Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

30 березня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтували тим, що він з сімєю мешкає в квартирі № 1 у житловому будинку № 12 по вул. Електрична в м. Дніпропетровську. Квартира 3 кімнатна, розташована на 1 поверху із яких у 2 кімнатах загальною площею 39,35 кв. м. і житловою площею 30,7 кв. м. на даний час зареєстровані він, як основний квартиронаймач, та його донька [PERSON] з 1989 року. У 1989 рік там були також зареєстровані і мешкали його жінка [PERSON] та старша донька [PERSON]. В іншій третій кімнаті житловою площею 12,0 кв. м. раніше був зареєстрований [PERSON], як основний квартиронаймач, зі своєю дружиною [PERSON], але вони там не проживали. Після його смерті 27.03.1994 року він звернувся з заявою до заступника директора ГРЕС [PERSON] де працював, і будинок на той час належав станції і вони вирішували дані питання, про виділення йому і його сімї у користування даної спірної кімнати в порядку ущільнення, так як у них було двоє неповнолітніх доньок, на що отримав дозвіл і 11.09.1995 року в даній кімнаті була зареєстрована його дружина [PERSON] Жінка покійного [PERSON] дала згоду на вселення в їх кімнату і 04.11.1995 року знялась з реєстрації. Вони зробили ремонт в спірній кімнаті і зараз мешкають в ній, сплачують комунальні послуги за всю трикімнатну квартиру. Згідно довідки № 2350 від 25.09.2015 року на даний час будинок належить до [PERSON] міської ради. Відповідно до довідки № 2334 від 24.09.2015 року виданої КП «Житлове господарство Самарського району» [PERSON] міської ради, на ім'я [PERSON] вона зареєстрована і мешкає у вказаній кімнаті, але основним квартиронаймачем ще значиться покійний [PERSON] і особистий рахунок на даний час не переоформлений. При звернені до КП «Житлове господарство Самарського району» [PERSON] міської ради про обєднання особистих рахунків їм відмовили і пояснили, що для вирішення даного питання треба звернутися до суду. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за ним право користування спірною кімнатою житловою площею 12,0 кв. м., яка раніше належала [PERSON], розташованою в квартирі [ADDRESS]. Зобовязати власника будинку № 12 по вул. Електрична в м.\~Дніпропетровську обєднати особисті рахунки і укласти з ним договір найму житлового приміщення на всю трикімнатну квартиру (а.с.18-19). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Зазначила, що [PERSON] дали їм свідоцтво, вони писали заяви. Представник відповідача [PERSON] підприємство «Житлове господарство Самарського району» [PERSON] міської ради [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити. Зазначив, що заборгованості не має. До їх компетенції не входить питання надання житла. Також представник відповідача [PERSON] підприємство «Житлове господарство Самарського району» [PERSON] міської ради [PERSON] надав до суду письмові заперечення проти позову, які обґрунтовує тим, що комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» [PERSON] міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством та правонаступником всіх прав та обов'язків Комунального виробничого житлово-експлуатаційного підприємства Самарського району, створеним відповідно до рішення [PERSON] міської ради від 07.07.1999 року № 13 на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська. Статут підприємства затверджено рішенням [PERSON] міської ради від 27.02.2013 року № 33/32. Виходячи зі змісту п. 2.2 статуту надання в користування житлових приміщень не входить предмету господарської діяльності Відповідача. Пряма заборона на такі дії міститься в п. 3.8. статуту підприємства. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. [PERSON] наголошує, що дозвіл на користування спірною кімнатою надано заступником директора ГРЕС [PERSON] саме йому та його сімї. В той час, з його слів, в ній зареєстрована лише його дружина - [PERSON], третя особа по даній справі. Дані факти підтверджуються довідкою № 2334, виданою 24.09.2015 р. КП «ЖГ Самарського району» ДМР. Відповідно, на їх думку, належним позивачем з питання обєднання особових рахунків і укладення договору найму є саме вона. З огляду на вищезазначене, враховуючи що до компетенції КП «ЖГ Самарського району» ДМР не входить вирішення питань щодо визнання права на користування житловим приміщенням, а так само позивачем не надано належних і допустимих доказів порушення, оспорювання або невизнання його прав з боку КП «ЖГ Самарського району» ДМР, у задоволення позову [PERSON] до Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» [PERSON] міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням, зобовязання обєднати особисті рахунки і укласти договір найму житлового приміщення просять відмовити в повному обсязі (а.с.32-34). Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення проти позову які обґрунтовує тим, що відповідно до п. 10 розяснень Верховного Суду України від 26.05.2001 "Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)": "члена сім'ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування останнім виникає у звязку із включенням до ордера, а не у звязку із вселенням у це приміщення". Враховуючи зазначені положення законодавства, слід зазначити, що позивачем у справах про користування житловим приміщенням може бути лише законний користувач, що підтвердив таке право ордером на вселення та договором найму житлового приміщення. Ордер на вселення позивача та договір найму житлового приміщення на імя позивача в матеріалах справи відсутні. Законний користувач у своїй позовній заяві мав би зазначити якими саме діями або бездіяльністю відповідач порушує його право на користування житловим приміщенням та чи відноситься вирішення спірного питання до його компетенції. Крім того, відповідно до п. 9 ППВСУ № 2 від 12.04.85 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. На підставі викладеного просить суд відмовити в повному обсязі в задоволені позовних вимог позивача (а.с.25-26). Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Суд встановив, що 20.01.1989 року [PERSON] було надано ордер на житлове приміщення № 233 з родиною з трьох осіб, житлове приміщення житловою площею 30,7кв.м, яке складається з двох кімнат в квартирі комунальній [ADDRESS]. Підстава: протокол засідання комісії по обміну жилої площі № 3 від 12.01.1989р. Склад сім'ї: наймач [PERSON], дружина [PERSON], донька [PERSON] (а.с.39). 23.11.1990 року [PERSON] було надано ордер на житлове приміщення № 12600 з родиною з двох осіб, житлове приміщення житловою площею 12кв.м, яке складається з однієї кімнати в квартирі комунальній [ADDRESS]. Підстава: протокол засідання комісії по обміну жилої площі № 47 від 21.11.1990р. Склад сім'ї: наймач [PERSON], дружина [PERSON] (а.с.40). Відповідно до довідки [PERSON] підприємство «Житлове господарство Самарського району» [PERSON] міської ради від 01.10.2015 року № 2392 вбачається, що у житловому приміщенні будинок № 12 кв. №1 по вул. Електрична в м. Дніпропетровську, яка складається з двох кімнат зареєстровані та проживають [PERSON] основний квартиронаймач з 24.02.1989 року та його донька [PERSON] з 23.04.1989 року. Особистий рахунок відкрито на ім'я [PERSON] (а.с.18). Сусіди по квартирі [PERSON], який займає одну кімнату житловою площею 12,0кв.м., загальна площа 20,65кв.м., сім'я з одного чоловіка - помер 27.03.1994 року (а.с.8, 10). Відповідно до довідки [PERSON] підприємство «Житлове господарство Самарського району» [PERSON] міської ради від 29.09.2015 року, 29.01.2016р. № 2350 вбачається, що у житловому приміщенні будинок № 12 кв. №1 по вул. Електрична в м. Дніпропетровську, яка складається з однієї кімнати, загальною площею 20,65кв.м. зареєстрована та проживає [PERSON] з 11.09.1995 року, [PERSON] основний квартиронаймач помер 27.03.1994р. та знятий з реєстрації 25.11.1994р., його дружина [PERSON] знята з реєстрації 04.11.1995 року. Особистий рахунок відкрито на ім'я [PERSON] (а.с.18). Сусіди по квартирі [PERSON], який займає дві кімнати житловою площею 30,7кв.м., загальна площа 39,35кв.м., сім'я з двох чоловік (а.с.9, 11). 04.02.2016 року [PERSON] звертався до голови Самарської районної у м.\~Дніпропетровську ради з проханням об'єднати особисті рахунки на [PERSON] (а.с.12). Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст.ст. 64, 65 1, 66, 67, 68 Житлового кодексу України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося відповідачем [PERSON] підприємство «Житлове господарство Самарського району» [PERSON] міської ради [PERSON] сплачує за комунальні послуги за спірну кімнату житловою площею 12,0кв.м., яка належала [PERSON], боргів не має. Статтею 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до вимог ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Оскільки у цю квартиру була вселена та зареєстрована дружина позивача [PERSON], за згодою [PERSON] у 1995 році, як член їх сімї, тому остання є такою, що вселена і проживає у спірній квартирі на законних підставах, що відповідає роз'ясненням Постанови Пленум Верховного Суду УРСР від 12.04.1985, № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України \~\~від 1 листопада 1996 р. N9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 12 квітня 1985 N 2 вказав, що відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Приходячи до висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд виходив з того, що згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~\~ \~Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частин зобов'язання власника будинку № 12 по вул. Електрична в м. Дніпропетровську об'єднати особисті рахунки і укласти з ним договір найму житлового приміщення на всю трикімнатну квартиру, оскільки вона є необґрунтованою та передчасною. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання позивача про необхідність об'єднати особисті рахунки і укладення з ним договору найму, в обґрунтування такої вимоги позивачем не було надано жодних доказів. Також, не було надано доказів про відмову у об'єднані особистих рахунків. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», - власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитках є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язанні брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи в їх сукупності. Судом розяснювались представникам сторін положення ст.ст.\~ \~10,\~ \~11,\~ \~57-60 ЦПК України\~ \~та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Відповідно до\~ \~ст. 11 ЦПК України\~ \~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~ \~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Необхідність визнання права проживання зумовлена необхідністю позивачу реалізувати свої житлові права, вищезазначеним рішенням суду таке право визначено чи встановлено не було, реєстрація місця проживання особи \~не є тотожною праву проживання. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги частково.

Outcome: partial