Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив достроково повністю припинити дію свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]». Достроково повністю припинити дію свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]». Зобов`язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про дострокове припинення дії свідоцтв України на знаки для товарів і послуг [NUMBER] та [NUMBER] для всіх зазначених у свідоцтвах товарів та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Свої вимоги обґрунтовує тим, що компанія Альпен Фарма АГ (Alpen Pharma AG) є іноземною юридичною особою, що створена та діє відповідно до країни реєстрації - Швейцарія. Компанія Альпен Фарма АГ бере свій початок в 1997 році та є об`єднанням компаній, основним профілем яких є промоційно-дистриб`юторська діяльність, а також виробництво та просування лікарських засобів. Сфера її впливу поширюється на територію країн Азії, Західної та Східної Європи. Головний офіс знаходиться в столиці Швейцарії м. Берн. 29.12.2015 року відповідно до Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків позивач подав заявку на міжнародну реєстрацію словесного знаку «[INFO]» (міжнародний реєстраційний № 1287195 ) відносно товарів 5 класу МКТП з територіальним поширенням даної міжнародної реєстрації, в тому числі, і на територію України. З повідомлення № 812/1015700501, отриманого 25.10.2016 року від Міжнародного Бюро Всесвітньої Організації Інтелектуальної Власності (ВОІВ), позивачу стало відомо, що Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» надіслало до Міжнародного Бюро ВОІВ Повідомлення про попередню відмову у наданні на території України правової охорони міжнародній реєстрації № 1287195 відносно всіх товарів 5 класу МКТП. Підставою для вказаної відмови стало існування в Україні раніше зареєстрованих знаків «[INFO]» та «[INFO]» за свідоцтвами [NUMBER] та [NUMBER], схожих настільки, що їх можна сплутати із словесним знаком позивача. Таким чином, охоронюваний законом інтерес, за захистом якого позивач звертається до суду відповідно до вимог чинного в Україні законодавства, полягає в тому, що дія в Україні свідоцтв України [NUMBER] та [NUMBER] на знаки для товарів і послуг «[INFO]» та «[INFO]», виданих на ім`я [PERSON] щодо товарів 5 класу МКТП, є перешкодою для надання правової охорони в Україні словесному позначенню «[INFO]» за міжнародною реєстрацією № 1287195 відносно споріднених товарів 5 класу МКТП. Разом з цим, позивач стверджує, що оскаржувані знаки протягом щонайменше трьох років після публікації відомостей про їх видачу не використовувались в Україні щодо усіх зазначених у свідоцтвах товарів. Дана обставина дає достатні підстави для дострокового припинення дії вказаних свідоцтв повністю у судовому порядку. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І. від 25.04.2017 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.04.2017 року заяву представника позивача про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.05.2017 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2017 року, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 04.05.2017 року скасовано, а питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.07.2017 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. 14.12.2017 року у судовому засіданні було залучено в якості співвідповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі України. 17.01.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. 25.04.018 року від представника Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшов відзив на позовну заяву. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 29.08.2018 року головуючим у справі визначено Лазаренко В.В. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 04.02.201 року головуючим у справі визначено Оксюту Т.Г. 03.04.2019 року від відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву в якому [PERSON] заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись розділ ІV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» Угоди про асоціацію, який стосується поглибленої та всеохоплюючої зони вільної торгівлі між Україною та ЄС. Зазначив, що він протягом певного періоду вів переговори з фармацевтичними компаніями щодо відчуження прав на використання знаків. В результаті вказаних переговорів, 02.06.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Валартні Фарма» було укладено ліцензійний договір №02/06/16 за умовами якого він надав, а ТОВ отримав невиключний дозвіл (ліцензію) на право використання товарних знаків. Тобто, до закінчення п`ятирічного строку, встановленого Угодою про асоціацію, знаки «[INFO]» та «[INFO]» використовуються ТОВ «Валарнтін Фарма», під контролем власника свідоцтв. Позивач в свою чергу звернувся до суду з позовом про дострокове припинення дії свідоцтв в квітні 2017 року, тобто до спливу п`ятирічного терміну після публікації про видачу свідоцтв. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Від представника відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшов відзив в якому він при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Також, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про розгляд справи без його участі. Від представника ДСІВ України надійшла заява про розгляд справи без його участі. Врахувавши заяву представника позивача, письмові пояснення відповідача [PERSON] та представника Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, врахувавши заяву ДСІВ України, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.12.2015 року відповідно до Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків позивач подав заявку на міжнародну реєстрацію словесного знаку «[INFO]» (міжнародний реєстраційний № 1287195 ) відносно товарів 5 класу МКТП з територіальним поширенням даної міжнародної реєстрації, в тому числі, і на територію України. 25.10.2016 року Міжнародне Бюро ВОІВ повідомило позивача про попередню відмову у наданні на території України правової охорони міжнародній реєстрації № 1287195 відносно всіх товарів 5 класу МКТП. Підставою для вказаної відмови стало існування в Україні раніше зареєстрованих знаків «[INFO]» та «[INFO]» за свідоцтвами [NUMBER] та [NUMBER], схожих настільки, що їх можна сплутати із словесним знаком позивача. Також встановлено, що 11.03.2013 року Державною службою інтелектуальної власності України були видані свідоцтво України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» та свідоцтво України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]». Свідоцтва [NUMBER] та [NUMBER] видані для товарів 5 класу МКТП. Власником зазначених свідоцтв є [PERSON] , що підтверджується копіями довідок Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності (УКРПАТЕНТ)» про власника свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 22.02.2017 року № 3 та № 4 відповідно. Позивач стверджує, що оскаржувані знаки «[INFO]» та «[INFO]» протягом щонайменше трьох років після публікації 11.03.2013 року відомостей про їх видачу не використовувались в Україні щодо усіх зазначених у свідоцтвах товарів. Вважає, що дана обставина дає достатні підстави для дострокового припинення дії вказаних свідоцтв повністю у судовому порядку. Відповідно до ст. 494 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Статтею 17 Закону встановлено, що власник свідоцтва повинен добросовісно користуватися правами, що випливають із свідоцтва. Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону, якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. Відповідно до абз. 2 п. 4 ст. 18 Закону дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання. Разом з тим, Законом України № 1678-VII від 16.09.2014 ратифікована Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (Угода про асоціацію), яка набрала чинності 01.09.2017. Згідно зі статтею 158 Угоди про асоціацію для цілей цієї Угоди права інтелектуальної власності включають, зокрема, торговельні марки. Статтею 198 Угоди про асоціацію встановлено, що сторони передбачають, що реєстрація торговельної марки підлягає анулюванню, якщо протягом безперервного п`ятирічного періоду вона не була введена у використання на відповідній території для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована, і відсутні належні причини для невикористання; проте жодна особа не може заявити, що права власника на торговельну марку мають бути анульовані, якщо протягом проміжку часу між закінченням п`ятирічного періоду і поданням заяви про анулювання розпочалося або було поновлено реальне використання торговельної марки; початок використання або його поновлення протягом трьохмісячного періоду, що передує заяві про анулювання, яке розпочалося відразу після закінчення безперервного п`ятирічного періоду невикористання, не беруться до уваги, якщо підготовка до початку або поновлення використання здійснюється лише у зв`язку з тим, що власник усвідомлює можливість подання заяви про анулювання. Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Порядок укладення, виконання та припинення дії міжнародних договорів України з метою належного забезпечення національних інтересів, здійснення цілей, завдань і принципів зовнішньої політики України, закріплених у Конституції України та законодавстві України встановлює Закон України "Про міжнародні договори України". Статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" встановлено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Таким чином, чинне законодавство встановлює строк невикористання знака, після спливу якого може бути подано позов до суду про дострокове припинення дії свідоцтва, інший, ніж визначений в Угоді про асоціацію. З листа заступника Міністра економічного розвитку і торгівлі України Ю.Бровченка від 16.05.2018 року № 2321-06/21206-09 щодо застосування Угоди про асоціацію між Україною та ЄС суду стало відомо, що з метою імплементації до національного законодавства норм Угоди про асоціацію в частині охорони знаків для товарів і послуг (торговельних марок) Мінекономрозвитку розроблено та подано на розгляд до Верховної Ради України проект Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правової охорони інтелектуальної (промислової) власності» (реєстраційний № 5699 від 23.01.2017 року). Вказаний законопроект передбачає внесення відповідних змін до статті 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Оскільки такої підстави для визнання свідоцтва недійсним стаття 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не визначає, тому внесення відповідних змін передбачено законопроектом № 5699. До прийняття зазначеного законопроекту питання, пов`язані з достроковим припиненням дії свідоцтва чи визнання його недійсним, можуть бути вирішені в судовому порядку. 04.09.2018 року законопроект № 5699 від 23.01.2017 року Верховною Радою України відхилено та знято з розгляду. У зв`язку з цим та враховуючи те, що спірні правовідносини склалися і позов до суду було подано ще до остаточного набрання чинності Угоди про асоціацію, суд дійшов висновку, що до даних правовідносин мають застосовуватись положення чинного національного законодавства на дату подання позову. Таким чином, за змістом норм чинного національного законодавства підставою для дострокового припинення свідоцтва України на знак для товарів і послуг є відсутність на ринку України товарів та/або послуг маркованих ним, невикористання зареєстрованого знаку для товарів і послуг протягом визначеного законом трирічного строку та відсутність поважних причин такого невикористання. При цьому обов`язок з доказування наявності поважних причин невикористання торговельної марки покладено на власника торговельної марки. З огляду на це, для задоволення позову про дострокове припинення дії свідоцтва достатньо того, що власник оскаржуваного свідоцтва на знак не надасть доказів його використання або доказів, що підтверджують наявність поважних причин неможливості використання ним знака. Судом в першу чергу мають досліджуватись не докази невикористання знаків власником свідоцтв, подані позивачем, а докази того, що знаки використовуються або не використовуються з поважних причин, які на свій захист повинен надати відповідач-2, як власник оскаржуваних свідоцтв. Згідно до ч. 4 ст. 16 Закону використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Крім того, відповідно до п. 71 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» № 12 від 17.10.2012, яка може бути використана судом загальної юрисдикції як зразок правозастосування, на підтвердження факту використання знака власник свідоцтва має подати суду докази вчинення принаймні деяких дій з числа зазначених у частині четвертій статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», такими доказами можуть бути, зокрема, примірники товарів, на яких нанесено відповідний знак для товарів і послуг, документи з зображенням знака (каталоги, прайс-листи з пропозиціями щодо надання послуг чи поставки товарів тощо). Докази, які можуть підтвердити використання знака для товарів і послуг, повинні бути, як правило, обмежені трирічним строком до дати звернення позивача до суду. Відповідно до абз. 3 п. 71 Постанови Пленуму № 12 поширення на території України товарів із зображенням знака може бути підтверджено касовими чеками, квитанціями, накладними, іншими документами, що містять інформацію про найменування товару й місце його придбання. Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака. Таким чином, у даному випадку [PERSON] зобов`язаний довести факт використання оспорюваних знаків для товарів 5 класу МКТП, а саме: Фармацевтичні та ветеринарні препарати; гігієнічні препарати на лікарські (медичні) потреби; дієтичні продукти і речовини на лікарські (медичні) та ветеринарні потреби, дитяче харчування; дієтичні добавки для людей і тварин; пластирі, перев`язувальні матеріали; матеріали для пломбування зубів і виготовляння зубних виліпків; дезінфікувальні засоби; препарати для нищення паразитів і шкідників; фунгіциди, гербіциди. Відповідач [PERSON] на підтвердження використання знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України [NUMBER] та [NUMBER] посилався на те, що 02.06.2016 року між ним (Ліцензіар) і ТОВ «Валартін Фарма» (Ліцензіат) було укладено Ліцензійний договір № 02/06/2016 на право використання знаків за свідоцтвами України [NUMBER] та [NUMBER], за умовами якого ліцензіар надає ліцензіату невиключний дозвіл (ліцензію) на використання знаків для товарів і послуг «[INFO]» та «[INFO]». Крім того, на підтвердження використання знаків [PERSON] надав копії чеків, фотокопії упаковки препарату (дієтичної добавки [INFO]) та копію Свідоцтва про присвоєння товарній позиції ідентифікаційного номера у всесвітній системі GS1 від 13.07.2017 року. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що [PERSON] не надано доказів в підтвердження того, що знаки для товарів і послуг «[INFO]» та «[INFO]» використовувалися ним в Україні протягом щонайменше трьох років після публікації відомостей про їх видачу щодо усіх зазначених у свідоцтвах товарів. Поданий відповідачем [PERSON] Ліцензійний договір може свідчити лише про те, що ТОВ «Валартін Фарма» отримало дозвіл на використання знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України [NUMBER] та [NUMBER]. Проте, виходячи з вимог чинного законодавства та п. 71 Постанови Пленуму № 12, саме лише укладання договорів (у тому числі ліцензійних) щодо розпорядження майновими правами на знаки для товарів і послуг не може вважатися використанням даних знаків. [PERSON] не надано жодного доказу, який свідчив би про: проведення будь-яких розрахунків за цим договором, виплати винагороди (роялті) ліцензіару за користування його товарними знаками, надання звітів ліцензіару про кількість упаковок виробленого товару маркованих його товарними знаками, і т. ін. Крім того, оскільки Ліцензійний договір був укладений 02.06.2016 року, тобто вже після спливу трирічного строку невикористання оспорюваних знаків після публікації 11.03.2013 року відомостей про їх видачу, він не є належним та допустимим доказом та не доводить факт використання оспорюваних знаків. Інші надані [PERSON] копії чеків від 29.09.2017 року та 22.12.2017 року, фотокопії упаковки препарату (дієтичної добавки [INFO]) та копія Свідоцтва про присвоєння товарній позиції ідентифікаційного номера у всесвітній системі GS1 від 13.07.2017 року, також, не можуть вважатися судом належними та допустимими доказами по справі, оскільки свідчать про використання оспорюваних знаків третіми особами вже після звернення позивача до суду. Інших належних та допустимих доказів використання знаків за свідоцтвами України [NUMBER] та [NUMBER], у розумінні вимог закону щодо їх реального виконання, матеріали справи не містять. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] не надано доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову. В той же час, суд вважає, що позивачем доведено невикористання спірних позначень з боку відповідача [PERSON] , що підтверджується наступним. Відповідно до відповіді директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» від 22.03.2017 року № 14/49/Б вбачається, що станом на 20.03.2017 року будь-які заяви на державну реєстрацію препаратів з назвою «[INFO]» до Центру не надходили, державна реєстрація лікарських засобів з такою назвою Центром не проводилася. Крім того, Державний реєстр лікарських засобів України не містить лікарських засобів з назвами «[INFO]» чи «[INFO]». Відповідно до відповіді голови Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками від 27.03.2017 року № 2124-1/3.0/171-17 вбачається, що ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, імпорту лікарських засобів (крім активних фармацевтичних інгредієнтів), оптової та роздрібної торгівлі лікарськими засобами, обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, а також сертифікат відповідності умов виробництва лікарських засобів вимогам належної виробничої практики Держлікслужбою [PERSON] не видавалися, з відповідними заявами до органу ліцензування він не звертався. Відповідно до відповіді президента Асоціації товарної нумерації України «ДжіЕс1 Україна» (GS1 Україна) від 03.04.2017 року № 065/01 Асоціацією «ДжіЕс1 Україна» не присвоювались ідентифікаційні номери GS1 (штрих-коди) товарним позиціям, що являють собою товари 5 класу МКТП та, у складі назв яких наявне позначення «[INFO]» чи «[INFO]». Відповідно до відповідей начальника Управління адміністрування державних реєстрів ДП "Український інститут інтелектуальної власності" від 01.03.2017 року № 284/24 та № 285/24 відомості щодо видачі ліцензій на використання знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України [NUMBER] та [NUMBER] до Державного Реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг України не вносились. Суд вважає, що надані позивачем докази є належними та допустимими в обґрунтування невикористання знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України [NUMBER] та [NUMBER] в розумінні вимог ст. 16 Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Разом з тим, [PERSON] не надано доказів використання чи невикористання з поважних причин спірних свідоцтв на території України відносно товарів 5 класу МКТП протягом щонайменше трьох років після публікації відомостей про їх видачу. Згідно з нормою абз. 1 п. 4 ст. 18 Закону будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналізуючи вимоги чинного законодавства суд вважає, що з позовом про дострокове припинення дії свідоцтва України на торговельну марку може звернутися особа, яка подаючи такий позов має намір захистити свої порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси. Тобто обов`язковою передумовою звернення до суду має бути наявність у особи порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи законного інтересу, яке (порушене право) вона намагається захистити у судовому порядку та таке порушене право має бути наявне саме на момент звернення особи до суду. Встановлено, що позивач має законний інтерес поширити дію міжнародної реєстрації № 1287195 на словесний знак «[INFO]» відносно товарів 5 класу МКТП на територію України. 25.10.2016 року Міжнародне Бюро ВОІВ повідомило позивача про попередню відмову у наданні на території України правової охорони міжнародній реєстрації № 1287195 відносно всіх товарів 5 класу МКТП. Підставою для вказаної відмови стало існування в Україні раніше зареєстрованих знаків «[INFO]» та «[INFO]» за свідоцтвами [NUMBER] та [NUMBER], схожих настільки, що їх можна сплутати із словесним знаком позивача. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що у позивача є охоронюваний законом інтерес щодо поширення дії міжнародної реєстрації № 1287195 на словесний знак «[INFO]» в Україні та його використання відносно товарів 5 класу МКТП. Суд звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 17 Закону власник свідоцтва на знак для товарів і послуг повинен добросовісно користуватися правами, що випливають із свідоцтва. Згідно ст. 16 Закону одним з основних прав власника знаку для товарів і послуг є право на його використання. Отже, за змістом ст. 17 Закону власник спірного знаку зобов`язаний його використовувати. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй актами цивільного законодавства. Відтак, зловживаючи правами, які випливають з реєстрації знаків для товарів і послуг за свідоцтвами України [NUMBER] та [NUMBER], а саме не використовуючи знаки «[INFO]» та «[INFO]» щодо товарів 5 класу МКТП, для яких їх було зареєстровано, протягом трирічного строку без поважних причин, [PERSON] фактично перешкоджає міжнародній реєстрації № 1287195 в Україні та використанню в Україні словесного знаку «[INFO]», що в свою чергу свідчить про порушення охоронюваного законом інтересу Позивача. Крім того, в ході розгляду справи суду не було надано жодних доказів на підтвердження наявності обставин, що перешкоджають використанню [PERSON] спірних знаків незалежно від його волі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи те, що підставою для дострокового припинення дії свідоцтв України [NUMBER] та [NUMBER] є невикористання цих знаків, а також те, що належними у справі доказами доведено факт невикористання зазначених знаків відповідачем [PERSON] та особами під його контролем на території України, суд, виходячи з меж заявлених вимог, приходить до висновку про задоволення позову. З огляду на викладене вище, суд вважає необхідним достроково припинити дію свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» та свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]», власником яких є [PERSON] . Згідно з чинним законодавством, зокрема, п. 2.3. Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 10.01.2002 № 10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково та дострокового припинення його дії і такі відомості в силу п. 1.3. вказаного положення Державна служба (її правонаступник) публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність», а тому суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобов`язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо дострокового припинення дії свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» та свідоцтва України [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» щодо усіх товарів 5 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких вони зареєстровані та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору на загальну суму 7200,00 грн. (по 1600,00 грн. за три вимоги немайнового характеру, 800,00 грн. за вимоги про забезпечення позову, 1600,00 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу суду). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що Державна служба інтелектуальної власності України та Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, відповідно до покладених на них повноважень, не відслідковують порушення прав власників суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved