Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] в заяві від 28 квітня 2015 року просить визнати за ним згідно частини третьої статті 1268 ЦК України в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 1 грудня 2008 року, право власності на належну їй земельну ділянку площею 0.25 га в с. Бистричі по вул. Ковпака, 25 Березнівського району Рівненської області. Вказує, що його мати [PERSON], користуючись вказаною земельною ділянкою тривалий час, виготовивши на підставі рішення органу місцевого самоврядування технічну документацію на неї, не дивлячись на те, що померла до отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі вказаного рішення відповідача - Бистрицької сільської ради № 181, яке прийняте 24 липня 2008 року, набула права власності на спірну земельну ділянку. В судовому засіданні позов з підстав у ньому наведених підтримав позивач [PERSON] Його представник адвокат [PERSON] вважає, що позовні вимоги в такому вигляді підлягають задоволенню, покликаючись на ту обставину, що відсутність державного акту у спадкодавця [PERSON] на день її смерті не означає, що вона не набула права власності на неї. Адже довідка з технічної документації із землеустрою, видана [PERSON] відповідачем (а. с. 13), доводить, що згідно запису № 752 із земельно-кадастрової книги Бистрицької сільської ради спірна земельна ділянка була передана їй у власність. Отже, на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" спадкодавець стала власником вказаної земельної ділянки, навіть за умови, що вона не отримала державний акт на неї. Представник відповідача [PERSON] показала, що Бистрицька сільська рада не визнає цивільний позов [PERSON] Представник зазначила, що після приватизації 1 жовтня 2012 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], братом позивача, частини земельної ділянки розміром 0.1306 га, що знаходиться по вул. Ковпака,25а в с. Бистричі Березнівського району Рівненської області, яка за життя перебувала у користуванні спадкодавця [PERSON], біля будинку № 25 по вул. Ковпака в с. Бистричі Березнівського району, залишається достатньо землі, щоб задовольнити інтереси позивача [PERSON], адже загальна площа земельної ділянки біля будинку, що його успадкував після смерті матері [PERSON] позивач [PERSON], має орієнтовну площу 0.52 га. Вважає спір створеним штучно. Зазначила, що [PERSON] власником спірної земельної ділянки не стала, оскільки не отримала на неї державного акту. Позивач [PERSON] до сільської ради із заявою про надання вказаної ділянки йому, в тому числі для потреб завершення її приватизації, як спадкоємець першої черги, після смерті матері [PERSON] не звертався. Не звернувся з такими вимогами він і в суд. Тому, оскільки його мати [PERSON] не була власником спірної земельної ділянки, нею не було отримано державний акт на неї та не проведено її державної реєстрації, позивач [PERSON] не може успадкувати вказане нерухоме майно. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] [PERSON] та на підставі договору - доручення з останнім (а. с. 69) адвокат [PERSON] не погоджуються з вимогами позивача з тих же підстав. Спірна земельна ділянка, вважають вони, у власності спадкодавця не знаходилася, не є предметом спадкування і на неї не може бути визнане право власності в порядку спадкування за заповітом. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши запропоновані ними докази, давши їм необхідну правову оцінку, суд вважає вимоги [PERSON] такими, що не грунтуються на вимогах законодавства. У відповідності зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як свідчить довідка № 3429 від 25 жовтня 2012 року, видана Бистрицькою сільською радою Березнівського району Рівненської області, (а. с. 11), земельна ділянка в с. Бистричі по вул. Ковпака,25 згідно земельно-кадастрової книги № 752 знаходилася в користуванні за померлою [PERSON] площею 0.52 га (орієнтовно). Посилання представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON] на довідку з технічної документації, яка видана на ім'я [PERSON] 18 лютого 2009 року за № 432, тобто вже після її смерті, а померла спадкодавець [PERSON] 1 грудня 2008 року, як це доведено свідоцтвом про смерть на а. с. 5, не доводить того факту, що на день своєї смерті вона в установленому діючим на той час законодавством порядку набула права власності на спірну земельну ділянку площею 0.25 га для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд в с. Бистричі по вул. Ковпака,25. Обгрунтування такої позиції Декретом КМ України від 26 грудня 1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" є безпідставним. Вказаним Декретом у п. 3 дійсно передбачалося, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Однак, із заявою про виготовлення технічної документації по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] звернулася лише 22 листопада 2007 року (а. с. 14), тоді коли дія Декрету № 15-92 була припинена з прийняттям Закону України "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 14 вересня 2006 року. Таким чином, звернувшись за приватизацією земельної ділянки 22 листопада 2007 року спадкодавець [PERSON] могла отримати державний акт на право власності на землю лише на загальних підставах. А згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Одним із шляхів набуття права власності на землю, як це передбачено ч. 2 ст. 116 ЗК України, є передача земельних ділянок у власність. У відповідності ж із ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Проте, орган місцевого самоврядування - Бистрицька сільська рада 4 вересня 2007 року за № 113 прийняла рішення лише про надання спадкодавцю дозволу на виготовлення технічної документації по передачі земельної ділянки їй у власність (а. с. 16) та 24 липня 2008 року рішенням № 181 затвердила виготовлену [PERSON] технічну документацію. Рішення по передачу їй земельної ділянки у власність органом місцевого самоврядування не приймалося. В той же час діючим на той час Земельним кодексом України у статті 125 передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Оскільки відповідного рішення не приймалося, а правовстановлюючого документу (державного акту) спадкодавець [PERSON] за життя не отримала, його державної реєстрації провести не встигла, вона не набула права приватної власності на спірну земельну ділянку. За таких обставин спірна земельна ділянка не входить до складу спадщини. Позивач [PERSON] успадкував майно після смерті матері згідно заповіту від 1 квітня 2008 року (а. с. 6), що стверджується відповідним свідоцтвом на а. с. 7. А згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Таким чином, спірна земельна ділянка розміром 0.25 г, на яку претендує позивач [PERSON] не була власністю померлої - спадкодавця [PERSON] і не входить до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті. За наведених обставин і встановлених фактів [PERSON] в позові має бути відмовлено.

Outcome: dismissed