Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 08.05.2008 року між сторонами був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складається з: заборгованості за кредитом - 2587 грн. 22 коп.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 9716 грн. 44 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 6930 грн. 00 коп. штрафу (фіксованої частини) - 500 грн.00 коп.; штрафу (процентної складової) - 961 грн. 68 коп. Отже загальна сума заборгованості становить 20695 грн. 34 коп. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 20 695 грн. 34 коп. та судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному об'ємі. При цьому, на обґрунтування позовних вимог зазначала про різні підстави для задоволення позовних вимог. Так, на початку судового розгляду представник позивача обґрунтовувала позовні вимоги наявністю умов та правил надання банківських послуг, що є в додатках до позовної заяви, заявою на отримання кредиту та одержання платіжної картки відповідачем. В подальшому представник позивача надала інші умови та правила надання банківських послуг, при цьому зазначила, що відповідачу була надана віртуальна платіжна картка із розрахунковим рахунком, з якого було надано кредитні кошти та на який відповідач мала вносити кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості. Також зазначила, що така картка видавалась терміном на 12 місяців, тобто до 08.05.2009 року, що відповідає строку дії договору, який в подальшому кожного року пролонговувався. Умови та правила надання банківських послуг є універсальними, проте в даному випадку діяли не всі пункти зазначених умов та правил. Відповідач в судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, проте причини неявки не повідомила. За даних обставин суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України . Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.. Судом встановлено, що 08.05.2008 року відповідач звернулась до позивача із заявою про оформлення кредиту у розмірі 3 000 грн. з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та щомісячної комісії 3,5 % (а.с. № 6) . Із тексту вказаної заяви вбачається, що клієнт згодний з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Тарифами та Правилами надання банківських послуг без застереження щодо дії певних пунктів становить між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг, що були надані представником позивача в судовому засіданні на підтвердження позовних вимог, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про припинення Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін (а.с. № 87-93). Пунктом 5.4 правил використання платіжної картки строк погашення кредиту в повному об'ємі визначений не пізніше останнього місяця, вказаного на платіжній карті (а.с. № 93). Разом з тим, з пояснень представника позивача вбачається, що платіжна картка відповідачу не видавалась, оскільки за умовами надання "CASH-кредиту" - (Швидка готівка) передбачено надання готівкових коштів у національній валюті шляхом оформлення клієнту віртуальної карти, номер і кредитний ліміт якої зазначено в заяві, тобто мало місце відкриття карткового рахунку без видачі платіжної картки (а.с. № 110-111). При детальному ознайомленні із умовами та привалами надання банківських послуг, які разом із заявою, пам'яткою та тарифами є договором про надання банківських послуг, встановлено, що у розділі "терміни та поняття" поняття "картсчет" визначено як "текущий счет, на котором учитываются операции по платежной карте", тобто картковий рахунок пов'язаний із використанням платіжної картки, а поняття віртуальна карта - відсутнє (а.с. № 87). Також представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити, яким пунктом умов та правил надання банківських послуг передбачене оформлення віртуальних карти. Пункт 5.4 правил використання платіжної картки пов'язує строк погашення кредиту в повному об'ємі із датою, що вказана на платіжній картці. З пояснень позивача в судовому засіданні стало відомо, що хоча й платіжна картка відповідачу не видавалась (мало місце оформлення віртуальної карти), проте строком погашення кредитної заборгованості є останній день травня 2009 року. Отже, пояснення представника позивача суперечать умовам та правилам надання банківських послуг, а обставини, на які посилається представник позивача в обґрунтування позовних вимог, не підтверджуються жодними засобами доказування. Враховуючи вище заначене, а також суперечливі пояснення представника позивача щодо дії вибіркових пунктів умов та правил надання банківських послуг, суд позбавлений можливості встановити наявність обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги. Тобто, відсутні умови договору про надання банківських послуг на підтвердження пояснень представника позивача, що унеможливлює встановити як звітний період за кредитними зобов'язаннями, так і порушення цих зобов'язань відповідачем, а також чи не пропущений позивачем строк позовної давності. Ситуація щодо надання позивачем в обґрунтування позовних вимог спочатку одних умов та правил надання банківських послуг, а потім інших, хоча за змістом вони майже однакові, свідчить про те, що відповідач із ними ознайомлена не була, так як на жодному з цих документів немає її підпису. Крім особистих пояснень представника позивача, належних і допустимих доказів в обґрунтування позову і зазначених вище істотних обставин справи, позивачем суду не надано. Частиною четвертою статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження належними і допустими доказами, що в сукупності свідчить про їх недоведеність і необхідність відмови у задоволенні позову по суті.

Outcome: dismissed