Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

23.02.2017 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до Миргородської міської ради про визнання права власності на гараж. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради від 27 травня 2009 року №290 йому було дозволено побудувати гараж по вул.. Шляховій в м. Миргороді. В цьому ж 2009 році гараж ним був побудований. Проектної документації при будівництві гаража він не виготовляв, її не затверджував, до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області з приводу прийняття гаража в експлуатацію він не звертався. Земельна ділянка під гаражем ним приватизована в 2012 році. Будівля гаража більша від приватизованої ним земельної ділянки, але він побудував гараж такого ж розміру, як сусідні, а тому вважає, що гараж було ним побудовано правомірно. Коли він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Миргородської міської ради, то в реєстрації гаража йому було відмовлено, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на гараж. Просить суд визнати за ним право власності на гараж [NUMBER], що розташований за адресою: м. Миргород, вул. Шляхова, в гаражному колективі «Мотор». Представник відповідача -територіальної громади м. Миргорода в особі Миргородської міської ради Синельник Н.А. позов не визнала та в його задоволенні спочатку просила відмовити, оскільки на час побудови гаража в державі існував відповідний порядок будівництва та прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомого майна, який позивачем порушено. Позивач повинен був отримавши дозвіл у виконавчому комітеті Миргородської міської ради на будівництво авто гаража провести наступні дії: отримати дозвіл на виконання будівельних робіт; виготовити проектну документацію; здійснити технічне обстеження об'єкта нерухомого майна; отримати сертифікат про готовність об'єкта нерухомого майна до експлуатації. В подальшому при розгляді справи покладалася на розсуд суду. Представник третьої особи Гаражного колективу «Мотор» Калішенко Т.О. просила позов [PERSON] задовольнити, оскільки він правомірно побудував гараж в 2009 році та користується ним. Сплачує за електрику, прийнятий до членів колективу. Представник третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Полтавській області в судове засідання не з'явився, але направив на адресу суду клопотання про проведення розгляду справи у відсутності представника установи та пояснення з яких вбачається, що при розгляді справи третя особа покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Миргородської міської ради №290 від 27 травня 2009 року [PERSON] було дозволено будівництво авто гаража розміром 6,0х4,0 м в колективі «Мотор» по вул.. Шляховій в м. Миргороді (а.с.5). Державним актом на право власності на земельну ділянку підтверджено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0036 га, яка розташована в м. Миргороді по вул.. Шляховій, г/к «Мотор», гараж [NUMBER] (а.с.4). Позивачем [PERSON] виготовлено технічний паспорт на спірний гараж (а.с.6-7). Відповідно до довідки гаражного колективу «Мотор» позивач [PERSON] являється членом гаражного колективу «Мотор» і має земельну ділянку під гаражем [NUMBER] (а.с.8). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Миргородської міської ради від 04 січня 2017 року позивачеві [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на гараж, оскільки ним не подані правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомого майна (а.с.9). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 при розгляді справ даної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якій вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ст.10 вказаного Закону Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи (далі - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю). За приписами ч. 1 ст. 23 Закону України "Про планування і забудову територій"будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією. Згідно з ч. ч. 1 - 6 ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Статтею 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" визначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а такою з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи. Згідно із п. 2-4 ст. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України Державна архітектурно-будівельна інспекція приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації); реєструє повідомлення та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення та декларації про початок виконання будівельних робіт та у визначених законодавством випадках повертає такі декларації; у визначених законодавством випадках надає дозволи на виконання будівельних робіт, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт. Тобто, діючим законодавством визначений певний порядок здійснення будівельних робіт з будівництва новоствореного нерухомого майна, реконструкції, перебудови, добудови, порядок отримання дозвільної документації, перевірку об'єктів встановленим нормам і правилам, отримання правовстановлюючого документу і державної реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно. Відповідно до частин другої та третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 2 наведеної норми передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За наявності спору право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно наведеного, визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише за вимогою особи, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно та власника (користувача) земельної ділянки, що здійснив самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Таким чином, наявність однієї з умов, визначених у статті 376 ЦК України, є підставою для ствердження, що житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом. Водночас, згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. З наданих позивачами документів вбачається, що позивач має у власності земельну ділянку площею 0,0036 га в м. Миргороді по вул. Шляховій в г/к «Мотор», гараж [NUMBER]. В той же час, як вбачається з копії технічного паспорта на гараж розмір побудованого позивачем [PERSON] гаража більший ніж належна йому земельна ділянка та таке будівництво проведено з порушенням рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради від 27 травня 2009 року №290, оскільки йому надавався дозвіл на будівництво гаража розміром 6,0х4,0 м, в той час як ним побудовано гараж розміром 7,80х4,08 м. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року по справі № 6-1328цс15 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід урахувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. Належним чином затверджена проектна документація на об'єкт самочинного будівництва позивачем [PERSON] суду не надана, належного дозволу на проведення будівельних робіт позивачем не отримувалось, об'єкт не прийнятий в експлуатацію, оскільки позивач не звертався з цього приводу до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції. Отже, побудований позивачем гараж відноситься до об'єктів самочинного будівництва, зважаючи на що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed