Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

02.07.2014 року заявник [PERSON] звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського управління юстиції, посилаючись на наступні обставини. 08.11.2013 року, нею було подано до виконання до ДВС виконавчий лист про стягнення з [PERSON] в її користь матеріальної та моральної шкоди в сумі 688,55 грн. 26.06.2014 року, виконавчий лист їй було повернуто без виконання. Вважає, що державним виконавцем не проведено достатніх дій по виконанню даного листа та безпідставно винесено постанову про його повернення. В судовому засіданні заявниця доводи скарги підтримала, просить дії державного виконавця Яковлєвої Л.С. визнати не правомірними. Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Яковлєва Л.С. вважає скаргу безпідставною, оскільки нею було вжито всіх необхідних заходів з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] в користь заявниці матеріальної та моральної шкоди в сумі 688,55 грн. У зв'язку з відсутністю у боржника коштів та майна, на яке можна звернути стягнення, нею було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. Заслухавши пояснення заявниці, представника відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції, дослідивши письмові докази та матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Частинами 1, 2 ст.14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів(посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів(посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Згідно ч.1 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Частиною 1 ст. 384 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Судом встановлені та визнані сторонами обставини про те, що рішенням Володимир-Волинського міського суду від 27.09.2013 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 688,55 грн. матеріальної та моральної шкоди. 21.10.2013 року Володимир-Волинським міським судом видано виконавчий лист у вказаній справі, строк пред'явлення якого до виконання становить до 19.10.2014 року. 08.11.2013 року [PERSON] даний виконавчий лист пред'явлено до відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції. Головним державним виконавцем відділу ДВС Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Яковлєвою Л.С. 08.11.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа та надано боржнику строк для добровільного його виконання до 15.11.2013 року. Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.05.2014 року, виконавчий лист було повернуто стягувачу з зазначенням про повторне пред'явлення його до виконання в строк до 27.05.2015 року. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем було вжито необхідних заходів щодо своєчасного та повного виконання рішення суду. Зокрема, державним виконавцем перевірялось наявність коштів та майна боржника, яких не виявилось. В зв'язку з неявкою боржника до виконавчої служби, державний виконавець встановлював місце її знаходження, виносились постанови про її привід. Згідно постанови державного виконавця від 03.03.2013 року, було накладено арешт на все майно, що належить боржнику з забороною його відчуження. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі рухомого майна постанова про арешт майна та заборона на його відчуження діє до 05.03.2019 року. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник в своїх поясненнях зіслалась на неможливість виплатити всю суму боргу, оскільки є одинокою матір'ю, виховує трьох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом дитинства, та зобов'язалась виплату здійснювати частинами. Згідно пред'явлених квитанцій, боржник сплатила 63 грн. боргу. Державною виконавчою службою при примусовому виконанні рішення суду перевірялась наявність в боржника закордонного паспорта та виявлено його відсутність. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження ", виконавчий документ прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не проводилось, або було проведено частково, повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Враховуючи вищенаведені обставини, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу відповідає вимогам даного Закону, а отже дії державного виконавця є правомірними. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", заявниці роз'яснено право повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання до 27.05.2015 року. Оскільки судом не встановлено та не надано належних та допустимих доказів щодо неправомірних дій державного виконавця при виконанні вищенаведеного виконавчого документа, правові підстави для задоволення скарги - відсутні.

Outcome: dismissed