Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 200259099 від 15.04.2015 року у розмірі 12926,24 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.04.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем було укладено кредитний договір № 200259099. Відповідно до п. 2 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у розмірі 6519,80 грн. Строк користування кредитом встановлено до 15.04.2018 року. Грошові кошти переказані на платіжну картку відповідно до п.4 договору. Строк дії ліміту під операції з карткою відповідає строку дії договору про картку. Згідно з п.2 Договору сукупна вартість кредиту становить 202,16% річних. Банк в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором надавши кредитні кошти, а відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредиту в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої визначений первісним кредитором ПАТ «Банк Михайлівський» та станом на 20.07.2020 становить 12089,56 грн., з яких сума залишку за кредитом - 4155,53 грн., сума нарахованих процентів - 7934,03 грн. 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 7_ БМ відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 200259099 від 15.04.2015 року укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 479,62 грн., інфляційні збитки складають 157,16 грн., а відсоткова ставка 3% річних становить 119,90 грн. Отже, заборгованість за кредитним договором станом на 17.11.2020 р. складає 12926,24 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Тарутинського районного суду Одеської області від 30.11.2020 справу передано судді Кравченко П.А. Ухвалою судді Тарутинського районного суду Одеської області від 09.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, зазначає, що вищевказаний договір був укладений із пропуском трирічного строку позовної давності, згідно з яким ПАТ «Банк Михайлівський» мав право звернутися до суду, та відсутній факт переходу право вимоги до нового кредитора у зв`язку з відсутністю доказів. Просить у задоволенні позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відмовити. Розглянути справу без її участі за наявними у справі матеріалами. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Діджи Фінанс». Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку. Судом встановлено, що 15 квітня 2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено кредитний договір №200259099, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 6519,8 грн. (далі - Договір). Відповідно до п. 1 Договору на умовах викладених у цій заяві та Умовах надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк Михайлівський», зазначений в розділі 2 ОП заяви сторони домовилися укласти кредитний договір, в рамках якого: 1.1. відкрити рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватися виключно в рамках Кредитного договору, 1.2. надати [PERSON] кредит в сумі 6519,80 грн. шляхом зарахування суми кредиту на рахунок, 1.4 у випадку, якщо в графі «Активувати Послугу «SMS-сервіс» по підтвердженню проведених платежів та стану заборгованості за кредитом Розділу 2 ОП Заяви вказано значення «Так», прошу Банк активувати Послугу «SMS-сервіс» в рамках кредитного договору, 1.5 банк в безготівковому порядку, за рахунок наданого Кредиту, списати з Рахунку та зарахувати на користь. Строк користування кредитом встановлено до 15.04.2018 року. Сукупна вартість кредиту становить 202,16% річних. З розрахунку суми заборгованості пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 479,62 грн., інфляційні збитки за вказаний період з 20.07.2020 по 17.11.2020 року складають 157,16 грн., а відсоткова ставка 3% річних становить 119,90 грн. 20 липня 2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір №7_БМ про відступлення права вимоги, згідно якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом -Права вимоги. Як вбачається, з матеріалів справи [PERSON] звернулась до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою про дострокове розірвання договору та повідомити про суму заборгованості для його погашення. 20.05.2016 року директором ТОВ «ФК«Плеяда» на адресу [PERSON] надіслано повідомлення, що між ТОВ «ФК«Плеяда» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено Договір факторингу №1905 від 19 травня 2016 року, згідно з яким відбулося відступлення на їх користь прав вимоги за кредитним договором № 200259099 від 15.04.2015, який укладений між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» і Позичальником - [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), разом з усіма додатками та додатковими угодами/договорами про внесення змін (надалі -Кредитний Договір). В подальшому ТОВ «ФК«Плеяда» право вимоги за Кредитним договором було відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», відповідно до Договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року. З копії витягу з реєстру прав вимог №1 до Договору факторингу №1 від 20 травня 2016 р., вбачається, що загальна заборгованість за кредитним договором 200259099 [PERSON] складає 4647,62 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з частина першою та другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)). Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Національним законодавством України передбачений ефективний спосіб захисту прав в разі недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону (§ 2 глава 16 розділ IV «Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону»). Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як було встановлено судом під час судового розгляду, матеріали справи містять відомості, що право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено ТОВ "ФК "Плеяда" та уподальшому ТОВ «ФК «Фагор». Зазначені обставини справи підтверджені матеріалами справи, а саме повідомленням ТОВ "ФК "Плеяда" від 20 травня 2016 року, витягом з реєстру прав вимоги ТОВ "ФК "Плеяда" ТОВ "ФК" ФАГОР" від 20.05.2016 року. Згідно відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №21-036-37280/16 не вбачається, що вказані договори визнані нікчемними. Інших доказів, на спростування дійсності вказаних договорів суду не надано. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не надано Додатку №1 до договору про відступлення право вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року, згідно якого можливо було встановити, що право вимоги за кредитним договором № 200259099 перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Суду не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості за вказаним кредитом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у зодовволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2102, 00 гривень судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: dismissed