Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

У листопаді 2015 року позивачка - [PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом та з урахуванням збільшених позовних вимог просить розірвати шлюб між нею та відповідачем-1 - [PERSON], стягувати з нього на її користь аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 800,00 грн., щомісячно, з 16.11.2015р. і до досягнення дитиною повноліття, встановити факт спільного проживання позивачки з відповідачем-1 та відповідачем-2 - [PERSON] однією сім'єю з 10.09.2010р. по 29.08.2015р., визнати автомобіль FORD TRANSIT (Форд транзит), д/н [NUMBER], 1998 року випуску, червоного кольору, кузов [NUMBER] та автомобіль TOYOTA CAMRY (Тойота камрі), д/н [NUMBER], 2007 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] об'єктами права спільної власності позивача та відповідачів, стягнути з відповідачів на користь позивачки грошову компенсацію 1/3 частки на автомобіль FORD TRANSIT (Форд транзит), д/н [NUMBER], 1998 року випуску, червоного кольору, кузов [NUMBER] в розмірі - 13.333,33 гривень, по - 6.666,66 гривень з кожного відповідача, стягнути з відповідачів на користь позивачки грошову компенсацію 1/3 частки на автомобіль TOYOTA CAMRY (Тойота камрі), д/н [NUMBER], 2007 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] в розмірі - 20.000,00 гривень, а саме по - 10.000,00 гривень з кожного відповідача. Крім того, визнати таким, що використаний в інтересах сім'ї та є спільним боргом позивачки та відповідача-1 кредит, отриманий позивачкою, згідно кредитного договору за №966/4413ВСL1A від 16.10.2013р., укладеного між позивачкою та ПАТ "ПЛАТИНУМ БАНК", та покласти обов'язок по його поверненню на позивачку та відповідача-1 в рівних долях, визнати таким, що використаний в інтересах сім'ї та є спільним боргом позивачки та відповідача-1 кредит, отриманий позивачкою згідно кредитного договору за №500427805 від 05.11.2013р., укладеного між позивачкою та ПАТ "АЛЬФА-БАНК", та покласти обов'язок по його поверненню на позивачку та відповідача-1 в рівних долях. Позов обґрунтований тим, що між позивачкою та відповідачем-1 10.09.2010р. укладено шлюб, під час якого у них народилась дочка - [PERSON], [INFO] Проте, спільне життя подружжя не склалося, відповідач-1 застосовує відносно позивачки фізичне та психологічне насильство, принижує її, кошти на утримання дитини добровільно не надає. Подружжя під час шлюбу отримало кредити в банку, які використало в інтересах сім'ї, а також подружжя спільно з відповідачем-2 придбало два вище зазначені автомобілі, які разом з боргами за кредитами підлягають поділу в судовому порядку. До судового засідання позивачка та її представник [PERSON] не з'явилися, представник надала суду письмові пояснення по справі та клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, були повідомлені судом про час і місце розгляду справи в порядку ч.ч. 5, 9 ст.74 ЦПК України, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заперечень проти позову не надали. Треті особи в судове засідання не з'явилися, були повідомлені судом про час і місце розгляду справи в порядку ч.ч. 5, 9 ст.74 ЦПК України, однак в судове засідання не з'явилися, представники третіх осіб подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, відповідачі про причини своєї неявки суд не повідомили, підстав визнавати їх неявку з поважних причин у суду немає, у зв'язку з чим, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.09.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис за №719, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від цього шлюбу подружжя має дочку - [PERSON], [INFO] Згідно з довідкою МК ВЖРЕП №7 від 16.11.2015 року [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою. Згідно з довідкою ДНЗ №4 «Берегиня» від 13.11.2015р. [PERSON], [INFO], є вихованкою ДНЗ (ясла - садок) комбінованого типу №4 «Берегиня», вихованням дитини займається позивачка та бабуся [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, суперечить інтересам позивачки та дитини, що має істотне значення. Зважаючи на втрату почуття любові між сторонами, тривалість припинення сімейних стосунків, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалась остаточно і відновлена бути не може. На підставі ст.180 СК України відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідно до ст.184 СК України, позивачка вправі звернутись з заявою до суду про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідачем-1 не спростовано викладені в позові обставини щодо нерегулярного, мінливого доходу та не сплати ним коштів на утримання вказаної дитини в добровільному порядку, розмір аліментів не оспорено. Відповідно до вимог статей 18 та 27 Конвенції про права дитини (ратифiковано Постановою ВР №789-12 вiд 27.02.1991р.), дiти мають право на особливе пiклування i допомогу; першочергова увага повинна придiлятися якнайкращому забезпеченню iнтересiв дитини; дитинi необхідно забезпечити такий захист i пiклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батькiв, i з цiєю метою вживати всi вiдповiдні заходи. Кожна дитина має право на рiвень життя, необхiдний для фiзичного, розумового, духовного, морального i соцiального розвитку. Батьки несуть основну вiдповiдальнiсть за забезпечення можливостей умов життя, необхiдних для розвитку дитини. Тому, суд знаходить можливим задовольнити вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в твердій грошовій сумі по 800,00 грн. на місяць, оскільки враховує вік дитини, її потреби в харчуванні, забезпеченні одягом тощо. З 10.09.2010р. по 29.08.2015р. позивачка та відповідачі спільно проживали однією сім'єю, в результаті їх спільної праці та за їх спільні кошти було придбано автомобіль FORD TRANSIT (Форд транзит), д/н [NUMBER], 1998 року випуску, червоного кольору, кузов [NUMBER] та автомобіль TOYOTA CAMRY (Тойота камрі), д/н [NUMBER], 2007 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER]. Вказані автомобілі зареєстровані за відповідачкою-2 - [PERSON]. Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Проте, будь-які домовленості чи письмові договори щодо спірного майна між сторонами відсутні. Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, а неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У відповідності з п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Враховуючи те, що спірні автомобілі є неподільними речами, тобто такими які не можна поділити без втрати їх цільового призначення, а також враховуючи згоду позивачки на отримання грошової компенсації її частки в спірних автомобілях, позивачка має право на отримання відповідної грошової компенсації. 16.10.2013р. між позивачкою та ПАТ "ПЛАТИНУМ БАНК" укладено кредитний договір за №966/4413ВСL1A зі страхуванням життя позивальника, згідно якого банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби, а позичальник зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов'язання за даним договором в повному обсязі. Згідно з п.1.1. вищевказаного договору, сума кредиту становить - 19.434,60 грн., строк кредитування - 36 платіжних періодів, фіксована процента ставка за користування кредитом - 20,00% річних, комісія за надання кредиту - 0,00 грн., комісія за обслуговування кредиту - 282,00 грн., цільове призначення - поточні потреби, дата повернення кредиту - 02.11.2016р. Згідно з п.2.3. вищевказаного договору, проценти за користування кредитом нараховуються банком з дати надання кредиту щомісячно на дату сплати поточної заборгованості за кредитом, виходячи з залишку непростроченої заборгованості за кредитом згідно з Додатком №1. Відповідно до розрахунку заборгованості за вищевказаним договором, заборгованість позивачки станом на 13.01.2016р. складає - 7.134,70 грн. 05.11.2013р. між позивачкою та ПАТ "АЛЬФА-БАНК" укладено кредитний договір за №500427805, згідно якого позивачкою отримано кредит в сумі - 22.520,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за вищевказаним договором, заборгованість позивача станом на 06.01.2016р. складає - 25.553,02 грн. Статтею 61 СК України, передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Таким чином, боргові зобов'язання перед позикодавцем, несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Відповідачем-1 не надано суду жодних доказів про те, що вищевказані кредитні договори, укладені позивачкою не в інтересах сім'ї, а кошти, які були одержані за договором, використанні в особистих цілях позивачки, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Вищевказане узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною у Постанові ВСУ від 19.06.2013р. за № 6-55ц13, яка є обов'язковою для застосування судами України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню понесені останньою і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1.948,80 грн., по 974,40 грн. з кожного.

Outcome: approved