Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої злочином. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року неповнолітній [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та засуджений до кримінальної відповідальності за вчинену ним з домоволодіння, яке належить їй та розташоване по [ADDRESS], крадіжку грошових коштів 10 травня 2014 року близько 16 години - в сумі 200 гривень, а 13 травня 2014 року близько 17 години - гаманця вартістю 75 гривень з грошовими коштами у розмірі 1500 гривень, внаслідок чого спричинив їй матеріальні збитки на суму 1775 гривень, з яких в подальшому було повернуто їй лише 200 гривень. Крім цього, зазначає, що відповідач [PERSON] є неповнолітнім, у зв'язку з чим згідно ст.1179 ЦК України заподіяна ним шкода підлягає відшкодуванню ним особисто. Оскільки після постановлення вироку суду в добровільному порядку він спричинену злочином шкоду їй не відшкодував, вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Прохала стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 1575 гривень в примусовому порядку за рішенням суду, а у разі відсутності у нього як неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, то стягнути заподіяну шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі його матері [PERSON]. Позивачка, представник позивача, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.15,18), в судове засідання не з'явились. Згідно поданої до суду письмової заяви представник позивача, який згідно довіреності має всі повноваження сторони у справі (а.с.6),прохала розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити (а.с.28) . Відповідач [PERSON] та його законний представник [PERSON], які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.16,17,22,23), в судове засідання не з'явились, надавши письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення (а.с.27). В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та подали заяви щодо розгляду справи у їх відсутність, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд, дослідивши наявні у справі докази та матеріали кримінального провадження, приходить до наступного. У відповідності до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Судом встановлено, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року, який набрав законної сили 21 лютого 2015 року, [PERSON], [INFO], засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло (а.с.7-9). Вироком суду встановлено, що засуджений [PERSON], будучи неповнолітнім, з належного [PERSON] домоволодіння по [ADDRESS], куди проник через незаперті вхідні двері, скориставшись відсутністю [PERSON], яка знаходилася на огороді, 10 травня 2014 року близько 16-ї години вчинив крадіжку з гаманця, який зберігався в гардеробі в гостинній кімнаті домоволодіння, грошей в сумі 200 гривень, а 13 травня 2014 року близько 17-ї години при аналогічних обставинах - в кімнаті домоволодіння з полиці гардероба таємно повторно викрав гаманець вартістю 75 гривень з грошима в сумі 1500 гривень та двома пластиковими картками "Приватбанк", на яких відсутні кошти, після чого пройшов до спальні (іншої кімнати), де зі столу таємно повторно викрав мобільний телефон "Сіменс А-52" з зарядним пристроєм вартістю 250 гривень і сім картою оператора "Київстар" вартістю 15 гривень, які належать [PERSON], чим завдав матеріальної шкоди потерпілій [PERSON] на загальну суму 1775 гривень, а потерпілій [PERSON] - на суму 265 гривень. (а.с.7-9). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, при цьому постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою (ст. 61.ч.4 ЦПК України). Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу [PERSON] матеріальної шкоди на суму 1775 гривень саме протиправними діями відповідача [PERSON] Положеннями ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, при цьому збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], як на день скоєння кримінального правопорушення, так і на день розгляду цивільної справи судом є неповнолітньою особою (а.с.7-9,26), яка відповідно до ч.3 ст.33 ЦК України несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до ст.1179 ЦК України, якою встановлено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах, а у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків відшкодовувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. В пункті 6 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" також зазначено, що шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років, відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди. В судовому засіданні встановлено, що позивачу протиправними діями відповідача завдано матеріальної шкоди на суму 1775 гривень 00 копійок, з яких до розгляду позову судом частково відшкодовано шкоду лише в сумі 200 гривень, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 1575гривень. Оскільки судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] не має самостійного заробітку чи іншого прибутку, не є власником будь-якого майна, достатнього для відшкодування шкоди, а його матір'ю є [PERSON], яка приймає участь у справі як законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с.26), то ця шкода підлягає відшкодовуванню його батьками, тобто його матір'ю - [PERSON], при цьому вказаний обов'язок припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Крім цього, в зв'язку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved