Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом, позовні вимоги мотивує тим, що з 2009 року він безперешкодно користується господарськими будівлями, які не належать до садибного, дачного та садового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки ПП "Бюро послуг та консультацій" на господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] право власності в КП Лубенське МБТІ не зареєстроване. 01.09.2015 року між Червонозаводською міською радою та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,9050 га (кадастровий номер: 5322610600:51:010:0056), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка була передана в оренду для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Договір укладено строком з 01.09.2015 року по 31.12.2030 року. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дане право оренди зареєстроване 28.09.2015 року. 15.02.2016 року Розпорядженням міського голови № 08 вулицю [ADDRESS] було перейменовано на вулицю [ADDRESS]. 25.01.2019 року Рішенням Заводської міської ради № 25 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 0,9050 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] (кадастровий номер 5322610600:51:010:0056). 25.01.2019 року між Заводською міською радою та позивачем було укладено Договір оренди земельних ділянок, в тому числі і земельної ділянки площею 0,4169 га (кадастровий номер 5322610600:51:010:0077), яка розташована по [ADDRESS] . 03.04.2019 року проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Строк дії договору з 01.01.2019 року по 01.01.2039 рік. В серпні 2019 року [PERSON] на своє ім"я виготовив технічний паспорт на об"єкт нерухомого майна - на допоміжні (господарські) будівлі, які не належать до садибного, дачного та садового будинку по [ADDRESS] . Як пояснює позивач, власників будівель він ніколи не бачив, сам здійснював догляд, ремонт споруд та відкрито і безперешкодно користується даним майном більше 10 років. Враховуючи викладене, позивач просить суд винести рішення, яким визнати за ним право власності на господарську будівлю (літ.А-1,1А-1), загальною площею 600,1 м. кв., господарську будівлю (літ.Б-1), загальною площею 37,8 м.кв., господарську будівлю (літ.В-1), загальною площею 81,5 м.кв., які розташовані за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з"явився, подав заяву про підтримання позовних вимог, справу просить розглядати без його участі. Відповідач, Заводська міська рада Лохвицького району, в судове засідання не направила представника, подавши відзив на позовну заяву, розгляд справи просить проводити без участі представника, щодо винесення рішення покладається на розсуд суду. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, щоз 2009 року [PERSON] безперешкодно користується господарськими будівлями, які не належать до садибного, дачного та садового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки ПП "Бюро послуг та консультацій" на господарські будівлі за адресою [ADDRESS] право власності в КП Лубенське МБТІ не зареєстроване. 01.09.2015 року між Червонозаводською міською радою та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,9050 га (кадастровий номер: 5322610600:51:010:0056), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка була передана в оренду для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Договір укладено строком з 01.09.2015 року по 31.12.2030 року. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дане право оренди зареєстроване 28.09.2015 року. 15.02.2016 року Розпорядженням міського голови № 08 вулицю [ADDRESS] було перейменовано на вулицю [ADDRESS]. 25.01.2019 року Рішенням Заводської міської ради № 25 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки загальною площею 0,9050 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] (кадастровий номер 5322610600:51:010:0056). 25.01.2019 року між Заводською міською радою та позивачем було укладено Договір оренди земельних ділянок, в тому числі і земельної ділянки площею 0,4169 га (кадастровий номер 5322610600:51:010:0077), яка розташована по [ADDRESS] . 03.04.2019 року проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки. Строк дії договору з 01.01.2019 року по 01.01.2039 рік. В серпні 2019 року [PERSON] на своє ім"я виготовив технічний паспорт на об"єкт нерухомого майна - на допоміжні (господарські) будівлі, які не належать до садибного, дачного та садового будинку по [ADDRESS] . Як пояснює позивач, власників будівель він ніколи не бачив, сам здійснював догляд, ремонт споруд та відкрито і безперешкодно користується даним майном більше 10 років. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У розумінні цієї статті володілець має бути визнаний таким, що добросовісно заволодів нерухомим майном, якщо не буде доведено, що він, набуваючи майно у володіння, знав або повинен був знати про незаконність такого набуття, зокрема про те, що особа, у якої він придбав майно, не мала права його відчужувати: тобто якщо не спростовується факт його добросовісності як обов`язкової умови володіння з метою набуття права власності. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред"явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв"язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник . У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З огляду на вказані обставини, а саме факт добросовісного і відкритого користування [PERSON] нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] , а також на те, що визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси осіб, є всі підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за [PERSON] на вказані господарські будівлі, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved