Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Трест "Київміськбуд-2" звернулось до суду з позовом до [PERSON] - про визнання ордеру на заселення до гуртожитку койкового типу недійсним, виселення без надання іншого житла та відшкодування збитків. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що відповідач незаконно проживає разом із своїм сином [PERSON], [INFO] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та займає кімнату [NUMBER] (три ліжко місця). 26. 06. 2006 року між ДП «Житло експлуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» та [PERSON] було укладено договір № 84 про участь у витратах на утримання ліжно-місць у гуртожитках житлового фонду, який, як зазначає позивач, був єдиною підставою для заселення відповідача до гуртожитку. Вказаним договором були визначені зобов'язання сторін, ДП «Житло експлуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2», як наймодавця, а [PERSON], як наймача житла, порядок отримання, оплати та повернення житла. Дія договору № 84 від 26. 06. 2006 року припинена з 01. 01. 2008 року, а наймачем було порушено порядок звільнення житлового приміщення. Позивач зазначав, що починаючи з 2010 року, відповідачу було не однократно запропоновано укласти договір оренди (найму) житла, однак відповідач всі пропозиції позивача проігнорувала, запропонований договір не підписала, оплату за проживання сплачує на свій розсуд, житлове приміщення в гуртожитку не звільняє. В зв'язку із зазначеним, позивач вважаючи свої права, як власника майна порушеними, просив суд визнати ордер № 382 від 26. 06. 2006 року на поселення [PERSON] в гуртожиток по [ADDRESS] виданий директором ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» [PERSON] недійсним з моменту видачі; виселити [PERSON], [PERSON] з кімнати [NUMBER] гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, стягнути з [PERSON] на користь позивача суму відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди за незаконне заняття жилого приміщення у розмірі 38 505,75 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на правомірність заселення відповідача до гуртожитку та законність її проживання в спірному житловому приміщенні на підставі ордеру № 382 від 26. 06. 2006 року на заселення в гуртожиток, а також на те, що розмір плати за проживання в гуртожитку встановлений позивачем, і відповідачем оплачується регулярно. В зв'язку із зазначеним відповідач та його представник просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що гуртожиток по [ADDRESS] належить на праві власності ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», що підтверджується копією свідоцтва Серія ЖБ №23480 від 18. 09. 1998 року про право власності на житловий будинок (а.с. 8). Вказане Свідоцтво було видано Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу №558-С/ЖБ від 16. 09. 1998 року. Таким чином вбачається, що на день укладання відповідачем Договору №84 про участь у витратах на утримання ліжко-місць у гуртожитках житлового фонду ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2», власником даного гуртожитку був позивач. Згідно наданого до матеріалів справи Договору безоплатного користування майном від 29. 10. 2000 року, станом на 26. 06. 2006 року балансоутримувачем даного гуртожитку був ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2». Згідно умов даного договору, метою використання майна балансоутримувачем є отримання прибутку з надання житлово-комунальних послуг. Даним договором не передбачено право ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2», як балансоутримувача даного гуртожитку, видавати спеціальні ордери на поселення до гуртожитку. Частиною 2 статті 128 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що жила площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. Відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу. Згідно роз'яснень науково-практичного коментар до статті 129 ЖК Української РСР, в спеціальному ордері, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку, зазначаються: дата видачі ордеру; найменування населеного пункту, а також підприємства, установи, організації, яким належить гуртожиток; номер і серія ордеру; прізвище, ім'я, по батькові особи, яка отримує жилу площу у гуртожитку, місце її роботи або навчання; адреса місцезнаходження гуртожитку; номер корпусу і кімнати; на підставі якого рішення видано ордер; склад сім'ї особи, яка отримує житлову площу у гуртожитку. Ордер підписується керівником підприємства, установи, організації та скріплюється відбитком печатки підприємства, установи, організації. В установленому порядку право на підписання ордерів може бути надане іншій посадовій особі (наприклад, керівнику структурного підрозділу, у складі якого діє гуртожиток). Під час розгляду справи, відповідачем не було доведено, що вказаний ордер №382 від 26. 06. 2006 року відповідачу було видано на підставі рішення адміністрації ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» та його профспілкового комітету, як власника даного гуртожитку. Судом встановлено, що відповідач не перебуває і ніколи не перебувала в трудових відносинах з власником гуртожитку, тобто з позивачем. Крім того, форма вказаного ордеру не відповідає вимогам, що ставляться до спеціального ордеру на поселення та передбачені у Примірному положенні про гуртожитки, яке затверджено постановою Ради Міністрів УРСР від 03. 06. 86 N 208. Надана відповідачем до матеріалів справи копія ордера №382 від 26. 06. 2006 року не містить визначених законодавством обов'язкових реквізитів спеціального ордеру, а саме: невірно зазначена назва ордеру, не зазначено населений пункт, серія ордера, повне прізвище, ім'я по батькові кому видається ордер, номер кімнати, квадратура житлової площі, номер і дата рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства, що має право видати ордер, склад сім'ї. Згідно типового примірника спеціального ордеру на жилу площу в гуртожиток, який є додатком до Примірного положення №208, ордер дійсний протягом 30 днів, а не 5 днів як зазначено в копії ордера наданого відповідачем. Спеціальний ордер може бути визнаний недійсним з підстав і в порядку, передбаченому статтею 59 Житлового кодексу Української РСР, зокрема, у разі відсутності спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації і профспілкового комітету. Таким чином, оскільки спільного рішення адміністрації підприємства ВАТ «Трест «Київміськбуд-2», як власника гуртожитку і профспілкового комітету щодо поселення [PERSON] до гуртожитку не було, тому директором ДП „Житлоексплуатація" ВАТ „Трест „Київміськбуд-2", як житлово-експлуатаційною організацією, на балансі якої знаходився на той час даний гуртожиток, було порушено умови Договору безоплатного користування майном від 29. 10. 2000 року та неправомірно видано відповідачу 26. 06. 2006 року ордер №382 на поселення до гуртожитку. Оскільки, згідно зі статті 129 Житлового кодексу УРСР ордер є підставою для вселення на надану житлову площу, після якого особа набуває право користування жилим приміщенням. Позбавлення такого права та виселення особи можливе лише з підстав, передбачених законом, зокрема, статтею 59 Житлового кодексу УРСР. Відповідно до статті 59 Житлового кодексу УРСР, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Стаття 59 Житлового кодексу УРСР містить в собі обмеження відносно трьох річного строку звернення до суду з вимогою про визнання ордера недійсним. Згідно частини 1 статті 73 ЦПК України передбачено, що суд поновлює або подовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони у разі його пропущення з поважних причин. Оскільки, оспорюваний ордер було виписано директором ДП „Житлоексплуатація" ВАТ „Трест „Київміськбуд-2" [PERSON] та передано [PERSON], а позивач, як власник даного гуртожитку не знав про існування даного ордеру, а дізнався лише 24. 10. 2013 року в судовому засіданні, тому суд погоджується, що перебіг строку позовної давності для позивача починається з 24. 10. 2013 року в порядку статті 261 ЦК України. Виходячи із зазначеного, суд приходить до висновку що ордер №382 від 26. 06. 2006 року було видано директором ДП „Житлоексплуатація" ВАТ „Трест „Київміськбуд-2" із перевищенням своїх повноважень та порушенням порядку та умов надання житлових приміщень, оскільки даний ордер було видано без погодження із власником даного гуртожитку, без отримання відповідного рішення адміністрації позивача та його профспілкового комітету, а тому в порядку ст.. 59 ЖК УРСР даний ордер визнається судом недійсним. Суд також не може погодитися із доводами відповідача, що законність видачі їй ордера №382 від 26. 06. 2006 року, який був єдиною підставою для поселена її до гуртожитку підтверджується рішенням Солом'янського суду м. Києва від 04. 03. 2010 року та ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17. 08. 2010 року, які на сьогодні набрали законної сили. В матеріалах справи міститься ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28. 12. 2011 року, якою дані судові рішення були скасовані, а цивільна справа за позовом ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» до [PERSON] про виселення направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10. 05. 2012 року по справі №2-2090/12 дана позовна заява ДП «Житлоексплуатація» ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» була залишена без розгляду. Таким чином, на даний час відсутні будь яки судові рішення по даному спору, які набрали б законної сили. В матеріалах справи міститься договір №84 про участь у витратах на утримання ліжко-місць у гуртожитках житлового фонду від 26. 06. 2006 року укладений між ДП „Житло експлуатація" ВАТ „Трест „Київміськбуд-2" та [PERSON], яким були визначені зобов'язання сторін, ДП „Житло експлуатація" ВАТ „Трест „Київміськбуд-2" як наймодавця, а [PERSON] як наймача житла, порядок отримання, оплати та повернення житла. Таким чином, судом встановлено що між ДП „Житло експлуатація" ВАТ „Трест „Київміськбуд-2" та відповідачем, згідно наданого до матеріалів справи Договору №84 від 26. 06. 2006 року існували виключно цивільно-правові відносини, а не житлові, це обумовлено тим, що право на проживання вона отримала на підставі договору, а не у зв'язку із наявністю трудових відносин з позивачем або ДП „Житло експлуатація" ВАТ „Трест „Київміськбуд-2", який на той час був балансоутримувачем даного гуртожитку згідно договору безоплатного користування майном від 29. 10. 2000 року. Оскільки Договір №84 від 26. 06. 2006 року за своєю природою був строковим, тому і майно (кімната на два ліжко місця) відповідачу за цим договором надавалося на строк його дії. Пунктом 2.2.4 Договору №84 від 26. 06. 2006 року передбачено, що наймач зобов'язується не пізніше останнього дня дії договору звільнити займане приміщення. Оскільки дія Договору №84 від 26. 06. 2006 року була припинена з 01. 01. 2008 року, як зазначено сторонами в договорі, тому суд погоджується що наймачем було порушено порядок звільнення житлового приміщення. В матеріалах справи містяться докази того, що позивач, як власник гуртожитку після повернення гуртожитку 02. 01. 2009 року, що підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи доказами (наказ ВАТ «Трест «Київміськбуд-2» №308 від 18. 12. 2008 року,. Акт прийому-передачі гуртожитків з балансу ДП „Житло експлуатація" ВАТ „Трест „Київміськбуд-2" на баланс ВАТ „Трест „Київміськбуд-2" від 02. 01. 2009 року), починаючи з 2010 року неодноразово пропонував відповідачу укласти договір оренди (найму) житла, оскільки у неї відсутні будь-які правові підстави на користування даним житловим приміщенням. Вбачається, що 15. 05. 2010 року відповідачем було отримано пропозицію позивача укласти договір оренди (найму) житла №05ф від 11. 05. 2010 року та два примірника даного договору, що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого листа на поштовому повідомленні. Вартість одного ліжко місця згідно отриманого відповідачем договору становила 476,51 грн. 10. 06. 2010 року рекомендованим поштовим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, позивачем було направлено Договір найму (оренди) житла №92 від 01. 07. 2010 року, який вона отримала 23. 06. 2010 року, згідно відмітці про вручення на повідомленні. Вартість одного ліжко місця згідно даного Договору становила 476,51 грн. Вбачається, що відповідач всі пропозиції позивача проігнорувала, запропоновані та отримані Договори не підписала, при цьому житлове приміщення в гуртожитку не звільнила. Оплату за проживання відповідач сплачує на свій розсуд, що підтверджується наданими до матеріалів справи банківськими виписками. Таким чином, судом встановлено що відповідач починаючи з січня 2008 року, після закінчення строку дії договору №84 від 26. 06. 2006 року проживає у гуртожитку незаконно, кімнату [NUMBER] займає самоправно, навмисно ухиляються від укладення договорів найму (оренди) житла які їй неодноразово направлялися, оплату за проживання згідно направлених Договорів не здійснює, чим порушує права позивача, як власника майна, та завдає позивачу матеріальні збитки. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до вимог ст. ст. 316-320 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має паво вчинити щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Таким чином, відповідачем порушується право позивача на користування та розпорядження власним майном, а саме кімнатою [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 2 Положення №208, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Ст. 20 Положення №208 визначено, що експлуатація гуртожитку здійснюється підприємством, установою, організацією, у віданні якої перебуває гуртожиток, відповідно до вимог єдиних правил і норм експлуатації та ремонту житлового фонду. Судом встановлено, що відповідач не перебуває та ніколи не перебувала у трудових відносинах із позивачем, а підставою для заселення її до гуртожитку був Договір № 84 від 26. 06. 2006 року, який вона уклала не з власником гуртожитку, а з його на той час балансоутримувачем ДП „Житло експлуатація" ВАТ „Трест „Київміськбуд-2". Таким чином, позивач, як власник гуртожитку не приймав жодного рішення щодо надання відповідачу кімнати у даному гуртожитку. Статтею 15 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Стаття 398 Цивільного кодексу України, зазначає що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Статтею 44 Положення №208, передбачено, що громадяни, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як передбачено ст. 400 Цивільного кодексу України, недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Судом встановлено, що відповідач починаючи з 01. 01. 2008 року незаконно займає жиле приміщення, а саме кімнату [NUMBER] в гуртожитку позивача, за адресою: [ADDRESS], а тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1., п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Враховуючи, що відповідачка починаючи з 15. 05. 2010 року (момент коли була вручена вимога укласти договір №05ф від 11. 05. 2010 року найму (оренди) житла з позивачем) неправомірно користувалась зазначеним майном, а саме трьома ліжко-місцями та не сплачувала орендну плату за проживання в гуртожитку, тому позивач правомірно рахує розмір завданих збитків саме з цієї дати з урахуванням строків позовної давності. Оскільки відповідач не повернула позивачу орендоване майно, то загальний розмір орендної плати за три ліжко - місця , яку позивач мав би отримати за період користування відповідачем майном починаючи з 15. 08. 2010 року по 15. 08. 2013 року (три роки) склав би 51 463,08 грн. ((476,51 грн. х3)х36 = 51 463,08 грн.). Відповідач з серпня 2010 року частково оплачувала проживання, загальна сума яка була оплачена станом на день звернення до суду складає 12 957,33 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи банківськими виписками. Таким чином, загальний розмір завданих позивачу збитків становить 38 505,75 грн. (51 463,08 грн. - 12 957,33 грн. = 38 505,75 грн.). Під час розгляду справи позивачем було надано до суду докази того що [PERSON], станом на день розгляду справи не мешкає разом із відповідачем та знятий із реєстрації за адресою: [ADDRESS] кім. [NUMBER], тому суд в частині позовних вимог щодо виселення з кімнати [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] неповнолітнього - [PERSON] не вбачає підстав для задоволення. З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що є правові підстави для виселення відповідача з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди та визнання ордеру №382 від 26. 06. 2006 року недійсним з моменту видачі. Також суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 614 грн. 46 коп., у відповідності з вимогами ст.. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial