Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

В грудні 2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті батька свого чоловіка- [PERSON]. Заявницяповідомляє, що [INFO] в м. Макіївці Донецької області внаслідок тяжкої хвороби помер її близький родич [PERSON]. Заявниця отримала на підтвердження факту смерті [PERSON] медичну довідку про причину смерті № 570 від 31.10.2016року, видану Центром первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Макіївки. В грудні 2016 року [PERSON] зверталась до Лиманського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію факту смерті свого родича, однак територіальним органом ДРАЦС було повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію факту смерті фізичної особи з причини відсутності у заявника необхідних медичних документів встановленої законодавством України форми. З огляду на це, [PERSON] була змушена звернутись до суду задля встановлення факту смерті свого родича [PERSON] із заявою в порядку окремого провадження; просить встановити факт смерті фізичної особи у певний час, з метою подальшого оформлення спадкових прав на нерухоме майно. [PERSON] була повідомлена про дату. час та місце розгляду справи судом, однак для участі в судовому засіданні не прибула,надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву окремого провадження підтримала, просила її задовольнити (а.с. 29). Лиманський МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; заінтересованою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, надана заява про розгляд справи без участі такого представника(а.с.28); заперечень проти задоволення заяви заінтересованою особою висловлено не було. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданого заявницею свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 22.07.1985 року Палацом одружень м. Макіївки Донецької області, [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 10). Заявниця є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України /районів проведення АТО, зареєстрована та тимчасово мешкає за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається зі змісту свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18.04.1964 року Совєтським райЗАГС м. Макіївки, [PERSON] є батьком чоловіка заявниці - [PERSON](а.с.24), а отже, близьким родичем заявниці. [PERSON] народився [INFO] в м. Макіївці Донецької області, був зареєстрований та фактично мешкав за адресою [ADDRESS] (а. с. 8-9); мав поважний вік, страждав на тяжку хворобу - гостру серцево-судинну недостатність, помер з причини хвороби [INFO] в м. Макіївці Донецької області. Факт смерті відображено в наданій заявницею медичній довідці причину смерті № 570 від 31.10.2016 року, видану Центром первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Макіївки (а.с.14). Крім того, заявницею отримано свідоцтво про смерть [PERSON], видане 01.11.2016 року Совєтським відділом ЗАГС м. Макіївки (а.с.13). Суд не сприймає ці документи як належні докази з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», але звертає увагу на їхній зміст, оскільки викладена в них інформація підтверджується іншими належними доказами по справі.Разом із тим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. theRepublic of MoldovaandRussia», «IlascuandOthers v. MoldovaandRussia»), де,ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії («Namibiacase»), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території,контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням. [PERSON] зверталась до Лиманського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій в грудні 2016року із заявою про реєстрацію факту смерті свого близького родича, однак орган ДРАЦС листом від 16.12.2016року № 2032/3.2-01-116 повідомив про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів, виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території Донецької області (а.с. 15). Суд бере до уваги також надані заявницею для огляду фотознімки з місця поховання [PERSON] на кладовищі в м. Макіївці, договір № 1629-А від 01.11.2016 року, укладений між заявницею та ДП «Ритуал» щодо поховання померлого [PERSON],свідоцтво про поховання [NUMBER] видане 01.11.206 року СКП «Благоустройство»(а.с.11,12,16,17). Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що було виданамедична довідка Центром первинної медико-санітарної допомоги № 6 м. Макіївки. Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі м. Макіївка) з-під контролю державної влади України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Макіївка. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян;на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявниці про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті [PERSON], за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об'єктивних причин. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставідокумента встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Згідно з ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ст. 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок). Конституційним Судом України в рішенні від 03.06.1999 року № 5-рп/99 надано офіційне тлумачення поняття «член сім`ї». Згідно з наведним тлумаченням членами сім'ї можуть бути визнані йінші родичі або особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв'язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявниці [PERSON]від встановлення факту смерті її близького родичав певний час залежить можливість здійснення спадкових прав на нерухоме майно. За таких обставин суд дійшов висновку, що заява [PERSON] в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved