Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що з 28 липня 2006 року по 28 лютого 2017 року вона та відповідач перебували у шлюбі. Шлюб між ними розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2017 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. Позивач не в змозі самостійно утримувати дитину та забезпечувати її матеріально, так як вона офіційно не працевлаштована. Відповідач з жовтня 2016 року переховується від неї та уникає обговорення питання матеріального забезпечення дитини. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. 00 коп. на місяць, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення донькою повноліття. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Судовий розгляд справи призначено на 29 грудня 2020 року. 29 грудня 2020 року розгляд справи відкладено на 29 січня 2021 року у зв`язку з неявкою учасників справи. 29 січня 2021 року розгляд справи відкладено на 19 лютого 2021 року у зв`язку з неявкою учасників справи. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2021 року постановлено ухвалити заочне рішення. Позивач у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання неодноразово повідомлявся своєчасно та належним чином, відзив на позовну заяву не подав. Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Кіровоград, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 березня 2005 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції. У вказаному свідоцтві її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). 28 липня 2006 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28 липня 2006 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Як вбачається з копії рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6-7). Згідно з довідкою, виданою виконкомом Вільшанської селищної ради 11 лютого 2021 року за №66, місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входить донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Україною 27.02.1991 року), Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, дана норма надає тому з батьків з ким проживає дитина право вибору способу сплати аліментів - у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи те що дитина, яка потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю, відповідач зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, тому суд дійшов висновку, що відповідач має змогу утримувати власну дитину та сплачувати аліменти в розмірі 3500 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, згідно з ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved