Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 51/100 частини будинку [ADDRESS] , що фактично є квартирою [ADDRESS] , загальною площею 73,40 кв.м., в тому числі житлова площа становить - 52,80 кв.м., допоміжна (підсобна) - 20,60 кв.м., господарські будівлі та споруди відносяться до квартири [ADDRESS] - погріб з шийкою. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням виконкому Богуславської міської ради від 23.09.1975 року № 190, її матері - [PERSON] було видано ордер про право займання кв. [ADDRESS] . В цей час в цій же квартирі проживала та була прописана позивачка зі своїми дітьми. У зв`язку з тим, що мати позивачки вийшла заміж та залишила зазначену вище квартиру, відповідно до рішення виконкому Богуславської міської ради від 10.04.1979 року № 82, квартиру [ADDRESS] було передано позивачці [PERSON] для проживання з двома дітьми, як такій, що там прописана, тому вона стала вважатися квартиронаймачем цієї квартири. Рішенням виконкому Богуславської міської ради від 19.11.1980 року № 224, для поліпшення житлових умов, позивачці [PERSON] було виділено у користування суміжну квартиру [ADDRESS] , яка звільнилась після смерті попереднього квартиронаймача [PERSON] , тому відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно з розпорядженням виконкому Богуславської міської ради від 21.12.1994 року № 117, вказану квартиру загальною площею 73,40 кв.м. було приватизовано позивачкою [PERSON] , її дочкою [PERSON] та сином дочки [PERSON] в рівних частках за кожним, про що видано свідоцтво про право власності на житло. Згідно договору купівлі - продажу частини квартири від 04.04.2006 року, позивачка придбала 2/3 квартири [ADDRESS] та виготовила на неї технічний паспорт. Тобто при передачі позивачці, як власниці кв. [ADDRESS], кв. [ADDRESS] цього ж будинку у вигляді поліпшення житлових умов, Богуславською міською радою вчасно не було прийнято рішення та не проведено відповідні дії по об`єднанню квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] у одну квартиру, у зв`язку з чим за паспортом БТІ вона є власницею квартири [ADDRESS] загальною площею 73,40 кв.м., а зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , тому просить визнати за собою право власності на 51/100 частини зазначеного будинку. В будинку [ADDRESS] наявні ще дві квартири: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Власником квартири [ADDRESS] цього будинку загальною площею 37,60 кв.м, з 2019 року являється [PERSON] , який придбав квартиру у попереднього власника. Власником квартири [ADDRESS] цього будинку, загальною площею 32,80 кв.м, з 08.05.2001 року являється [PERSON] , який отримав її на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті попереднього власника [PERSON] . У кожній квартирі співвласниками будинку [ADDRESS] самостійно обладнано окремі системи опалення, газопостачання, водопостачання, водовідведення, електропостачання. Одночасно з цим квартири належать до одного будинковолодіння та мають спільний дах. Також, встановлено фактичний порядок користування земельними ділянками, наданими для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також для садівництва та городництва, який усталений між співвласниками домоволодіння за адресою: будинок [ADDRESS] . З довідки про показники технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, виготовленої 18.12.2020 року ТОВ «ПРОЕКТ-МОНТАЖ-БУД» вбачається, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 37,60 кв.м, становить 26/100 будинку [ADDRESS]; квартира [ADDRESS] , загальною площею 32,80 кв.м, становить 23/100 будинку [ADDRESS] ; квартира [ADDRESS], загальною площею 73,40 кв.м., становить 51/100 частини будинку [ADDRESS] , загальна площа -73,40 кв.м., в тому числі житлова площа становить - 52,80 кв.м., допоміжна (підсобна) - 20,60 кв.м.; господарські будівлі та споруди відносяться до кв. [ADDRESS] -погріб з шийкою, літ. "В"-гараж, літ. "Г"-літня кухня. Згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 25.12.2013 року №358/1937/13-ц за позивачкою, [PERSON] визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: гараж площею 35,9 кв.м. 2010 року забудови, зазначений у Довідці як "літ. "В"-гараж" та літню кухню площею 19,2 кв.м. 2010 року забудови, зазначену у Довідці як "літ. "Г"-літня кухня". Позивачка зазначає, що перешкод для визнання за нею права власності на 51/100 частину вказаного будинку не існує, оскільки кожен співвласник будинку [ADDRESS] має відокремлену частину будинку з самостійним виходом - квартиру, а позивачка має дві квартири, що були об`єднані в одну квартиру [ADDRESS] в зазначеному будинку загальною площею 73,40 кв.м., що становить 51/100 частини будинку [ADDRESS] , тому вона бажає визнати за собою право власності на 51/100 частини зазначеного будинку. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви, в яких позов визнають та просять його задовольнити і розглянути справу без їхньої участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, надані позивачкою, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконкому Богуславської міської ради від 23.09.1975 року № 190 [PERSON] було видано ордер про право займання квартири [ADDRESS] . Рішенням виконкому Богуславської міської ради від 10.04.1979 року № 82 позивачці [PERSON] було передано для проживання з двома дітьми, як такій, що там прописана, квартира [ADDRESS] , а тому вона стала вважатися квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Рішенням виконкому Богуславської міської ради від 19.11.1980 року № 224, задля поліпшення житлових умов, позивачці [PERSON] та її сім`ї було виділено у користування суміжну квартиру [ADDRESS] , яка звільнилась після смерті попереднього квартиронаймача [PERSON] . Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та на підставі розпорядження виконкому Богуславської міської ради від 21.12.1994 року № 117, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному було приватизовано квартиру [ADDRESS] загальною площею 73,40 кв.м., про що видано свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстроване в Білоцерківському МБТІ за № 3614. 04.04.2006 року позивачка [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] 2/3 квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу частини квартири, який зареєстровано в реєстрі за № 1700 державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Полковніковою Т.А. Рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради від 25.02.2009 року № 30/2 «Про надання юридичних адрес будівлям та об`єктам в місті Богуславі», квартирі загальною площею 73,40 кв.м. в житловому будинку по [ADDRESS] , яка належить гр. [PERSON] , надано юридичну адресу: [ADDRESS] , у зв`язку з об`єднанням квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 18.12.2020 року ТОВ «Проект-Монтаж-Буд» вбачається, що [PERSON] має квартиру [ADDRESS] загальною площею 73,40 кв.м., житловою площею 52,80 кв.м., допоміжною площею 20,60 кв.м. з наступними господарськими будівлями та спорудами: погріб з шийкою (Б), гараж (В), літня кухня (Г), ганок (г). Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачка [PERSON] не бажає виділення в натурі квартири [ADDRESS] , а бажає визнати за собою право власності на 51/100 частини зазначеного будинку. Згідно копії паспорта позивачки [PERSON] вбачається, що вона, [INFO] , з 2009 року зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищенаведеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Аналізуючи зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що право власності позивачки оформлено та визнано відповідно до вимог діючого цивільного законодавства. Відсутні будь-які перешкоди для визначення ідеальної частки належного позивачці майна у вищевказаному житловому будинку відповідно до розрахунку визначеному в довідці про показники технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, виготовленої 18.12.2020 року ТОВ «ПРОЕКТ-МОНТАЖ-БУД», яка становить 51/100 частина будинку [ADDRESS] , оскільки при цьому цільове призначення приміщення не зміниться, законні права та інтереси інших осіб порушені не будуть. Пунктом першим частини другої ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] дійсно має право власності на 51/100 частину будинку [ADDRESS] , але так як в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності, захистити своє порушене право не може, тому суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги. Визнання відповідачами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачами позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 477 гривень 50 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved