Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

В квітні 2019 [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить визнати незаконними Розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 220 від 09.04.2019 «Про порядок зустрічей [PERSON] з малолітніми [PERSON] та [PERSON] ». Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 22.11.2010 по 18.08.2017 перебував у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають двох дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . На момент реєстрації шлюбу у [PERSON] була дитина від першого шлюбу - [PERSON] , 2003 року народження. Після розірвання шлюбу [PERSON] забрала дітей з собою та перейшла проживати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Під час проживання дітей із матір`ю, позивач міг їх бачити не дуже часто і нетривалий час тільки в школі чи в дитячому садочку, оскільки, як вважає позивач [PERSON] перешкоджала спілкуванню з дітьми та не надавала можливості бачитись з ними. Позивач звернувся до працівників Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області в їх присутності забрав своїх дітей до себе. Забезпечив їм належний догляд, харчування та піклується ними. Позивач зазначає, що діти йому розповіли, що старша сестра [PERSON] та їх бабуся - мати [PERSON] їх часто бил и, ображали, принижували. Батько [PERSON] був часто нетверезий. Між всіма дорослими у будинку, де вони перебували із матір`ю, часто виникали сварки, які супроводжувалися нецензурною лійкою та бійкою. Діти були безпосередніми свідками всіх цих подій. 09.01.2019 [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою № 100/09/-20, в якій просила визначити їй спроби у вихованні та спілкуванні із малолітніми дітьми [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2013 року народження. Вказане питання було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, яке відбулось 20.03.2019. На засіданні комісії з питань захисту прав людей [PERSON] підтримала свою заяву. Позивач заперечував проти визначення саме такого графіку зустрічей [PERSON] , надав членам комісії письмові пояснення, висновки психологів, надав усні пояснення. Однак, при розгляді цього питання не були враховані пояснення позивача. За рекомендацією комісії з питань захисту прав дітей Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією було прийняте оскаржуване позивачем Розпорядження № 220 від 09.04.2019, яким визначено такий порядок зустрічей матері малолітніми [PERSON] та [PERSON] : щопонеділка з 16-00 год до 19-00 год; щосереди з 16-00 год до 19-00 год; 1-а та 3-я субота місяця з 12-00 год до 18-00 год неділі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.08.2019 було відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, подав до суду заяву про перенесення розгляду справи на інший день. Представник позивача також в судове засідання не з`явився, в черговий раз подав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи на інший день. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності та відмовити в позовних вимогах в повному обсязі, так як вважає, що вільне спілкування малолітніх дітей з матір`ю відповідає найкращим інтересам дітей. Також зазначив, що вважає постійне відкладення засідань за клопотанням позивача зловживанням процесуальними правами, що призводить до порушень прав та охоронюваних прав малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник третьої особи [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що просить провести розгляд справи за його відсутності. Зауважив, що вважає, що позивач та його представники зловживають процесуальними правами та безпідставно затягують розгляд справи. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, свого представника не направили. Надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд не бере до уваги подане клопотання, оскільки відкладення розгляду справи призводить до порушення розумного строку розгляду справи, а систематичне направлення на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи суд вважає зловживанням процесуальним правом з боку сторони позивача. Окрім того, це призводить до порушення прав дітей - малолітніх [PERSON] та [PERSON] та третьої особи - їх матері [PERSON] , виходячи з наступного. Зловживання процесуальними правами, або так звані «процесуальні диверсії» - є будь-якими деструктивними діями з використанням процесуальних прав особи, яка бере участь у розгляді судової справи, з метою максимально ускладнити опоненту виграш правового спору в цілому або завдати збиток його певним інтересам, що в будь-якому випадку порушує право особи на справедливий суд, про яке так часто наголошують вітчизняні суди та Європейський суд з прав людини в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, у статтях 44 ЦПК України, 43 ГПК України, ст. 45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання ними не допускається. Додатково, в контексті ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» доцільно також зазначити, що Європейський суд з прав людини ще 07.07.1989 р. у своєму рішенні у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах проти України також неодноразово зазначав, що однією з ролей національних судів є організація судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. п. 28 рішення у справі Шульга проти України від 02.12.2010 р., Заява № 16652/04) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. п. 24 рішення у справі Мусієнко проти України від 20.01.2011 р., Заява № 26976/06). Таким чином, суд приходить до висновку, що Позивач та його представник зловживають правами, а саме постійно вносять клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника позивача в судових засіданнях по інших справах, проте належних та допустимих доказів та підтверджуючі документи не надають. При цьому, з метою забзпечення прав та законних інтересів дітей, а також захисту їх дитинства. Разом з цим, суд вважає можливим постановити рішення у справі, оскільки у справі наявні відзив та всі необхідні пояснення. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 22.11.2010 по серпень 2017 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, 19.12.2013 та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, 08.07.2011. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 18.08.2017 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено та розірвано між ними шлюб. Після розлучення діти проживали з матір`ю. З 01.06.2018 до теперішнього часу, діти проживають разом з батьком, що не заперечується сторонами по справі. З вересня 2018 діти проживають з батьком за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту обстеження умов проживання від 20.09.2018 за адресою: [ADDRESS] , створені належні умови для виховання та розвитку малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Органом опіки та піклування Бородянської районної державної адміністрації київської області прийнято рішення про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2013 року народження, разом із матір`ю - [PERSON] розпорядження від 25.07.2018 № 353 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] ». Психологами міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради була проведена робота з дітьми та батьками з метою вивчення психологічного стану малолітніх та їх особистісних характеристик, для з`ясування прихильності дітей до батьків. Згідно висновку № 111 від 28.05.2019 [PERSON] , 2011 року народження, характеризується як творча, мрійлива дівчинка, яка має високий творчий потенціал. Має бажання відкрито проявляти агресію і захищати себе. У [PERSON] визначається високий рівень психологічної напруги і тривоги, при цьому також спостерігається емоційна виснаженість, почуття небезпеки та непорозуміння ситуації. У [PERSON] визначається надійний тип прив`язаності до батька, в той же час визначена незадоволена потреба в материнській увазі, опіці, турботі та ласки. Злата відчуває постійну тривогу і небезпеку через необхідність переховуватись від матері. [PERSON] , 2013 року народження, на першому етапі діагностики серед членів родини визначив батька, мати та сестру. Для проведення повного психологічного обстеження та надання результатів щодо психоемоційного стану дитини та особливостей його прив`язаностей необхідне проведення другого етапу діагностики та спільної зустрічі дитини з матір`ю, що не було проведено у зв`язку з неякою позивача. Суд не може прийняти до уваги висновок психолога [PERSON] від 04.02.2019, висновок психолога [PERSON] від 02.07.2018, висновок психолога [PERSON] про емоційно-психологічний стан [PERSON] , 2011 року народження станом на 11.11.2018, висновок психолога [PERSON] про емоційно-психологічний стан [PERSON] , 2013 року народження станом на 30.06.2018, рецензію [PERSON] від 03.06.2019 на Висновок № 111 від 28.05.2019 психологічного обстеження малолітніх [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2013 року народження, підготовлений у Міському центрі дитини Служби у справах дітей Київської міської державної адміністрації, оскільки [PERSON] та [PERSON] не працюють в відповідній державній спеціалізованій установі та не включені до Державного Реєстру атестованих судових експертів, як того вимагає чинне законодавство України. З Акту обстеження місця проживання від 23.10.2018 вбачається, що за місцем проживання матері створені належні умови для проживання дітей. У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 758/9604/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, Бородянська районна державна адміністрація Київської області про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , 2013 року народження та [PERSON] , 2011 року народження разом із матір`ю та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , 2013 року народження та [PERSON] , 2011 року народження разом з батьком. За рекомендацією комісії з питань захисту прав дітей Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією було прийняте Розпорядження № 220 від 09.04.2019, яким визначено такий порядок зустрічей матері малолітніми [PERSON] та [PERSON] : щопонеділка з 16-00 год до 19-00 год; щосереди з 16-00 год до 19-00 год; 1-а та 3-я субота місяця з 12-00 год до 18-00 год неділі. Пунктом 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, передбачено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один із батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (в разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Уповноваженими посадовими особами Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації складено та направлено до Голосіївського районного суду м. Києва протоколи: № 2 від 19.06.2019, № 6 від 30.07.2019 та № 9 від 23.09.2019 відносно [PERSON] про скоєння адміністративного правопорушення щодо невиконання Розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.04.2019 № 220 «Про порядок зустрічей [PERSON] з малолітніми [PERSON] та [PERSON] » та притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 6 ст. 184 КУпАП. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28.02.2019 позов задоволено частково. Визнано незаконними дії комісії з питань захисту прав дітей Бородянської районної державної адміністрації Київської області щодо розгляду заяви [PERSON] , [INFO] з приводу визначення місця проживання малолітніх дітей. Постановою Київського Апеляційного суду від 04.07.2019 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28.02.2019 залишено без змін. Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини", в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Із тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Стаття 18 Конвенції ООН "Про права дитини", встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Статтями 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями ст. 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. З положень Декларації прав дитини, яка прийнята резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 вбачається, що маленька дитина тільки винятково може бути розлучена з матір`ю. В статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991), зазначено що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до норм ч.ч. 3, 4 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснювати всупереч інтересам дітей. Спілкування малолітніх [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2013 року народження з матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дітей. Враховуючи викладене, розпорядження Голосіївської районної і місті Києві державної адміністрації від 09.04.2019 № 220 «Про порядок зустрічей [PERSON] з малолітніми [PERSON] та [PERSON] » є законним, обґрунтованим та прийнятим без порушення приписів матеріального та процесуального права з врахуванням якнайкращих інтересів для дітей, а тому позовні вимоги [PERSON] до Голосіївської районної і місті Києві державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження, не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed