Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради про надання дозволу на виготовлення проїзного документу та виїзд неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу батька [PERSON], дозволу на багаторазові короткочасні виїзди за кордон неповнолітнім [PERSON] та [PERSON], [INFO] без дозволу (згоди) супроводу батька [PERSON] на один рік з дати набрання судовим рішенням законної сили до країн: Росії, Білорусії, Латвії, Великобританії, Іспанії, Єгипту, Туреччини, Польщі, Греції. Позовні вимоги мотивовані наступним. З 11 жовтня 2003 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON], від якого має синів [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу сини залишилися проживати разом з позивачем. Позивач посилається на те, що має родичів у Росії, Білорусії, Латвії, Великобританії, Іспанії, які запрошують її разом з дітьми до себе. Також мають мету відвідати інші країни для відпочинку та оздоровлення, але без відповідно оформленого дозволу батька, діти не зможуть перетнути кордон. Відповідач безпідставно не бажає дати згоду на виїзд дітей, у зв'язку з чим діти дуже переживають. Посилаючись на те, що батьківське право не може здійснюватися всупереч інтересам дитини, звернулась до суду. В судове засідання позивач не з'явилась, її інтереси представляє представник [PERSON], яка на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі, додала, що виїзд дітей з міста необхідний у зв'язку з проведенням АТО у Донецькій області, що є загрозую для життя та здоров'я дітей. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. У письмових поясненнях зазначив, що перебував у шлюбі з позивачем, після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати разом з позивачем за спільною згодою. Від участі у вихованні дітей не відмовлявся, однак позивач чинить перепони у такому у праві виховання дітей. В серпні 2014 року позивач звернулась з вимогою надати дозвіл на виїзд дітей з країни, на що відповідач погодився та попросив зазначити країну та строк прибування, у зв'язку з відмовою надати такі свідчення, дозвіл на виїзд не надав, до того ж нотаріус не може оформити дозвіл на виїзд дітей, без зазначення країни та строку виїзду. Посилаючись на турбування щодо вивозу дітей у невідомому напрямку та з невизначеним строком, просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином, про причини неявку суду не повідомлено. У попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнала, оскільки позивачем не зазначено у позові до якої країни планує вивозити дітей та на який строк. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, просив розглядати справу у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують, просять при винесенні рішення врахувати інтереси та законні інтереси дітей. Суд, з урахуванням пояснень сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.06.2012 року шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровано 11 жовтня 2003 року у Маріупольському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №929 - розірвано /а.с. 8/. [PERSON], змінила прізвище на «[PERSON]» у зв'язку з реєстрацією шлюбу, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] видане Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 16.03.2013 року /а.с. 7/. Відповідно свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON], виданих Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 28.08.2007, батьками останніх зазначені [PERSON] та [PERSON] /а.с. 9-10/. Згідно довідки з місця проживання виданої 05.08.2014 року, Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Комфорт», [PERSON] проживає разом з дітьми - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають грунтуватись на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. У підтвердження Позивачем в процесі розгляду справи надавалась заява на тур до Турції оформлена 29.08.2014 року, зокрема на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], що свідчить про намір вивозу дітей на відпочинок. Виїзд за кордон неповнолітніх дітей з метою оздоровлення та відпочинку відповідає інтересам дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони на даний час не перебувають у шлюбі, відповідач не заперечує проти надання дозволу на виїзд дитини за кордон, але хотів би знати куди та на який час виїжджають діти. Позивачем уточнено позовні вимоги, зазначено країни до яких планує короткостроково вивозити дітей протягом року, з дня набрання рішенням законної сили. При цьому суд приймає до уваги, що Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради не заперечує проти задоволення позовних вимог. Виходячи з того, що у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, але дітей позивач планує вивозити у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, суд беручи до уваги той факт, що при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування, приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виготовлення проїзного документу та виїзд неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу батька [PERSON], з наданням дозволу на багаторазові короткочасні виїзди за кордон неповнолітнім [PERSON] та [PERSON], [INFO] без дозволу (згоди) супроводу батька [PERSON] на один рік з дати набрання судовим рішенням законної сили до країн: Росії, Білорусії, Латвії, Великобританії, Іспанії, Єгипту, Туреччини, Польщі, Греції. Відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, які б спростували необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, які були сплачені позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved