Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.03.2012 р. в розмірі 34605,14 гривень. У позовній заяві зазначено, 12.03.2012 між сторонами по справі укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк відповідно до умов договору виконав свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів, однак відповідачем належним чином умови договору не виконувались, були порушені строки повернення кредиту та сплати відсотків. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 30.09.2018 р. має заборгованість по кредиту в розмірі 34605,14 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2212,60 грн., відсотки за користування кредитом - 29368,49 грн., пеня - 900,00 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. фіксована частина та 1624,05 грн. процентна складова. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини своєї неявки, не подав клопотання про відкладення розгляду справи, чи слухання справи без його участі, не подав відзиву на позов, про місце, дату і час судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Участь у судових засіданнях це право, а не обовязок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 березня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір про надання банківських послуг є договором приєднання згідно ст. 634 України, який складають: заява відповідача, "Умови та правили надання банківських послуг", «Правила користування платіжною карткою» та "Тарифи банку" викладені на банківському сайті: www/privatbank.ua. З наданої інформації АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що [PERSON] за кредитним договором видавались кредитні картки: номер 5211537401735480 (строк дії - жовтень 2015 року), номер 5211537407884159 (листопад 2015 року), номер 5211537416523806 (березень 2016 року), номер 5211537353063253 (квітень 2017 року). Згідно п.2.2 Постанови НБУ від 17.12.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» ідентифікація клієнта не є обовязковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Перевипуском картки є випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, тому сума заборгованості за кредитним лімітом відображається і на перевипущені кратки. Із виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу встановлений кредитний ліміт і останній користувався грошовими коштами, отримуючи їх через банкомат, тощо. Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за кредитним договором. Умовами та Правилами надання банківських послуг визначено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту в порядку і строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом, повністю повернути кредит з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При непогашені кредиту у встановлені строки, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно з Умовами, з дати виникнення простроченої заборгованості. Оскільки відповідачем кредитні кошти не повернуто, договір не розірвано та не припинено, тому позивачем щомісячно нараховувались відсотки на суму простроченої заборгованості за кредитом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідність до\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 ЦК України. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що уразі порушення боржником зобов'язання він зобов'язаний сплатити неустойку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Проте, статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Постановою ВСУ № 6-2003цс15 від 21\~жовтня 2015\~року визначено, що у відповідності до статі 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасно застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням цих підстав, на засадах розумності і пропорційності, враховуючи розмір отриманого позивачем кредиту, період та розрахунок нарахування штрафів, враховуючи наявність вимоги про стягнення пені, вимоги про стягнення подвійного штрафу задоволенню не підлягають. Відповідно до пункту 91 Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки встановлені договором чи законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, беручи до уваги строк дії кредитної картки: номер 5211537353063253 (строк дії - квітень 2017 року), суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованих процентів за період з травня 2017 року, у зв'язку з їх безпідставністю. Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.03.2018 р. підлягають частковому задоволенню в частині стягнення тіла кредиту в сумі 2212,60 грн., відсотків за користування кредитом сумі 8190,17 грн. (залишок заборгованості за відсотками станом на 30.04.2017 р.) та пені - 900 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Outcome: partial