Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

09.07.2018 року до суду з позовною заявою до КУ "Хмільницька ЦРЛ" звернулась [PERSON], яка просить скасувати накази про її звільнення, поновити на роботі та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу. На обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з 01.08.1985 року вона працювала на посаді медичної сестри Хмільницької районної лікарні, яку в подальшому було реорганізовано в КУ "Хмільницька ЦРЛ". Наказом головного лікаря КУ "Хмільницька ЦРЛ" від 01.06.2018 року №71-к параграф 5 , її, починаючи з 10.06.2018 року , було звільнено у зв"язку з скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП. Своє звільнення [PERSON] вважає незаконним та безпідставним. Так, накази головного лікаря №128 та "129 містять суперечливі розпорядження та виходять за межі компетенції головного лікаря; крім того їй не пропонували іншу роботу, не попередили про звільнення не пізніше, ніж за два місяці, не врахували її переважне право залишитись на роботі; правової підстави для скорочення працівників взагалі не існувало; а також при її звільненні не було враховано обґрунтовану відмову профспілкового органу. На підставі зазначеного, просила скасувати накази головного лікаря про зміну штатного розпису, про попередження про можливе вивільнення та про її звільнення; поновити її на посаді медичної сестри психіатричного кабінету поліклініки з 10.06.2018 року та стягнути з КУ "Хмільницька ЦРЛ" середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 18.09.2018 року відкрито спрощене позовне провадження.(а.с.30) Ухвалою суду від 05.11.2018 року залучено до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача , а саме Хмільницьку районну раду Вінницької області та Хмільницьку районну державну адміністрацію Вінницької області (а.с.56). Відповідач, у встановлений судом строк в ухвалі про відкриття провадження, відзиву не подав, клопотань про продовження строку для подання відзиву не надходило, доказів поважності причин пропуску строку для подання відзиву суду не навів, а тому ухвалою суду від 28.11.2018 року в задоволенні клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для подання відзиву було відмовлено, поданий відзив залишено без розгляду. Клопотань про долучення доказів не надходило. Треті особи на стороні відповідача пояснень щодо позову не надали. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити, посилаючись на обставини, що містяться в позовній заяві. Клопотав про долучення доказів, яке за згодою відповідача, задоволено частково. Представник відповідача - [PERSON] проти позову заперечує, вказує на відповідність оскаржуваних наказів вимогам законодавства, як таких, що прийнятті на підставі та в межах Статуту КУ "Хмільницька ЦРЛ". Також зазначив, що [PERSON] при звільненні пропонувались вільні посади медсестер лише її кваліфікації, а посади молодшого персоналу їй не пропонувались. [PERSON] відмовилась від запропонованих їй посад. При звільненні позивача розглядалось питання, в межах структурного підрозділу, наявності переважного у позивача права на залишенні на роботі з урахуванням її кваліфікації та як виявилось інша медсестра психіатричного кабінету мала вищу кваліфікацію - фельдшера, тому було прийнято рішення звільнити [PERSON] Зазначає, що рішення профспілкового органу є необгрунтованим, оскільки при прийнятті такого рішення останній лише робив матиматичні розрахунки та не враховував незбалансованого розміщення кадрів. Також представник відповідача звертав увагу суду на можливу нелегітимність складу профкому. Третя особа - головний лікар [PERSON] пояснив, що при звільненні [PERSON] було запропоновано посади медсестри, а посади молодшого персоналу не пропонувались. Перед звільненням [PERSON] проводився порівняльний аналіз продуктивності та кваліфікації працівників психіатричного кабінету, за результатами якого було встановлено, що інша медична сестра цього ж кабінету має вищу кваліфікацію у порівнянні з [PERSON], а також на її утриманні перебуває неповнолітня дитина, тому з урахуванням цих обставин було прийнято рішення про звільнення з посади медичної сестри психіатричного кабінету [PERSON] Представник третьої особи - Хмільницької районної державної адміністрації - Голуб І.В. при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Представник третьої особи - Хмільницької районної ради в судове засідання не з"явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, що не є перешкодою до розгляду справи. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії трудової книжки позивача вбачається, що [PERSON] . 01.08.1985 року була прийнята на посаду медсестри педиатричного відділення, а з 01.03.2004 року переведена на посаду дільничної медсестри психіатричного кабінету поліклініки (а. с. 24). Згідно штатного розпису КУ «Хмільницької ЦРЛ» на 04 січня 2017 року, затвердженого головою Хмільницької районної ради (а. с.111-126), штатного розпису КУ «Хмільницької ЦРЛ» на 01 січня 2018 року, затвердженого головою Хмільницької районної державно адміністрації (а .с. 94-111), в штаті лікарні було передбачено дві посада медичної сестри психіатричного кабінету. Відповідно до змін до штатного розпису КУ «Хмільницької ЦРЛ» на 2018 рік, затверджених головою Хмільницької районної державної адміністрації 06 квітня 2018 року, з 10 червня 2018 року скорочувалися посади, зокрема одна посада сестри медичної психіатричного кабінету (а. с. 91-93). Наказом № 128 від 06 квітня 2018 року «Про попередження про можливе звільнення», з метою більш раціонального використання бюджетних коштів було скорочено з 10 червня 2018 року серед інших посаду медичної сестри психіатричного кабінету поліклініки, керівникам структурних підрозділів наказано попередити працівників під розпис про можливе вивільнення та зміну умов праці з 10 червня 2018 року, повести колективні збори, визначитись у кандидатурах на скорочення та складені протоколи колективних зборів з пропозиціями конкретних осіб на скорочення подати у відділ кадрів до 17 квітня 2018 року (а. с. 15). Відповідно до наказу №129 від 06.04.2018 року" Про зміну штатного розпису" з 10.06.2018 року скорочено в тому числі і одну посаду сестри медичної психіатричного кабінету (а.с.14) Згідно попередження про скорочення штату працівників від 10.04.2018 року сестру медичну психіатричного кабінету поліклініки [PERSON] попереджено про можливе звільнення та повідомлено про відсутність вакантних посад, які могли бути їй запропоновані. 01.06.2018 [PERSON] попереджено про можливе звільнення та запропоновано вакантні посади медичної сестри , яке останньою отримано 01.06.2018 року, що підтверджується повідомленням та актом. 11 травня 2018 року головний лікар КУ «Хмільницької ЦРЛ» звернувся до голови профспілкового комітету КУ «Хмільницької ЦРЛ» про надання дозволу та погодження звільнення з 10 червня 2018 року в тому числі [PERSON] в зв'язку утриманням посад виключно в межах затвердженого фінансування та на підставі наказів № 128, 129 від 06 квітня 2018 року (а. с. 13). Згідно п. 2 протоколу № 30 від 15 травня 2018 року рішенням профспілкового комітету первинної профспілкової організації КУ «Хмільницька ЦРЛ» було відмовлено в наданні згоди на звільнення працівників з 10 червня 2018 року, серед яких позивач [PERSON] Дане рішення мотивоване тим, що асигнувань достатньо на потреби в заробітній платі, тому названа головним лікарем причина скорочень - впорядкування штатних посад до виділених асигнувань не підтверд жена (а. с. 16-18). Як вбачається з п. 1 Протоколу засідання первинної профспілкової організації КУ "Хмільницька ЦРЛ" профкомом з'ясовувалось питання фінансування лікарні, зокрема достатності коштів на оплату заробітної плати , наявності вакантних посад, не внесених до бази служби зайнятості, в результаті чого було прийнято рішення, щодо невідповідності причин рекомендованих скорочень наданим профспілці даним. З довідки головного лікаря КУ «Хмільницької ЦРЛ» б/н вбачається, що в установі наявні вакантні посади в кількості 28,75 штатних посад (а. с. 12). Відповідно до параграфу 5 Наказу № 71-к від 01 червня 2018 року [PERSON] звільнено з роботи з 10 червня 2018 року у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 19). Остання являється інвалідом третьої групи загального захворювання (а.с.23). Суд, заслухавши сторін, дослідивши докази, прийшов до наступних висновків. Згідно ч. 6 ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я, заклад охорони здоров'я провадить свою діяльність на підставі статуту (положення), що затверджується власником закладу (уповноваженим ним органом). Відповідно до п.1.2 Статуту КУ «Хмільницької ЦРЛ», вона створена за рішенням Хмільницької районної ради (Засновник), відповідно до її повноважень і підпорядковується Засновнику. Згідно п. 1.3 Статуту, уповноваженим органом управління КУ «Хмільницька ЦРЛ» є районна державна адміністрація відповідно до делегованих повноважень. Відповідно п. 4.9 Статуту КУ «Хмільницька ЦРЛ» наділена право, крім іншого, призначати на посади та звільняти посад працівників у відповідності до вимог чинного законодавства про працю. Згідно пп. «б» п. 6.3 Статуту уповноважений орган управління КУ «Хмільницька ЦРЛ» затверджує штатний розпис. Загальне керівництво поточною діяльністю КУ «Хмільницька ЦРЛ» здійснює головний лікар , призначення якого на посаду здійснюється у порядку та за рішенням районної ради з числа осіб, які відповідають встановленим кваліфікаційним вимогам, за пропозицією внесеною головою ради, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до пп. «в» п. 6.5 Статуту, головний лікар призначає та звільняє з посади працівників установи та її структурних підрозділів. Таким чином, оскільки скорочення чисельності штату КУ «Хмільницька ЦРЛ» відбулося в порядку, визначеному Статутом цієї установи, тому посилання позивача на безпідставність наказів про зміну штатного розпису та попередження про можливе вивільнення працівників, як таких, що прийняті поза межами повноважень головного лікаря, свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли. Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, серед яких також скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з наведеної підстави, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Також при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП України, обов'язковим є дотримання вимог ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України, зокрема врахування переважного права працівника на залишення на роботі, наявність попередньої обґрунтованої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, а також попередження про наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці з одночасною пропозицією іншої роботи у тій самі установі. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Представник відповідача та третя особа - головний лікар [PERSON] в судовому засіданні стверджували, що при звільненні позивача проводився порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації в межах структурного підрозділу, тобто між медичним персоналом психіатричного кабінету лікарні. Однак, суд враховує те, що до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки ті, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу працівник, який підлягає звільненню, що відповідає правовій позиції Верховного суду від 25 липня 2018 року у справі № 382/1039/16-ц, а тому, оскільки відповідачем не надано доказів порівняння кандидатури [PERSON] з іншими працівниками КУ "Хмільницької ЦРЛ" які виконували таку ж роботу в лікарні, а не лише в межах психіатричного кабінету, суд вважає доведеним, що при звільненні позивача вказані обставини не досліджувались, що є порушенням ст. 42КЗПп. Згідно вимог ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених, крім іншого, пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Як видно з матеріалів справи, а саме з подання головного лікаря на адресу голови профспілкового комітету, останнє всупереч вимогам законодавства, не містить жодного обгрунтування необхідності звільнення працівників, в тому числі і позивача, а тому посилання представника відповідача на те, що рішення профкому є однобічним, оскільки члени профкому не врахували, що скорочення проводилось у зв"язку з оптимізацією кадрів, що зі змісту подання не вбачається, є безпідставним. Оцінюючи рішення профспілкового комітету від 15.05.2018 року, суд виходить з того, що розглядаючи трудовий спір, суд повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. А тому суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення відповідно виключає виникнення такого права. Оскільки обґрунтованість рішення профспілкового органу повинна оцінюватись виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України), а в рішенні про відмову в наданні згоди на звільнення [PERSON] зазначено підстави відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем з відповідним обґрунтуванням порушення відповідачем прав при звільненні, а посилання відповідача на необґрунтованість рішення профспілки визнано безпідставними, тому суд вважає відмову профспілкової організації обґрунтованою. При цьому суду зазначає, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не у зв'язку з мотивами відмови . Таку ж позицію висловив КЦС ВС в постанові від 25 січня 2018 року у справі № 569/18201/14ц, яка являється обов'язковою для врахування судом згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Згідно ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Попередження про скорочення штату працівників від 10.04.2018 року не відповідає вимогам ст. 49-2 КЗпП, оскільки відсутність вільних посад спростовується матеріалами справи. Попередження про скорочення штату працівників від 01.06.2018 року також порушує вимоги законодавства, оскільки не дотримано 2-х місячного терміну з дня його персонального вручення до дня звільнення особи. Позивач зазначає, що при звільнені головним лікарем не було вжито заходів щодо її працевлаштування на іншій посаді в КУ "Хмільницька ЦРЛ". Як вбачається з пояснень представника КУ "Хмільницька ЦРЛ" та головного лікаря [PERSON], а також наданих доказів, а саме попередження про скорочення штату працівників від 01.06.2018 року та відповідного акту, позивачу пропонувались вакантні посади медсестер, які були або на неповну ставку, або тимчасовими, а посади молодшого персоналу їй не пропонувались. Разом з тим, як вбачається з довідки головного лікаря, на час звільнення позивача в установі було 28,75 вакантних посад, а позивачу в порядку, передбаченому ст. 492 КЗпП України запропоновано лише чотири, які були або тимчасовими, або не на повну ставку. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника, саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у Постанові від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що при звільненні [PERSON] з посади медичної сестри, відповідачем не було дотримано вимог ст. 49-2 КЗпП, оскільки останнім, при наявності вакантних посад, в тому числі молодшого персоналу, не було запропоновано позивачу всі вільні посади, які вона може займати з урахуванням її кваліфікації. Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про незаконність звільнення [PERSON] з посади медичної сестри психіатричного кабінету КУ "Хмільницька ЦРЛ". Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Як вбачається з довідки про заробітну плату позивача (а. с. 25), її середньоденний заробіток складав 347,93 грн. Виходячи з того, що вимушений прогул з 10 червня 2018 року по 28 листопада 2018 року, тобто по день ухвалення рішення суду, складає 120 днів, з відповідача відповідно до ст. 235 КЗпП України підлягає стягненню середня заробітна плата на користь позивача в розмірі 41751,60 грн. без урахування податків і зборів. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого. Розподіл судових витрат провести згідно ст. 141 ЦПК України, з урахуванням п. 1.1, 1.2 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір". На підставі п. 1 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 , 235 КЗпП України, ст. 39 ЗУ "Про професійні спілки", ст. 4 ЗУ "Про судовий збір",

Outcome: approved