Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 12.11.2019 року відповідачем в м. Кривий Ріг власноручно була складена розписка про отримання від позивача грошових коштів в розмірі 5000 доларів США. Вказана дія була наслідком емоційного звернення відповідача до позивача допомогти в скрутній життєвій ситуації, а саме задля термінового вирішення життєво необхідних для неї питань, які склалися на роботі. Позивач є інвалідом ІІ групи, перебуває на диспансерному обліку у лікарів невропатолога та травматолога, зобов`язаний проходити періодичні медичні огляди та лікуватися в умовах стаціонарів, тому у нього були відкладені кошти саме на ці цілі. Згідно розписки про отримання грошових коштів від 12.11.2019 року, яка складена власноручно відповідачем, нею же вказано, що повернути грошові кошти в розмірі 5000 доларів США [PERSON] вона зобов`язується не пізніше 30 квітня 2020 року. Також відповідачем в розписці від 12.11.2019 року конкретизується місце отримання від позивача коштів в присутності свідків [PERSON] , та [PERSON] . До 30.04.2020 року, граничний строк повернення грошових коштів в сумі 5000 доларів США по день звернення до суду відповідач грошові кошти не пловернула. Оригінал розписки від 12.11.2019 року знаходиться у позивача. Позивач всіляко намагався вирішити питання повернення грошових коштів в досудовому порядку. Дзвонив відповідачу, зустрічався, закликав до виконання взятих на себе зобов`язань по розписці, однак всі дії позивача по досудовому врегулюванню та поверненню грошових коштів були марними. Крім того, під час знаходження позивача в стані переговорів, переконань, постійних звернень до відповідача з проханням повернути грошові кошти він зазнав сильних душевних переживань та страждань. Ситуація з повернення позивачем грошових коштів по розписці від 12.11.2019 року для людини, яка знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-невропатолога є вкрай небезпечною, вже чотири місяці, як позивач втратив здоровий сон, знаходиться у стані постійного стресу. Погіршення стану здоров`я позивача пов`язане з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по розписці від 12.11.2019 року та неповерненням грошових коштів. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь в якості боргу за борговою розпискою від 12 листопада 2019 року у розмірі 5000 доларів США, та моральну шкоду в сумі 50000,00 гривень. Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника позивача адвоката Руденко Ю.В. 18 березня 2021 року через канцелярію суду надійшла заява, в якій остання зазначила, що позов підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу без її участі та без участі позивача, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач до суду не з`явилася про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення\~ухвали про\~відкриття провадження\~та судових\~повісток за\~вказаною адресою\~проживання,\~які повернулися\~до суду\~з поштового\~відділення з\~відміткою «За\~закінченням строку\~зберігання».Відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» при розгляді справи, ч.1 ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв`язку з цим, з огляду на належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з\~п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049\~ЦК України встановлено,\~що позичальник\~зобов`язаний повернути\~позикодавцеві позику\~(грошові\~коштиу такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України,на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. З матеріалів\~справи встановлено,\~що 12\~листопада 2019\~року між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] фактично було\~укладено договір\~позики у\~вигляді розписки,\~згідно умов\~якого,\~ [PERSON] отримала у\~борг грошові\~кошти від\~ [PERSON] у\~розмірі 5000\~доларів США,\~строком користування\~до 30\~квітня 2020\~року,\~із зобов`язанням\~повернути кошти\~в сумі\~5000\~доларів США,\~що підтверджується\~особистим підписом\~ [PERSON] про отримання грошових коштів в сумі 5000 доларів США із зобов`язання повернути не пізніше ніж 30 квітня 2020 року (а.с. 12). Аналізуючи зміст правочину, суд приходить до висновку, що текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача [PERSON] . Водночас, зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення. Доказів в спростування вказаних обставин та висновків суду не встановлено. Поміж іншим,\~письмова форма\~договору позики\~від 12\~листопада 2019\~року,\~укладеного між\~ [PERSON] як\~позикодавцем та [PERSON] як позичальником, оформленого борговою розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.06.2016 року у справі № 6-1103цс16. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Так,\~наявність оригіналу\~розписки у\~позивача (позикодавця)\~ [PERSON] \~згідно з\~положеннями ст.545\~ЦК України\~свідчить,\~що зобов`язання\~з повернення\~позики позичальником\~ [PERSON] не виконано, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд бере до уваги, що відповідно до умов договору позики від 12 листопада 2019 року, відповідач отримала від [PERSON] в позику грошові кошти у доларах США. Так, відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 12 листопада 2019 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 5000 доларів США (в строк до 30 квітня 2020 року включно). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 5000 доларів США. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень, тому, вирішуючи по суті вказані позовні вимоги, суд доходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Однак, позивачем не було зазначено які саме моральні збитки та негативні наслідки він поніс в результаті неповернення йому суми позики відповідачем. Позивачем надано медичні довідки щодо стану його здоров`я і наявністю у нього ІІ групи інвалідності та перебуванні на диспансерному обліку у лікарів невропатолога та травматолога, однак вони не підтверджують того, що саме з вини відповідача у позивача виникли захворювання, адже моральна шкода має на меті відшкодування фізичній особі моральних чи фізичних страждань, завданих саме з вини відповідача.Тому, суд вважає за доцільне в цій частині задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн. На підставі викладеного, перевіривши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову із стягненням з відповідача суми боргу за розпискою від 12.11.2019 року у сумі 5000 доларів США та моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 вересня 2020 року [PERSON] було звільнено від сплати судового збору. Відповідно до вимог ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» - за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Як вбачається з офіційного сайту Національного Банку України офіційний курс гривні щодо долару США станом на 27 серпня 2020 (день пред`явлення позову) становить 27,38 грн. Позивачем пред`явлено позов на суму 5000 доларів США та 50000,00 гривень моральної шкоди. Відповідно до ставок судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та за подання до суду фізичною особою позовної заяви про відшкодування моральної шкоди справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб а саме 2270,00 грн. Отже, за подання позову позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1369,00 грн. за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, та 2270,00 грн., за подання до суду фізичною особою позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивача ухвалою суду було звільнено від сплати судового збору, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір 3639,00 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial