Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. У липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: ТОВ «Циділо і К», про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що на підставі договору найму він користується квартирою [ADDRESS] . Ордер на вселення у вказане житлове приміщення був виданий його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідачі по справі - є його рідними братами та сестрою по матері, які з 2013 року у квартирі не мешкають, їх особистих речей у квартирі не має. Просить суд, визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Капустіна Т.О., яка діє на підставі ордера серії АА № 020188 від 28.05.2019 року, в судовому засіданні не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили задовольнити позов в повному обсязі. 3. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій виклав наступне. Позовні вимоги він визнає в повному обсязі, оскільки в спірній квартирі не проживає та проживати не буде. Таким чином, згоден, щоб його визнали таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій виклала наступне. Позовні вимоги [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , - визнає в повному обсязі. В даній квартирі дійсно не проживає з 2007 року, квартирою не користується та витрат по утриманню квартири не несе. Постійно проживає за межами України, в Німеччині. 5. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій виклав наступне. Позовні вимоги [PERSON] про визнання його таким що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , - визнає в повному обсязі. В даній квартирі не проживає з 2007 року, витрат по утриманню квартир не несе. 6. Представник третьої особи ТОВ «Циділо і К» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 7. 02.08.2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області ухвалив заочне рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Циділо і К» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с.33,34). 8. 03.04.2019 року відповідач [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення від 02.08.2018 року (а.с.37,38). 9. 16.04.2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області постановив ухвалу, якою задовольнив заяву відповідача та скасував заочне рішення від 02.08.2018 року (а.с.56,57). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 10. Судом встановлено, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відкрито на ім`я [PERSON] , що підтверджується довідкою № 254 від 31.05.2017 року (а.с.13). 11. З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 31.05.2017 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.10). 12. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31.05.2017 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). 13. Згідно довідки № 286 від 31.05.2017 року, яка видана ТОВ «Циділо і К», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним за вказаною адресою зареєстровані - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.7). 14. Як вбачається з акту № 300 від 12.06.2018 року, який складений керівником комітету мікрорайону «ЖЕК № 3», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не мешкають з 2013 року (а.с.8). 15. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Державним закладом "Агентство державних послуг", 19.04.2019 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвища: чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] . V. Оцінка Суду. 16. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. 17. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права. 18. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. 19. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). 20. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). 21. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. 22. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 23. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. 24. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). 25. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. 26. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). 27. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 28. Відповідно до вимог ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача або члена його сім`ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. 29. Відповідно до положень ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратити право користування житловим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. 30. Крім того, у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили що, відповідачі проживали у спірній квартирі з народження, однак після смерті матері у 2007 році роз`їхалися, вселитися не бажали. 31. Звертаючись до суду з позовом, позивач надав акт № 300 від 12.06.2018 року, який складений керівником комітету мікрорайону «ЖЕК № 3», та з якого слідує, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не мешкають з 2013 року (а.с.8). 32. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ст.ст.71,72 ЖК України, що передбачає втрачання права користування житлом наймача або члена його сім`ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув. 33. Крім того, відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 34. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. 35. Зважаючи на те, що відповідачі визнали позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачами позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), а також те, що визнання позову є не добровільним чи є умовним. 36. Таким чином, враховуючи те, що строк, передбачений ст.ст.71,72 ЖК України, що передбачає втрачання права користування житлом наймача або члена його сім`ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідачі у спірній квартирі не мешкають, а також враховуючи, те що відповідачі визнали позовні вимоги, суд вважає необхідним даний позов задовольнити та визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 37. Позивач, відповідно до позову не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати по справі.

Outcome: approved