Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

04 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення заробітної плати за час затримки виплати заробітку. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 25 червня 2014 року працювала у філії «Веселинівський райавтодор» на посаді головного бухгалтера. З 18.04.2019 року філію «Веселинівський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» припинено (реорганізовано) шляхом приєднання її до філії «Вознесенський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». 31 липня 2019 року її звільнено з займаної посади в зв`язку з припиненням філії, згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачем не проведено з нею повного розрахунку у строки, зазначенні в статті 116 КЗпП України, просила стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 35 181,22 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 31.07.2019 року по 04.11.2019 року в розмірі 25 254,98 грн. 13 грудня 2019 року позивач надала до суду уточнену позовну заяву, в якій збільшила позовну вимогу щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку та просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 31.07.2019 року по 13.12.2019 року в розмірі 36 186,24 грн. Крім того, просила стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, зокрема зазначили, що позивач працювала у філії «Веселинівський райавтодор» на посаді головного бухгалтера. 31.07.2019 року її було звільнено з займаної посади в зв`язку з припиненням (реорганізацією) філії, однак не було проведено повного розрахунку, тобто не була виплачена нарахована заробітна плата в розмірі 35 181,22 грн. В зв`язку з тим, що відповідачем не було вчасно проведено розрахунку, просять також стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 31.07.2019 року по 13.12.2019 року в розмірі 36 186,24 грн. Відповідач ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, про дату, час і місце судового засідання було повідомлене належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення повістки відповідачу 23.04.2020 року, про причини неявки суд не повідомило. В письмових поясненнях, які надійшли до суду 27.02.2020 року представник відповідача за довіреністю Тирон Я.С. просила відмовити в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 31.07.2019 року, оскільки останнім робочим днем позивача є 31.07.2019 року, а тому нарахуванню та виплаті звільненому позивачеві підлягає середній заробіток за період затримки розрахунку з 01.08.2019 (з наступного робочого дня), а не з дати звільнення. Також представник відповідача просила відмовити в задоволенні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу з підстав їх недоведеності та неспівмірності із складністю справи. Щодо невиплати заробітної плати позивачу письмових пояснень представник відповідача не надала. Суд, заслухавши вступне слово позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON] , з урахуванням письмових пояснень представника відповідача Тирон Я.С. , дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25 червня 2014 року [PERSON] була прийнята на посаду головного бухгалтера у філію "Веселинівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" - Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". З 18.04.2019 року філію «Веселинівський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» припинено (реорганізовано) шляхом приєднання її до філії «Вознесенський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». 31 липня 2019 року позивача звільнено з займаної посади в зв`язку з припиненням філії, згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до довідки голови ліквідаційної комісії філії «Веселинівський райавтодор» Лисака М.І. (а.с. 10) невиплачена заробітна плата [PERSON] станом на 01.08.2019 року становить 35 181,22 грн., із яких: за травень 2019 року - 4047,78 грн., за червень 2019 року - 6509,97 грн., за липень 2019 року - 24 623,47 грн. На ухвалу суду про витребування доказів від 19.03.2020 року відповідачем було надано суду 19.05.2020 року довідку № 12/380 від 08.05.2020 року, за даними якої заборгованість із виплати заробітної плати [PERSON] за період з травня 2019 року по липень 2019 року складає 35 181,22 грн. Тобто, відповідачем визнається факт невиплати заробітної плати позивачеві в день звільнення та розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] в розмірі 35 181,22 грн., що співпадає з розміром заборгованості, вказаним позивачем в позовній заяві, і не оспорюється відповідачем. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що відповідно до Табелю обліку використання робочого часу за липень 2019 року [PERSON] 31.07.2019 року працювала та в цей же день була звільнена відповідно до наказу №30 від 31.07.2019 року, проте відповідачем при звільненні [PERSON] не проведено з нею розрахунку і заборгованість по заробітній платі станом на 01 серпня 2019 року становить 35 181,22 грн.: за травень 2019 року - 4047,78 грн., за червень 2019 року - 6509,97 грн., за липень 2019 року - 24 623,47 грн., а тому відповідач, крім заборгованості по заробітній платі, повинен виплатити позивачу також її середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Абзацом третім пункту 2 розділу ІІ та абзацом третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацами першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Встановлено, що кількість фактично відпрацьованих робочих днів [PERSON] за останні два календарні місяці роботи перед звільненням, яке відбулося 31 липня 2019 року, становить 44 робочих днів: відповідно до Табелю обліку використання робочого часу за травень 2019 року позивачем [PERSON] фактично було відпрацьовано у травні 2019 року - 23 дні, а у червні 2019 року - 21 день. Всього за дані два місяці було нараховано заробітної плати в розмірі 16 585,38 грн. - за травень 2019 року нараховано 8225,24 грн., за червень 2019 року - 8360,14 грн., що підтверджується даними з Книги розрахунків по заробітній платі за 2019 рік. Тому середньоденна заробітна плата підлягає обчисленню шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні (в даному випадку - 16 585,38 грн.) на число відпрацьованих робочих днів - 44 (23 робочих дня у травні 2019 року + 21 робочих днів у червні 2019 року) = 376,94 грн. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються. Враховуючи норми закону, час затримки належних позивачу як звільненому 31.07.2019 року працівнику сум, складає період з 01.08.2019 року і по день ухвалення рішення. Разом з тим, позивач просить стягнути на його користь середній заробіток з дня звільнення 31.07.2019 року по 13.12.2019 року. Суд при ухваленні рішення враховує період з 01.08.2019 року (наступний робочий день після звільнення) по 13.12.2019 року (як просить позивач). За таких обставин, з ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2019 року (наступний робочий день після звільнення) по 13.12.2019 року. У розрахунковому періоді на серпень 2019 року припадало 21 робочий день, на вересень - 21 робочий день, на жовтень - 22 робочих дні, на листопад - 21 робочий день, на грудень - 10 робочих днів, що разом становить 95 робочих днів. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2019 року по 13 грудня 2019 року включно становить 35 809,30 грн. (376,94 грн. х 95 робочих днів). За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а саме: позовна вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає повному задоволенню на суму 35 181,22 грн., а позовна вимога про стягнення заробітної плати за час затримки виплати заробітку підлягає частковому задоволенню на суму 35 809,30 грн. Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України за №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 35 181,22 грн. відповідачем були вже здійснені відрахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, то заборгованість по заробітній платі в сумі 35 181,22 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35 809,30 грн. з подальшим утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивач у відповідності до положень вищезазначеного Закону звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 768 грн. 40 коп. Крім того, позивачем відповідно до квитанції 0.0.1546942971.1 від 09.12.2019 року сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. за позовною вимогою про стягнення заробітної плати за час затримки виплати заробітку, яка судом задоволена частково, а тому з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню 760 грн. 40 коп. судового збору (768,40 грн. х 35809,30 грн. / 36186,24 грн.). Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1450,00 грн. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З наданої представником позивача копії квитанції до прибуткового касового ордера №11/19 від 06.09.2019 року вбачається, що позивач сплатила адвокату [PERSON] 1450,00 гривень на правничу допомогу у відповідності до договору про надання правничої допомоги від 06.09.2019 року та додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 06.09.2019 року, відповідно до яких сторони домовилися, що погодинна вартість наданої правничої допомоги за консультацію складає - 200,00 грн., за інші види правової (правничої) допомоги (вивчення документів, підготовка документів, участь та представницво клієнта в суді) - 450,00 грн. Клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар у розмірі згідно з актом приймання - передачі виконаних послуг. Відповідно до Розрахунку наданих послуг згідно з договором про надання правничої допомоги між позивачем та адвокатом було погоджено розрахунок погодинної роботи адвоката у відповідності до наступних ставок, які діяли на день укладення договору, за одну годину роботи: консультація щодо характеру спірних правовідносин - 200,00 грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів, наявних у клієнта - 450,00 грн., підготовка процесуальних документів: позовної заяви з оформленням додатків до неї для подання до суду - 450, 00 грн. Вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи підтверджується актом приймання-передачі послуг від 16.09.2019 року, підписаного позивачем та адвокатом, відповідно до якого позивач підтвердив факт належного отримання послуг згідно з договором про надання правничої допомоги від 06.09.2019 року та не має претензій до адвоката щодо отриманих послуг, зазначених в даному акті: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин кількістю витраченого часу 30 хв. вартістю 100,00 грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів, наявних у клієнта, з витрачанням часу 1 год. вартістю 450,00 грн., підготовка процесуальних документів: позовної заяви з оформленням додатків до неї для подання до суду з кількістю витраченого часу 2 год. варстістю 900,00 грн., всього: 1450,00 грн. Відповідно до наявних в матеріалах справи документів представництво інтересів позивача [PERSON] здійснювала адвокат Чабанова А.О., що підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1004405 від 30.10.2019 року та Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК №875 від 08.02.2019 року. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчиняються. За такого, враховуючи те, що представником позивача надано до суду докази про понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1450 грн., та те, що вони є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим представником позивача на виконання відповідних робіт, обсягом наданих представником позивача послуг та виконаних робіт, ціною позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 1442,34 гривень (1450 х 70990,52) / 71367,46). Відповідно до п. 7. ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, крім іншого, вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати в межах платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial