Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

15.04.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі та поділ майна подружжя. В позовній заяві позивач посилається на те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.02.2016 у цивільній справі № 490/12432/14-ц за його позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, в абзаці 3-ому на сторінці 4-ій якого зазначено: "На підставі викладеного слід дійти висновку про те, що починаючи з квітня 1999 року по липень 2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі." Відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки сторонами цього провадження є ті ж особи, які брали участь і в зазначеній вище цивільній справі, вбачається, що факт проживання їх однією сім'єю доказуванню не підлягає. Під час проживання однією сім'єю, відповідно до "договору № 35 на часткову (пайову) участь у будівництві від 13.08.2007" (ксерокопія додається) було побудовано двокімнатну квартиру загальною площею 60,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Для будівництва квартири 13.08.2007 [PERSON] було здійснено грошовий внесок у розмірі 57380 (п'ятдесят сім тисяч триста вісімдесят) доларів США, що підтверджується розпискою про отримання часткового пайового) внеску (ксерокопія додається). Ухвалою суду від 24.11.2016 року по справі призначено технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: "Чи виготовлений рукописний текст розписки від 13.08.2007 року між [PERSON] та [PERSON] (оригінал якої міститься у матеріалах справи) у той час, яким датований документ?". Вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд при вирішенні справи виходить з такого. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.02.2016 року у цивільній справі № 490/12432/14-ц за позовом[PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, в абзаці 3-ому на сторінці 4-ій якого зазначено: "На підставі викладеного слід дійти висновку про те, що починаючи з квітня 1999 року по липень 2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18 липня 2016 року, вищевказане рішення залишено в силі. 13.08.2007 року був укладений договір №35 на дольову (пайову) участь в будівництві між ПП в особі [PERSON] та громадянкою [PERSON] щодо будівництва 2-х кімнатної квартири №97, загальною площею 60,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Також згідно розписки про отримання дольового (пайового) внеску ПП в особі [PERSON] отримав от громадянки [PERSON] авансування в розмірі до 100% в розмірі 57380 доларів США.? Відповідно до ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст.ст.70,71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні. А тому присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При цьому присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). За роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, даними в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем було залучено розписку від 13.08.2007 року, згідно якої вона отримала у борг кошти в розмірі 57380 доларів США на покупку вищевказаної квартири. Згідно висновків експертів №71/3952/16122?16139/17-34 вбачається, що записи і підпис у розписці від імені [PERSON], датованій 13.08.2007 року, виконані кульковою ручкою (ручками), спорядженою пастою чорного кольору. На досліджувану розписку від імені [PERSON], датовану 13.08.2007 року здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання його реквізитів. Встановити період виконання записів у розписці від імені [PERSON], датованій 13.08.2007 року, виконаних кульковою ручкою (ручками), спорядженою пастою чорного кольору, не представляється можливим у зв'язку зі значним впливом сторонніх факторів (штучного зістарювання документів). Тому суд критично відноситься до вказаної розписки. Відповідачем не надано інших доказів та не доведено факту, що квартира придбана за власні кошти і є її особистою власністю. Отже, суд вважає доведеним те, що пайовий внесок на будівництво двокімнатної квартири загальною площею 60,4 кв.м за адресою: [ADDRESS], у розмірі 57380 доларів США є їх спільною сумісною власністю, відтак позов слід задовольнити частково. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме - 7441 грн. 20 коп. та витрати на проведення експертизи у розмірі 21713 грн. 60 коп., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

Outcome: partial