Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом в якому просив встановити, що договір фінансового лізингу між ним та відповідачем від 30.03.2017 р. № 170316, є недійсним. Визначити наслідки недійсності нікчемного договору фінансового лізингу між ним та відповідачем від 30.03.2017 р. № 170316 шляхом стягнення з нього в порядку реституції на його користь 17 000 грн., а також стягнути з відповідача всі витрати, пов'язані з розглядом справи. В обгрунтування позову позивач вказав, що у березні 2017 року в Інтернеті, на сайті Товариства із обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» http://autotechnics.in.ua/, він отримав інформацію про можливість отримати у лізинг трактор іноземного виробництва. У телефонному режимі він зв'язався із представництвом ТОВ «Автотехнікс Україна» у м. Житомирі. Представники ТОВ «Автотехнікс Україна» по телефону запевнили його, що у них є трактор із технічними характеристиками, який його цікавить, запросили його прибути до міста Житомира. 30 березня 2017 року між ним та Товариством із обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 170316. Місце укладення договору - 10025, м. Житомир, вул. Кооперативна, 8, офісне приміщення ТОВ «Автотехнікс Україна». Предметом договору є трактор марки DONGFENG 244 DF, 4X4, трьохциліндровий. Пункт 8.1. договору та додаток № 1 до договору містить примітку, що відповідно до ст. ст. 523, 533 ЦКУ грошові зобов'язання здійснюються у гривнях України. Згідно з додатком 1 до договору лізингу вартість трактору марки DONGFENG 244 DF, 4X4 складає 6066,18 доларів США; авансовий платіж у розмірі - 50,00%, сума якого становить 3033,09 доларів США; щомісячний авансовий платіж 252,76 доларів США; адміністративний платіж (10%) 606,52 доларів США; комісія за передачу (3%) 181,99 доларів США., за курсом долара США 27 грн.,20 коп. Вартість предмета лізингу на дату підписання договору в національній валюті України становила 165 000,00 грн. 30.03.2017 р. він заплатив авансовий платіж у розмірі 17000 грн. Представник відповідача запевнила, що трактор марки DONGFENG 244 DF, 4X4 прибуде із стоянки із міста Тернополя 05.04.2017 р. о першій половині дня. 05.04.2017 р. о другій половині дня, він прибув до офісу ТОВ «Автотехнікс Україна» у м. Житомирі. Представник лізингодавця [PERSON] розповіла йому, що трактор марки DONGFENG 244 DF, 4X4 не прибув у встановлений строк, через технічні проблеми, а саме через те, що трактори цієї моделі не пройшли належний передпродажний техконтроль та усно запропонувала отримати у лізинг у ТОВ «Автотехнікс Україна» трактор іншого класу, за іншою ціною. Він відмовився, оскільки ні умови лізингу, ні технічні характеристики іншого трактора його не влаштовували. У листі від 05.04.2017 р. він просив відповідача розірвати договір фінансового лізингу у зв'язку з тим, що лізингодавцем запропоновано надати у користування предмети лізингу, не передбачені умовами укладених між ними договору, та зазначив про необхідність повернення сплачених ним коштів на рахунок відповідача. .05.04.2017 р. він повернувся до свого місця проживання без трактору та без своїх коштів. У зв'язку з тим, що він не отримував предмет лізингу, передбачений договором, він звернувся із заявою до ТОВ «Автотехнікс Україна» щодо повернення його коштів у сумі 17 000 грн. У відповіді лізингодавця за підписом його керівника від 11.04.2017 р. за вих. № 126 за підписом директора Шеменьова В.В., відповідач запропонував йому написати іншу заяву щодо розірвання договору, який він вважає дійсним. Таким чином, до цього часу відповідач ухиляється від повернення його коштів. Вважає договір фінансового лізингу від 30.03.2017 р. таким, що суперечить принципам справедливості, а умови договору - несправедливими та такими, що істотно порушують його права, оскільки під час укладання договору представник ТОВ «Автотехнікс Україна» надав йому хибну, недостовірну інформацію щодо умов договору та умов надання послуг відповідачем та щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору. Вищевказані дії відповідача у даному випадку є нечесною підприємницькою практикою, яка за змістом закону забороняється. Фактично за виготовлення на оргтехніці двох примірників нікчемного договору фінансового лізингу та за надання неправдивої інформації відповідач присвоїв 17 000 грн., Відповідач не обгрунтував співмірність розміру платежу в 17 000 грн., за організацію даного договору виконаній послузі, яка фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору, шляхом роздруківки на принтері кільканадцяти листів А4 із текстом договору. Крім того, відповідно до умов договору відповідач за своїм статусом є лізинговою компанією. Тому договір фінансового лізингу є договором, який містить частини договорів найму та купівлі-продажу. Договір укладений з порушенням його прав як споживача, передбачених ст. ст. 15, 18, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», що полягало у неповідомленні останнім необхідної інформації щодо нотаріальної форми договору та вплинуло на можливість його свідомого та обдуманого вибору. Відповідач, виготовиши проект договору фінансового лізингу, умисно не передбачив пункт про його нотаріальне посвідчення, а отже, такий договір є нікчемним. Оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, тому, кожна із сторін повинна повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину. Тому ТОВ «Лізингова компанія «Автотехнікс Україна" зобов'язана повернути йому 17000 грн., сплачених ним на виконання договору лізингу. Зважаючи на те, що відповідач не виконав взяті на себе обов'язки щодо передачі у його користування предмету лізингу, тому він вимушений був звернутися до суду за захистом порушеного права. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. При цьому, представник позивача послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766 цс15 про те, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. До відносин, пов'язаних з лізингом застосовуються положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму ) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі та з участю фізичних осіб підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать розписки про вручення судових повісток, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 30.03.2017 р. між [PERSON] та ТОВ "Автотехнікс Україна" був укладений договір фінансового лізингу № 170316 (надалі - договір лізингу), за умовами якого відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу - трактор марки DONGFENG 244 DF, 4X4. трьохциліндровий, та передати цей ТЗ у користування позивача, який, в свою чергу, зобов'язувався сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору. Договір лізингу передбачає право позивача набути трактор у власність в порядку, передбаченому договором та чинним законодавством України. (а.с.5-10). Згідно з додатком 1 до договору лізингу вартість трактору марки DONGFENG 244 DF складає 6066,18 доларів США, авансовий платіж у розмірі - 50,00%, сума якого становить 3033,09 доларів США; щомісячний авансовий платіж 252,76 доларів США; адміністративний платіж (10%) 606,52 доларів США; комісія за передачу (3%) 181,99 доларів США., за курсом долара 27,20. Вартість предмета лізингу на дату підписання 165000,00 грн. Позивач на виконання умов договору лізингу 30.03.2017 р. сплатив авансовий платіж в розмірі 17000,00 грн., що як він вважав є частиною оплати вартості транспортного засобу (а.с. 3). Згідно з умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Відповідно до додатку 1 до договору розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 606 дол. США 52 центи. Відповідно до пункту 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі не обрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах пункту 12.1 ст. 12 цього договору, що стосуються обсягу повернення коштів. При цьому, згідно з пунктом 12.1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає. За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу. Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16.12.1997 року № 723/97-ВР за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу. Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмету лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізенгодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляються недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати: заміни речі, якщо це можливо; відповідного зменшення розміру плати за користування річчю; безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення; розірвання договору і відшкодування збитків,які були йому завдані (ч. 2 ст. 76 ЦК України). Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у зазначеному вище договорі лізингу відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка трактора у кількості 1. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі, ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Так, ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, шо споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію зокрема повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 2) дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 3) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обов'язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. В ст. 18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Як вбачається з пункту 1.4 спірного договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобовязаннями відповідає продавець. Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. .Дані положення відображені і у положеннях Хартії захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17 травня 1973 року N 543, якою зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Проаналізувавши зміст договору, суд встановив, що за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 3.2.7, 12.1 договору). Відповідно до пункту 10.4 договору лізингу, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобовязання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу. В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Така правова позиція зазначена в постанові ВСУ від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766 цс15. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за спірним договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права позивача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Згідно п. 5.4 Договору, лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу. Але, на підставі п. 7.3 Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача але на користь лізингодавця. Пунктом 9.4 Договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверенню не підлягають. Таким чином, позивачу як споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів. До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. Умовами спірного договору передбачені такі лізингові платежі (п. 1.7 ст. 1, ст. 8.1 договору): перший лізинговий платіж, який складається із: комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору («комісія за організацію») у розмірі 10% вартості предмета лізингу згідно додатку № 1 до договору; авансу ціни предмета лізингу, який становить 50% вартості предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу. Крім того позивач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж» (п. 8.2.3 ст. 8 договору), який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору. Як вбачається із договірних умов, складові першого лізингового платежу - «комісія за організацію» та «аванс ціни предмету лізингу» - виходять за межі переліку таких платежів, передбачених законом.Розділом 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Так, пунктами 10.1-10.12 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору. Згідно п. 10.11 Договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізинговадець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору в сумі 30 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Отже, положення розділу 10 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Таким чином, виходячи з аналізу змісту договору лізингу, суд вважає доведеним включення відповідачем у договір несправедливих умов (п.п. 1.4, 8.2.1, 8.2.3, розділ 10). Згідно ч. 5,6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили постачальника (продавця) трактору, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів згідно з додатком 3 до договору, на який робиться посилання у змісті договору фінансового лізингу, однак який до договору не додається. При цьому згідно з пунктом 4.3 договору лізингу, разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобовязані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач [PERSON] був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Суд приходить до висновку, що п. 12.1 договору лізінгу встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Враховуючи положення вказаної статті, адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмету лізингу) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні вищевказаної норми закону не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору. Крім того, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення (пункт 10.14). За змістом частини пятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що положення договору фінансового лізингу є несправедливими, якщо містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Ч.2 ст. 215 ЦК України говорить про те, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Така правова позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 16 нгрудня 2015 року у справі №6-2766цс15. Згідно статті 799 ЦК україни договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідчненню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК україни у разі недодержаннями сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Оскільки укладений між [PERSON] та ТОВ «Агротехнікс Україна» договір фінансового лізингу № 170316 від 30.03.2017 р. є нікчемним через недодержання сторонами закону про обов`язкове його нотаріальне посвідчення, з огляду на нікчемність недійсним він є з моменту вчинення 30.03.2017 р. і визнанню судом недійсним не підлягає, то в цій частині позов задоволений бути не може. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн..

Outcome: partial