Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення допомоги по безробіттю. В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на те, що [PERSON] за сприянням у працевлаштуванні звернувся 08 листопада 2012 року у Тернопільський міськрайонний центр зайнятості, статус безробітного йому надано 15 листопада 2012 року. В результаті звірки інформації ПФУ з базою даних центру зайнятості виявлено, що відповідач перебував на обліку у центрі зайнятості як безробітний і отримував допомогу по безробіттю та одночасно був зареєстрований як фізична особа - підприємець з 25 березня 1994 року по 22 лютого 2019 року. 22 лютого 2019 року до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості надійшли результати обміну інформацією між Державною службою зайнятості та Пенсійним фондом України. На засіданні комісії з розслідування страхових випадків Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, яка відбулася 02 травня 2019 року, вирішено провести звірку інформації безпосередньо у державного реєстратора по [PERSON] . За результатами засідання комісії складено протокол № 8 від 02 травня 2019 року. У зв`язку з цим, директором Тернопільського міськрайонного центру зайнятості видано наказ № 56"Д" від 03 травня 2019 року "Про розслідування страхових випадків", яким зобов`язано начальника відділу взаємодії з роботодавцями [PERSON] забезпечити перевірку факту реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] . Розслідуванням встановлено, що [PERSON] , згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03 травня 2019 року за № 1005301634, дійсно був зареєстрований як фізична особа - підприємець з 25 березня 1994 року по 22 лютого 2019 року. Отже, під час реєстрації та у період перебування на обліку в центрі зайнятості з 15 листопада 2012 року по 11 листопада 2013 року [PERSON] приховав відомості про те, що з 25 березня 1994 року та під час перебування на обліку в центрі зайнятості він був зареєстрований як фізична особа підприємець. З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості допомогу по безробіттю на суму 6437,33 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 серпня 2019 року відкрито провадження у справі № 607/19347/19 за позовною заявою Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до [PERSON] про стягнення допомоги по безробіттю. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Просила суд позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що ще з 2010 року згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду був позбавлений права здійснювати підприємницьку діяльність. Про те, що припинення діяльності підлягає державній реєстрації йому не було відомо. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. 08 листопада 2012 року [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості із заявою, в якій просив вирішити питання його працевлаштування, надати (поновити) йому статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. У вказаній заяві відповідач засвідчив, що на момент звернення до центру зайнятості не забезпечує себе роботою самостійно, тобто не є підприємцем (пункт б) заяви). Додатково проінформував центр, що на час подання заяви як суб`єкт підприємницької діяльності не зареєстрований. У разі, якщо до центру зайнятості надійдуть дані з інших джерел про поданням ним недостовірних даних, зобов`язався повернути незаконно отримані ним кошти. Згідно наказу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 15 листопада 2012 року № НТ121115 [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю. 22 лютого 2019 року до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості надійшли результати обміну інформацією між Державною службою зайнятості та Пенсійним фондом України (файл імпорту за № REESTRD20190222175833.ZIP). Як слідує з протоколу №8 засідання комісії з розслідування страхових випадків Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 02 травня 2019 року, відповідно до Порядку обміну інформацією між Міністерством доходів і зборів України, Пенсійним фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 19 вересня 2013 року №494, щоденно проводиться електронний обмін інформацією між Пенсійний фондом України та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування України і надаються відомості про здійснення реєстраційних дій щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відтак, за результатами проведеної звірки між Пенсійним фондом України та базою даних позивача виявлено 8 осіб, які перебували на обліку в центрі зайнятості як безробітні та були фізичними особами приватними підприємцями і при реєстрації в центрі зайнятості не повідомили, що були зареєстровані як підприємці, зокрема: [PERSON] , зареєстрований як призваний підприємець з 30 червня 1994 року по 22 лютого 2019 року. За результатами засідання вирішено [PERSON] , заступнику начальника відділу взаємодії з роботодавцями, провести звірку інформації безпосередньо у державного реєстратора. За встановлених обставин, директором Тернопільського міськрайонного центру зайнятості видано наказ № 56"Д" від 03 травня 2019 року "Про розслідування страхових випадків", яким зобов`язано начальника відділу взаємодії з роботодавцями [PERSON] забезпечити перевірку факту реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] . Розслідуванням встановлено, що [PERSON] , згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03 травня 2019 року за № 1005301634, дійсно був зареєстрований як фізична особа - підприємець з 25 березня 1994 року по 22 лютого 2019 року, про що свідчить акт № 138 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 06 травня 2019 року. У відповідності до довідки Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 28 травня 2019 року [PERSON] за період часу з 15 листопада 2012 року по 11 листопада 2013 року отримав допомогу по безробіттю в сумі 6437,33 грн. 28 травня 2019 року директором Тернопільського міськрайонного центру зайнятості видано наказ № 69"Д", яким запропоновано громадянину [PERSON] протягом 15-ти календарних днів повернути кошти у сумі 6437 грн. 33 коп. за період перебування на обліку як безробітного з 15 листопада 2012 року по 11 листопада 2013 року. Копія вказаного наказу була надіслана [PERSON] разом із роз`ясненням про необхідність повернення допомоги по безробіттю на суму 6437,33 грн., однак, як встановленому в судовому засіданні, дані кошти відповідачем добровільно повернуті не були, що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду за захистом своїх прав. Відтак, проаналізувавши надані докази вважаю, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Закон) передбачено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно ч. 3 ст. 44 Закону відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Пунктом 4 ч. 2 ст. 44 Закону визначено, що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що [PERSON] отримуючи статус безробітного та в період перебування на обліку в центрі зайнятості з 15 листопада 2012 року по 11 листопада 2013 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності відповідача на підставі рішення суду від 30 грудня 2010 року відбулася 22 лютого 2019 року. Звернення до суду було ініційовано контролюючим податковим органом. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця проводиться, зокрема у разі постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю. Пунктом\~8 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Відповідно до абзацу першого ч. 3 ст.\~36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідач не повідомив позивачу інформацію про те, що він зареєстрований фізичною особою-підприємцем, що призвело до безпідставного надання [PERSON] статусу безробітного та отримання ним допомоги по безробіттю у розмірі 6437,33 грн., які підлягають стягненню на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості. Відтак, суд задовольняє заявлені позивачем вимоги шляхом стягнення з [PERSON] на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості допомоги по безробіттю в сумі 6437,33 грн. Суд не вбачає підстав для застосування строків давності до виниклих між сторонами правовідносин, на що усно покликався відповідач, оскільки про обставини, які впливали на отримання [PERSON] статусу безробітного та виплати йому допомоги по безробіттю, позивач дізнався 22 лютого 2019 року. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1921,00 грн. судового збору.

Outcome: approved