Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

29.11.2013 року Донецький юридичний інститут МВС України подав до суду позов до [PERSON], третя особа ГУМВС України в Донецькій області про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням. Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 10 квітня 2014 року позовні вимоги Донецького юридичного інституту МВС України задоволено повністю. Не погодившись з рішенням Калінінського районного суду м.Горлівки Донецької області від 10 квітня 2014 року [PERSON] подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду скасувати та постановити нове. Вважає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, під час ухвалення рішення суд не надав належної оцінки доказам, що були досліджені у судовому засіданні та не правильно дослідив обставини справи. Зазначає, що при винесенні рішення суд не врахував ту обставину, що при вступі на навчання в Донецький юридичний інститут МВС України [PERSON] мав соціально-правовий статус «дитини, позбавленої батьківського піклування». Також суд не зробив перерахунок, а саме не врахував те, що відповідач навчаючись на третьому та четвертому курсі знаходився у відпустках та на стажуванні у зв'язку з чим не користувався комунальними послугами та не харчувався на території навчального закладу. Зазначив також, що довідка - розрахунок отриманих речей не відповідає дійсності. Крім того апелянт вказує на те, що звільнився він з тих підстав, що його не враховувала заробітна плата дільничого й він працевлаштувався до Державної Пенітенціарної Служби України де працює по теперішній час. Судом першої інстанції встановлено наступне: Наказом за № 117 о/с від 29.07.2005 року Донецького юридичного інституту [PERSON] було зараховано курсантом 1-го курсу Донецького юридичного інституту Луганського державного університету внутрішніх справ з 15 серпня 2005 року (а.с. 6). 22.09.2007 року між Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Донецькій області та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця за державним замовленням за напрямом підготовки "Правознавство" освітньо-кваліфікаційного рівня "бакалавр". Відповідно до вказаного договору відповідач зобов'язався відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. (а.с. 7-8). Згідно наказу № 356 від 16 червня 2009 року Донецького юридичного інституту Луганського державного університету внутрішніх справ про затвердження розрахунку фактичних витрат на навчання курсантів 4-го курсу та розрахунку витрат на утримання курсанта [PERSON] за період його навчання було витрачено 16 490,64 грн.(а.с.9,10), що також встановлено витребуваними судом за клопотанням відповідача речовим атестатом та довідками про грошове забезпечення (а.с.48-52). Наказом ГУМВС України в Донецькій області № 251 о/с від 23.07.2009 року [PERSON] було призначено дільничним інспектором міліції сектору дільничних інспекторів міліції Калінінського райвідділу Горлівського міськуправління. (а.с. 12). Наказом ГУМВС України в Донецькій області № 44 о/с від 08.02.2011 року [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 «ж» (за власним бажанням). (а.с. 13). Після закінчення Донецького юридичного інституту [PERSON] прослужив в органах внутрішніх справ 01 рік 07 місяців 18 днів. Після звільнення з органів внутрішніх справ відповідач добровільно вартість свого навчання не відшкодував. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з обґрунтованості позову, оскільки відповідач, в порушення умов договору, звільнився з органів внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчального закладу, а тому повинен відшкодувати витрати, понесені на його навчання. Вислухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 56 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 року гарантує випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Підстави та порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України врегульовані Законом України від 20 грудня 1990 року N 565-XII "Про міліцію" (далі - Закон N 565-XII) та постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року N 313, якою затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України (далі - Порядок). Відповідно до статті 18 цього Закону підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Згідно положень частини сьомої цієї статті, яка кореспондується з пунктом першим Порядку, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до п.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», діти позбавлені батьківського піклування це діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав. Відповідно до ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування до вісімнадцяти років а при продовження навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів. Відповідно до ст..39-1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», діти позбавлені батьківського піклування звільняються від плати за навчання в державних і комунальних навчальних закладах усіх рівнів. Відповідно до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів № 226 від 05.04.1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування», дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом, взуттям і м'яким інвентарем за нормами, встановленими для вихованців шкільного віку шкіл-інтернатів. Апеляційним судом встановлено, що позивач [PERSON] був дитиною позбавленою батьківського піклування/ а.с.33-37/ та 29 липня 2005 року був зарахований курсантом 1-го курсу Донецького юридичного інституту МВС при Донецькому національному університеті за державним замовленням на денну форму навчання. Постановою КМУкраїни від 8 вересня 2005 року № 880» Про реорганізацію вищих навчальних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ» інститут передано до складу Луганського державного університету внутрішніх справ. 22 вересня 2007 року між Донецьким юридичним інститутом Луганського державного університету внутрішніх справ та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця, відповідно до якого позивач зобов'язався створити умови для навчання та забезпечити [PERSON] харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем / а.с.10,48-52,72-74/, витрати на утримання курсанта [PERSON] за період навчання склали 16490 грн. 64 коп., у тому числі комунальні витрати у сумі 3046 грн. 37 коп. Відповідно до п.3.5. Договору [PERSON]. зобов'язався після закінчення навчання прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначено Замовником і відпрацювати не менше трьох років. Згідно п.2.3.6 Договору про підготовку фахівця у Донецькому юридичному інституті Луганського державного університету внутрішніх справ у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення навчання і встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору, курсант повинен відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі за затвердженим розрахунком . Відповідно до п.п.3.2 п.3 зазначеного Договору підставами відшкодування фактичних витрат є відмова від подальшої служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до р.4 Договору до фактичних витрат на підготовку відноситься: - грошове, продовольче та речове забезпечення; - перевезення до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотньому напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; - оплата комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв; Після закінчення юридичного інституту, 19 червня 2009 року [PERSON] було направлено у розпорядження ГУМВС України в Донецькій області / а.с.11/, та відповідно до Наказу ГУМВС України у Донецькій області від 23.07.2009 року № 251 о/с, його направлено дільничим інспектором міліції сектора дільничих інспекторів міліції Калінінського райвідділу Горлівського міськуправління/ за рахунок коштів місцевого бюджету/ встановивши посадовий оклад у розмірі 600 грн./ а.с.12/; 8 грудня 2011 року [PERSON] звільнився з органів внутрішніх справ за п. 64»ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Таким чином, апеляційним судом встановлено, що дійсно [PERSON] порушив вимоги Договору від 22 вересня 2007 року, а саме після навчання не відпрацював три роки за посадою на яку його було призначено Замовником, добровільно вартість витрат у зв'язку з навчанням не відшкодував. Але враховуючи, що [PERSON], відповідно до ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», має повне державне забезпечення,як дитина , позбавлена батьківського піклування до вісімнадцяти років а при продовження навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів, а також відповідно до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів № 226 від 05.04.1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування», [PERSON], як дитина позбавлена батьківського піклування, з числа студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечувався безоплатно продуктами харчування, одягом, взуттям і м'яким інвентарем за нормами, встановленими для вихованців шкільного віку шкіл-інтернатів, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а вимоги позивача задоволенню частково. Підлягає задоволенню позов у стягненні з [PERSON] витрат з оплати комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв у сумі 3046грн. 37 коп., оскільки законодавством України не передбачено безоплатне забезпечення за рахунок держави цих витрат. Апеляційна скарга з цих підстав підлягає задоволенню. Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги у частині того, що суд першої інстанції не врахував те, що відповідач навчаючись на третьому та четвертому курсі знаходився у відпустках та на стажуванні у зв'язку з чим не користувався комунальними послугами та не харчувався на території навчального закладу, та те, що довідка - розрахунок отриманих речей не відповідає дійсності, наступного. Перевіряючи розрахунок комунальних послуг, апеляційний суд прийшов до висновку, що наданий суду розрахунок / а.с.73,74/ зроблено у строгій відповідності із Наказом МВС України від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 не за повні роки, а з урахуванням того, що [PERSON] навчаючись на третьому та четвертому курсі знаходився у відпустках та на стажуванні. Довідка про отримання речей, на яку [PERSON], посилався як на підставу апеляційної скарги є ідентичною тій довідці, відповідно до якої позивач нарахував витрати з речового забезпечення, але рішення у цій частині скасоване апеляційним судом з підстав, вказаних вище, чим захищено право відповідача, як дитини позбавленої батьківського піклування. З [PERSON] також необхідно стягнути на користь держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції дає підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, що є підставою для скасування рішення, задоволення позовних вимог частково, та стягнення з [PERSON] на користь держави в особі Донецького юридичного інституту МВС України витрати з оплати комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв у сумі 3046/ три тисячі сорок шість/ грн. 37 коп., та на користь держави судовий збір у сумі 243/ двісті сорок три/ грн.. 60 коп.

Outcome: partial