Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

14 червня 2013 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] в якому просив: поділити спільне майно подружжя, набутого за час сумісного проживання, уточнивши свої позовні вимоги 27.08.2014 року позивач просить розподілити спільне майно подружжя та визнати за ним право власності в цілому на магазин з топочною, будівлю автосервісу, автомобіль марки Nissan, земельну ділянка, площею 0,15 Га, причеп Бджілка; розподілити спільне майно подружжя та визнати за відповідачем в цілому право власності на квартиру, 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1945 га, 1/2 частину будинку; залишити у власності відповідача грошові кошти у розмірі 1337190,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 01 червня 1991 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від шлюбу подружжя має двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] За час спільного проживання у шлюбі подружжям було придбане рухоме та нерухоме майно, зокрема, квартира, будівля автосервісу, магазин з топочною, автомобіль марки Nissan, земельна ділянка, площею 0,25га, земельна ділянка, площею 0,1706га, 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,1945 га, земельна ділянка, площею 0,15га, 1/2 частина будинку, причеп Бджілка. Посилається на те, що сім'я розпалась, подружніх стосунків він з відповідачкою не підтримує тому постало питання про розподіл спільного майна. В добровільному порядку питання не вирішено, тому він звернувся до суду для вирішення питання щодо розподілу майна подружжя. Позивач в обґрунтування позову посилається також на те, що 08.04.2013 року він передав відповідачці грошові кошти в розмірі 94 000,00 доларів США та 3000,00 Євро, зазначає, що вказані грошові кошти не є спільним майном подружжя, просить залишити відповідачці вказані кошти в цілому в рахунок отриманого ним майна при розподілі судом майна подружжя. Ухвалою від 27.08.2014р. позовні вимоги позивача в частині примусового вселення до спірної квартири були залишені без розгляду. Відповідачка звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] в якому просила: поділити спільне майно подружжя, виділити [PERSON] автомобіль марки Nissan, магазин з топочною, квартиру, грошові кошти в сумі 2024000,00 грн., виділити [PERSON] автомобіль марки Lexus 430, автомобіль марки Toyota, автомобіль марки Wolkswagen, причеп Бджілка, моторну лодку Sevylor, будівлю автосервісу, земельну ділянку площею 0,15га, земельною ділянкою площею 0,01 га з 1/100 частиною будівлі, 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1945га, 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,2500га, 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1706га, грошові кошти у сумі 2800000,00 грн.; стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 1270020,00 грн. В обґрунтування зустрічного позову позивач за зустрічним позовом зазначає, що спільне майно подружжя повинно бути розділено між ними відповідно до рівності часток кожного з них, просить врахувати інтереси дітей та залишити квартиру в цілому [PERSON] для проживання її та дітей разом, вважає, що для можливості забезпечення себе та дітей, надання їм гідного духовного, морального та фізичного розвитку необхідно поділити порівну магазин з топочною та будівлю автосервісу, залишивши їй магазин з топочною, а будівлю автосервісу позивачу за первісним позовом; позивач за зустрічним позовом не надає згоду на залишення за нею земельних ділянок на [ADDRESS], вважає, що данні землі повинні бути залишені за [PERSON]; позивачем за зустрічним позовом доповнено перелік майна подружжя, що підлягає розподілу, а саме: автомобіль марки Lexus 430, автомобіль марки Toyota, автомобіль марки Wolkswagen, причеп Бджілка, моторний човен Sevylor, земельна ділянка, площею 0,01 га, розміщену на території АРК з 1/100 частиною нерухомості, грошові кошти в розмірі 5 600 000,00грн. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити у повному обсязі. Щодо автомобілів: тойота, фольксваген та лексус, стосовно яких представником відповідача надані відомостей, щодо зняття їх з реєстраційного обліку влітку 2013 року - пояснив, що таких автомобілів на праві приватної власності [PERSON] не належало. Щодо катеру прогулянкового - зазначив, що на даний час за [PERSON] право власності на катер не зареєстроване. Відомостей щодо незаконного відчуження якогось майна не має. Зустрічний позов [PERSON] вважав обґрунтованим лише в тій частині, що заявлені вимоги [PERSON] В судовому засіданні відповідач за первісним позовом позовні вимоги [PERSON] вважала обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в тій частині, що заявлені нею в зустрічній позовній заяві. Свій позов підтримала та, посилаючись на ті ж підстава, просила його задовольнити. Також зазначила, що вона будучи приватним підприємцем на даний час здійснює свою діяльність шляхом передачі в оренду нерухомого майна, а тому просила розподілити його саме таким чином, як це зазначено в її позові. Щодо розписки, копію якої залучено представником [PERSON] про отримання нею 94000 доларів США та 3000 євро, зазначила, що це кошти, за які нею вже надані пояснення в позові, а саме, що ці кошти нею отримані в рахунок майбутнього поділу майна подружжя в частині грошей до [PERSON]. Так її чоловіком за договором позики було надано [PERSON] позику в розмірі 5600000 грн., які згідно нотаріальної заяви [PERSON] від 07.05.2013 року - повернуто. Так дійсно усі гроші, що повертав [PERSON] за зазначеним договором позики, вона отримувала особисто, однак їх вона передавала своєму чоловіку, та які в подальшому використовувалися в їх спільному бізнесі. Представник [PERSON] - [PERSON] також позовні вимоги [PERSON] визнав в частині розподілу майна та виділення [PERSON] спірної квартири, в іншій частині позов вважає неогрунтованим. Крім того, вважає необґрунтованим не включення до об'єму спільного майна автомобілів тойота, фольксваген та лексус, стосовно ним надані відомості, щодо зняття їх з реєстраційного обліку влітку 2013 року, що на його думку підтверджує факт того, що вони перебували у спільній власності подружжя та підлягають розподілу; а також відомості щодо перебування у власності подружжя катеру, 2008 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] та який на день розгляду справи ним реалізований, а тому також підлягає включенню до майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. В іншій частині підтримав позовні вимоги та пояснення [PERSON] Представник [PERSON] - [PERSON] на тих же підставах вважала частково обґрунтованим позов первісний, та повністю просила задовольнити зустрічний позов. Просила також взяти до уваги, що підтвердженням наявності у подружжя спільних коштів в розмірі 5600000 грн., що підлягають поділу окрім наявності договору позики, проти якого сторони не заперечують, який був виконаний, згідно нотаріальної заяви [PERSON] 07 травня 2013 року - боржником [PERSON]; є також наявність договору з банком щодо найму банківської ячейки - сейфу, в якому зберігалися спільні гроші та до якої також мав доступ згідно довіреності - [PERSON] За клопотанням представника позивача також були допитані свідки: Так [PERSON] показав, що ним було укладено нотаріально договір позики з [PERSON], за яким він брак позику в розмірі 5600000 грн. [PERSON] надавала дозвіл на укладення договору позики. Боргові зобов'язання перед зазначеним подружжям ним виконано в повному обсязі. Усі кошти він передавав безпосередньо дружині [PERSON] - [PERSON], про що від неї отримував відповідні розписки. Повністю грошові кошти ним були повернуті приблизно в березні 2013 року, однак документально у нотаріуса оформлено заяву про те, що боргові зобов'язання ним виконано десь в травні 2013 року. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] в січня 2013 року звернувся до неї з проханням надати йому в борг гроші в сумі 10000 доларів США, для врегулювання з дружиною питань розподілу майна. Враховуючи те, що в неї не було саме 100000 доларів США - вона надала йому 94000 доларів США та 3000 євро, про що він надав відповідну розписку. В присутності свідків. Від Тасліцького їй відомо, що [PERSON] віддав, запозичені у неї гроші [PERSON] в рахунок поділу спільного майна; крім того сам [PERSON] її повідомив, що він розрахувався зі своєю дружиною, однак до сьогодні питання щодо спільного майна не вирішене. До сьогоднішнього дня [PERSON] борг не повернутий, хоча строк повернення боргу вже сплинув, і якщо в подальшому гроші їй не будуть повернуті вона буде вимушена звертатися до суду з вимогами до [PERSON] та [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представників сторін, [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 1991 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. З пояснень сторін та з матеріалів справи встановлено, що на даний час шлюб між сторонами не розірваний та не визнаний судом недійсним, однак в провадженні Новомосковського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 183/5827/13ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини. Матеріалами справи підтверджено, що від шлюбу подружжя має двох синів: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], запис в книзі записів актів громадського стану про народження від 11.03.2001 р. № 109, та [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], запис в книзі записів актів громадянського стану про народження від 23.10.1992 р. № 758. У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У зв'язку з цим, незалежно від того, чий дохід був основним в сім'ї, майно, придбане позивачем та відповідачем в період зареєстрованого шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і вони обидва мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що неодноразово роз'яснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Справа досить тривалий час знаходиться в суді, позивачем за первісним позовом уточнювалися позовні вимоги, а відповідачем надавалися відповідні заперечення; сторонами подавалися докази. Судом встановлено і вказане підтверджується матеріалами справи, що подружжям за час шлюбу було набуто у спільну сумісну власність: Квартиру [ADDRESS], загальною площею 144,7 кв. м., житловою 77,7 кв.м, яка зареєстрована на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА № 394848 від 01.06.2007 року, виданого Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради депутатів. Реєстрація права власності за [PERSON] проведена Комунальним підприємством "Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 01.06.2007 року, що підтверджується витягом № 14757959 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 01.06.2007 року, реєстраційний номер 5273770; Будівлю автосервісу, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 776,5 кв.м., зареєстрована на ім'я [PERSON] на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області б/н від 21.10.2008 року, реєстрацію права власності проведено 11.11.2008 року КП "Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації", витяг № 20874157, реєстраційний номер 25365571; Магазин з топочною, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 142,1 кв.м., основною площею 134,0 кв.м, зареєстрований на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія САА № 394519, виданого згідно рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради депутатів № 796 від 20.09.2006 року, реєстрацію права власності проведено 22.09.2006 року КП "Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації", витяг № 11926137; Автомобіль марки Nissan, модель JUKE, тип транспортного засобу - легковий - Комбі В, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого ВРЕР-1 ГУМВС України в Дніпропетровській області 27.04.2012 року; 1/2 частка земельної ділянки, площею 0,1945 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер:1223285500:04:009:0008, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрована на ім'я [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 905514, виданого Новомосковським районним відділом земельних ресурсів 24.09.2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого Новомосковською райдержнотконторою нотаріусом Ріхтер Н.В. № 1-149 від 22.01.2007 року; Земельну ділянку площею 0,15 Га, кадастровий номер 1223286500:05:002:0116, 1223286500:05:002:0117, розміщену на [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,0792га, ведення особистого підсобного господарства 0,0708га, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ріхтер Н.В., зареєстровано в реєстрі за номером 3336. 1/2 частину будинку № 35, житловою площею 21,0 кв.м., загальною площею 40,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], придбаний [PERSON] за договором купівлі-продажу будинку від 01 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ріхтер Н.В., зареєстровано в реєстрі за номером 1-1319. Право власності зареєстровано в Новомосковському районному комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", дата прийняття рішення 29.06.2006р, реєстраційний номер 5157384, номер запису 630; Причеп легковий - В, марка Бджілка, модель 8134, 2001 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 04.10.2008р, зареєстрований на ім'я [PERSON] Що стосується майна, зазначеного [PERSON] у зустрічному позові, а саме: автомобілів: марки Lexus 430, 2000 року випуску, марки Toyota Hiace, 2007 року випуску, марки Volkswagen Golf, 2008 року випуску; моторної лодки Sevilor; земельної ділянки площею 0,01 га, розміщеної на [ADDRESS] з 1/100 частиною нерухомості - як спільне майно подружжя, суд приходить до наступного: Враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, і в даному випадку щодо наявності або відсутності переліченого майна у праві спільної сумісної власності лежить на [PERSON], суду не було надано відповідних доказів, що подружжям за час шлюбу було набуто у спільну власність: автомобіль марки Lexus 430, 2000 року випуску, автомобіль марки Toyota Hiace, 2007 року випуску, автомобіль марки Volkswagen Golf, 2008 року випуску. Надані суду відповіді Новомосковського центру з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, про те, що вищезазначені автомобілі були зареєстровані [PERSON] а в серпні 2013 року зняті з обліку - по-перше не є підтвердженням права власності, відповідно до вимог ст.. 58, 59 ЦПК України; а в розумінні вимог ст.. 61 ЦПК України - представником позивача за первісним позовом зазначено, що [PERSON] повідомив, що таких автомобілів у його власності не перебувало; по-друге, [PERSON] або її представниками клопотань щодо витребування будь-яких доказів по цих транспортних засобах не заявлялося; по-третє, питань щодо визнання будь-яких правочинів недійсними не ставилося. Посилання представника [PERSON] - [PERSON] щодо того, що представником позивача за первісним позовом не надано заперечень щодо встановленої у зустрічному позові ціни на ці автомобілі - не можуть бути прийняті судом до уваги, тому як представником [PERSON] взагалі не визнаний факт наявності у спільному майні подружжя цих транспортних засобів. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відповідей Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті Укрморрічінспекція від: - 20.08.2013 року за № 4123-4.1/06.1/45-13 станом на 19.08.2013 року у Державному судновому реєстрі України під № 122 від 20.06.2008 зареєстроване як катер прогулянковий, 2008 року побудови, з бортовим номером «[NUMBER]», власник [PERSON]; - 05.06.2014 року за № 1740-01/05.1/45-14 прогулянкове судно моделі "Grand S 650 GL" або інших суден, власником або судновласником яких є [PERSON] відсутні. Враховуючи, що на момент розгляду судом вказаної справи у власності одного з подружжя не перебувають будь-які судна; питань щодо визнання будь-яких правочинів недійсними [PERSON] не ставиться; підстав вважати, що будь-яке майно реалізовувалося без дозволу другого з подружжя - не має, з урахуванням вимог ст..ст. 11, 60 ЦПК України - в судовому засіданні не знайшло підтвердження, що моторна лодка Sevilor, є спільною сумісною власністю подружжя. Матеріалами справи не підтверджується набуття у власність подружжям земельної ділянки площею 0,01 га, розміщеної на [ADDRESS] з 1/100 частиною нерухомості, в матеріалах справи відсутні відповідні відомості, або правовстановлюючі документи на вказані об'єкти майна, що підтверджували б набуття вказаних об'єктів одним з подружжя; клопотань щодо їх витребування не заявлялося. Більше того позивач посилається на підставу набуття - за договором дарування, питань щодо визнання договору дарування удаваним правочином - не ставилося. Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку про те, що майно: автомобіль марки Lexus 430, 2000 року випуску, автомобіль марки Toyota Hiace, 2007 року випуску, автомобіль марки Volkswagen Golf, 2008 року випуску; моторна лодка Sevilor; земельна ділянка площею 0,01 га, розміщеної на [ADDRESS] з 1/100 частиною нерухомості - не входить до обсягу спільно нажитого майна сторін, яке підлягає розподілу. Судом встановлено, що [PERSON] за період шлюбу було набуто у власність, зокрема: Земельну ділянку площею 0,25 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: 1223285500:04:009:0072, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрована на ім'я [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 567743, виданого Новомосковським районним відділом земельних ресурсів 31.10.2006 року на підставі рішення № 5 Піщанської сільської ради 3 сесії 5 скликання від 29.06.2006 року; Земельну ділянку площею 0,1706 га, розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: 1223285500:04:009:0073, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована на ім'я [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 567745, виданого Новомосковським районним відділом земельних ресурсів 31.10.2006 року на підставі рішення № 5 Піщанської сільської ради 3 сесії 5 скликання від 29.06.2006 року. [PERSON] набуто право власності на вказані земельні ділянки у шлюбі однак на підставі рішення № 5 Піщанської сільської ради 3 сесії 5 скликання від 29.06.2006 року. Враховуючи вказане та норми статей 116, 121 Земельного кодексу України (які були чинні на момент набуття одним з подружжям права власності на земельні ділянки), простежується особистісний характер права на приватизацію землі, що і визначає правовий статус об'єктів нерухомості, отриманих внаслідок реалізації такого права. Таким чином, земельні ділянки в такому разі придбані не на загальні гроші подружжя, а шляхом реалізації права на приватизацію одним з подружжя як громадянином. Оскільки право на приватизацію є особистим правом окремого громадянина і реалізується ним самостійно, відповідно і земля отримана в результаті реалізації такого права, є особистою приватною власністю такого громадянина, в даному випадку - одним з подружжя, що скористався своїм правом. Враховуючи вказане, суд вважає що на вказані земельні ділянки, отримані шляхом приватизації, не може поширюватися режим спільної сумісної власності подружжя, навіть в тому випадку, якщо вони були отримані в період шлюбу, а тому вказані земельні ділянки не підлягають розподілу між подружжям. Також судом встановлено, що 25 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2427. Згідно вказаного договору [PERSON] передав у власність 5 600 000,00 грн., а [PERSON] зобов'язується в строк до 30.12.2012 року у порядку та на умовах, встановлених договором, повернути таку ж суму грошових коштів 5 600 000,00 грн. Вказаний договір був повністю виконаний [PERSON] про що свідчать відповідні нотаріальні заяви про передачу 5 600 000,00 грн. [PERSON]: заява від 19.12.2012 року про розрахунок в розмірі 3 200 000,00 грн., посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 6892/6893; заява від 07.05.2013р. про розрахунок в розмірі 760 000,00 грн., посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2501/2502; заява від 09.04.2013р. про розрахунок в розмірі 1 640 000,00 грн., посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1925/1926. Згідно з п. 24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що наявність у подружжя грошових коштів у розмірі 5 600 000,00 грн. на час розгляду справи не доведено жодною зі сторін, договір позики від 25 червня 2011 року та відповідні заяви про сплату вказаних коштів не можуть доводити обставину наявності вказаних грошових коштів у одного з подружжя на час розгляду справи, тому вказані грошові кошти не є об'єктом розподілу між подружжям. Правовідносини, що виникли між сторонами по справі з питання розподілу спільного майна подружжя врегульовані Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 61 СК України встановлює, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. ст. 69, 79 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Жодна сторона у справі не заявила про згоду на отримання грошової компенсації, сторонами не було також попередньо внесені грошові кошти на депозитний рахунок суду та не були пред'явлені вимоги з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, тому суд вважає за можливе визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, при поділі майна подружжя суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.8 ст. 6 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. В судовому засіданні встановлено що подружжя не може володіти спільно та користуватись вказаною квартирою, між подружжям склались неприязні стосунки, між подружжям постійно виникають конфлікти щодо користування та розпорядження спірним майном, які призводили до необхідності втручання органів внутрішніх справ. Крім того, як встановлено судом, разом з відповідачкою за первісним позовом у спірній квартирі проживають її сини [PERSON] та неповнолітній [PERSON], залишення у спільній частковій власності вказаної квартири може призвести до подальших конфліктів щодо користування та розпорядження спірною квартирою. Судом береться також до уваги висновок органу опіки та піклування виконкому Новомосковськ міської ради від 17.07.2014 року за № 1212, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] залишився проживати разом зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS], у вказаній квартирі створені всі умови для виховання та розвитку [PERSON] та ін. Враховуючи викладене орган опіки та піклування виконкому Новомосковської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON], разом з матір'ю - [PERSON] Позивачка за зустрічним позовом в своєму позові та в судовому засіданні також просить врахувати інтереси дітей та залишити квартиру їй в цілому для проживання її та дітей разом. Позивач за первісним позовом також в своєму позові просить суд залишити в цілому квартиру відповідачу за первісним позовом. Враховуючи зазначене, суд, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини [PERSON] та [PERSON], інтереси кожного з подружжя, неможливість користування спільною квартирою, вважає за можливе виділити [PERSON] в цілому квартиру [ADDRESS], загальною площею 144,7 кв. м., житловою 77,7 кв.м., оціночною вартістю у розмірі 923 380,00 грн. Суд приходить до висновку, що в рахунок залишеною за відповідачем за первісним позовом квартири, позивачу за первісним позовом повинно бути виділено в цілому у власність рівноцінній об'єкт зі спільного майна подружжя, а саме магазин з топочною, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 142,1 кв.м., основною площею 134,0 кв.м, оціночною вартістю у розмірі 989 584,00 грн. зі сплатою різниці в оціночній вартості іншому з подружжя. Позовні вимоги позивача за зустрічним позовом в частині вимог щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом грошових коштів в розмірі 1 270 020,00 грн. як різниці вартості виділеного йому майна (рухомого, нерухомого, грошових коштів) в натурі підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом різниці у вартості між квартирою, оціночною вартістю у 923 380,00 грн. та магазину з топочною, оціночною вартістю 989 584,00 грн., тобто 66 204,00 грн. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем за зустрічним позовом не доведено, що подружжям за час шлюбу було набуто у спільну власність автомобіль марки Lexus 430, 2000 року випуску, автомобіль марки Toyota Hiace, 2007 року випуску, автомобіль марки Volkswagen Golf, 2008 року випуску, моторний човен Sevylor, земельна ділянка, площею 0,01 га, розміщену на території АРК з 1/100 частиною нерухомості. Позовні вимоги позивача за первісним позовом щодо залишення у власності [PERSON] грошових коштів у розмірі 1 337 190,00 грн., отриманих у нього відповідно до розписки від 08.04.2013 року, не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 08.04.2013 року, позивачем за первісним позовом було передано відповідачу за первісним позовом грошові кошти в розмірі 94 000,00 доларів США та 3000,00 Євро., про що свідчить розписка від 08.04.2013 року. Матеріалами справи підтверджується, що вказані грошові кошти були отримані [PERSON] відповідно до розписки від 14.01.2014 року у громадянки України - [PERSON]. Відповідно до розписки грошові кошти надаються [PERSON] на строк до 01.04.2014р. Суд вважає, що правовідносини, які склались між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом щодо передачі грошових коштів за розпискою від 08.04.2013р. регулюються параграфом 1 (Позичка) глави 71 Цивільного кодексу України. Статтями 1046, 1047 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Частиною 1 ст. 64 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вказане суд приходить до висновку, що отримання відповідачем за первісним позовом грошових коштів та складення відповідної про це розписки від 08.04.2013р. свідчить про укладення між подружжям договору позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На думку суду, що підтверджується матеріалами справи, грошові кошти які були передані позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом в розмірі 94 000,00 доларів США та 3000,00 Євро, про що свідчить розписка від 08.04.2013 року, не є спільним сумісним майном подружжя, в зв'язку з тим, що вказані кошти були отримані одним з подружжя без згоди іншого з подружжя за розпискою від 14.01.2014 року у громадянки України [PERSON] Враховуючи це, вказані грошові кошти не підлягають врахуванню при розподілі спільного майна подружжя в даному процесі, тому в цій частині позивачу за первісним позовом повинно бути відмовлено, вимоги щодо стягнення вказаних грошових коштів підлягають розгляду в окремому цивільному процесі. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом та позовних вимог позивача за зустрічним позовом. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України, сторони, відповідно до квитанцій про сплату судового збору понесли порівну, в максимальному його розмірі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial