Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, якій обґрунтовує тим, що на підставі ордеру від 16.09.1987 року її батьку [PERSON] на склад сім`ї 5 чоловік було надане житлове приміщення кімнати [ADDRESS] . При реєстрації місця проживання її з невідомих причин було зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Зазначила, що вона та з 1987 року проживає та користується житловим приміщенням наданим на підставі ордеру, тобто кімнатами 704 та 705. У зв`язку з проживанням у гуртожитку вона набула право на приватизацію займаного нею житлового приміщення, але не може його реалізувати у зв`язку з тим, що у її паспорті відсутня відмітка про реєстрацію у кімнатах 704-705. Для реалізації свого права користування житловим приміщенням вона звернулася до Управління ЦНАП з приводу проведення реєстрації її місця проживання кімнат 704-705, але їй було в цьому відмовлено. Тому просить визнати за нею право користування житловим приміщенням у кімнатах [ADDRESS] . 22 березня 2018 року у даній справі було відкрите загальне позовне провадження та визначена дата проведення підготовчого засідання 02 травня 2018 року. При відкритті провадження у справі судом прийняте рішення про залучення в якості 3-ї особи Сумської міської ради. 02 травня 2018 року у даній справі було проведене підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 05 червня 2018 року. 10 квітня 2018 року представником відповідача поданий відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Також зазначив, що ТОВ «Сервіс-Дім» є організацією, що надає житлово комунальні послуги мешканцям гуртожитку по [ADDRESS] , які займає позивач та члени її сім`ї, перебувають у власності територіальної громади м. Суми та не знаходяться на балансі товариства. ТОВ «Сервіс-Дім» не заперечує право користування позивачем вказаними кімнатами та є неналежним відповідачем у даній справі. В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що за їх зверненням кімнати 704-705 були передані у власність територіальної громади м. Суми з метою їх приватизації. В даний час вона та її члени сім`ї не можуть реалізувати своє право у зв`язку з неправильним зазначенням місця їх реєстрації в паспортах. Пояснила, що вони займають дві кімнати на які відкритий один лицьовий рахунок. Представник відповідача підтримав відзив та при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник Сумської міської ради пояснила, що спірні кімнати перебувають у власності територіальної громади м. Суми, а тому позов заявлений до неналежного відповідача. Управління майном, що перебуває у комунальній власності здійснює виконавчий комітет Сумської міської ради. Інші сторони в судове засідання не з`явилися, клопотань по відкладення розгляду справи не подавали. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані суду письмові заяви сторін по суті справи та докази подані стороанми, суд вважає позов не обґрунтованим з огляду на таке. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до преамбули Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках. Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Статтею 2 ЗУ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"визначено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Відповідно до п.п. 6, 14ст. 18 вказаного Закону про права мешканців гуртожитків органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад. Відповідно до ст. 130 ЖК України, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством України. Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК України, а права та обов`язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою КМУ від 08.10.1992р. №572. Згідно зі ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення. Судом встановлено, що позивач на підставі ордеру №630 від 16.09.1987 року вселилася до кімнат №704-705 в гуртожитку по [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується копією ордеру та довідкою ТОВ «Сервіс-Дім» про склад осіб, що проживають у [ADDRESS] . З копії паспорту заявника вбачається, що місцем її реєстрації зазначено [ADDRESS] . Управлінням «ЦНАП у м. Суми» відмовлено у проведенні реєстрації позивача за адресою [ADDRESS] з посиланням на те, що тридцяти денний строк від дня видачі ордеру сплив, а тому відсутні підстави для реєстрації місця проживання позивача (а.с. 8). Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» № 1382-IV від 11.12.2003 року громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Пунктом 18 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 року передбачено, що для реєстрації місця проживання подаються документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї. Отже, підставою для реєстрації місця проживання особи, яка не є власником житла, де має намір зареєструватися, є документи, які засвідчують право даної особи на проживання у цьому житлі або документально оформлена згода на реєстрацію, надана законними володільцями даного житла. З пояснень сторін у судовому засіданні судом встановлено, що кімнати 704-705 в гуртожитку по [ADDRESS] перебувають у власності територіальної громади м. Суми. Як встановлено судом підставою для звернення позивача з даним позовом стала відмова Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми « Сумської міської ради у внесенні виправлені помилок допущених при здійсненні реєстрації місця проживання позивача та реєстрації позивача у житловому приміщенні вказаному в ордері. При цьому судом встановлено, що відповідач не є власником спірного житла, не здійснює функції з його управління, а також не здійснює реєстрацію мешканців. Відповідач є підприємством, що надає мешканцям будинку послуги з утримання житла. Враховуючи наведені вище обставини та норми закону, суд вважає що даний позов заявлений позивач до неналежного відповідача, оскільки в даному випадку виник та існує спір не між сторонами у даній справі, а між позивачем та Сумською міською радою та його виконавчими органами, вимог до яких позивачем не заявлялося, а відтак у його задоволенні належить відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed