Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

08.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, а 09.09.2014 року та 01.12.2014 року з уточненими позовними заявами до [PERSON], Зміївської міської ради Харківської області, Фізичної особи - підприємця [PERSON], Відділу Держземагентства у Зміївському районі Харківської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та вилучення з Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку. В остаточній редакції позовної заяви пред'явила наступні вимоги: визнати договір оренди земельної ділянки від 02.08.2012 року, який укладено між Зміївською міською радою та [PERSON] та зареєстровано в управлінні Держкомзему у Зміївському районі Харківської області 21.08.2012 року, запис у Державному реєстрі земель №63217104000962 недійсним; вилучити з Державного земельного кадастру кадастровий номер [NUMBER] земельної ділянки площею 0,0368 га, яка розташована по [ADDRESS]; стягнути з відповідачів на її користь витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, що знаходиться по [ADDRESS], про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю, який видано Зміївською міською радою народних депутатів 14.11.2001 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 3-793 від 31.10.2001 року, та який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6552. Як вбачається з вказаного державного акту площа земельної ділянки становить 0,080 га. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки її землеволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS], та має спільну межу з ВАТ ВКО «Меркурій», яка на плані позначена відрізком АБ. На земельній ділянці, якою користувалося ВАТ ВКО «Меркурій» знаходився розбірний торгівельний павільйон, про що свідчить план земельної ділянки під будівництво павільйону та рішення Готвальдівської міської ради народних депутатів № 124 від 17.03.1978 року «Про дозвіл будівництва розбірного павільйону». В подальшому, на підставі договору дарування нежитлової будівлі серії ВАМ № 727977 від 26 травня 2003 року за реєстр. № 3092, [PERSON] набула право власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Зміївської міської ради від 14.03.2007 року 10 сесії 5 скликання припинено право користування ВАТ ВКО «Меркурій» земельною ділянкою по [ADDRESS] та надано дозвіл [PERSON] на розробку землеустрою по відведенню вказаної земельної ділянки в оренду для ведення комерційної діяльності. Як вбачається із плану земельної ділянки під будівництво павільйону, який складено в березні 1978 року, площа земельної ділянки виділеної під будівництво павільйону складає 340 м2, а відстань від павільйону до межі земельної ділянки (А-Б), яка зараз належить їй, повинна становити 4 метри. Необхідно відмітити, що при будівництві нежитлової будівлі, що належить [PERSON], було здійснено самозахват частини земельної ділянки, яка належить їй (позивачці) на праві приватної власності на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 14.11.2001 року. Тобто, частина будівлі відповідача розміщена незаконно на її ділянці, тому що будівництво здійснено на земельній ділянці не відведеній для цієї мети. А отже це самовільне будівництво. 02.08.2012 року між Зміївською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки. Зазначений договір зареєстровано в управлінні Держкомзему у Зміївському районі Харківської області 21.08.2012 року, запис у Державному реєстрі земель №63217104000962. Згідно з вказаним договором [PERSON] є користувачем забудованої земельної ділянки загальною площею 0,0368 га, у тому числі 0,0224 га - капітальна одноповерхова будівля, 0,0018 га - тимчасова, 0,0126 га - під проїздами, проходами, площадками для обслуговування нежитлової будівлі (магазину), яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з договору дарування від 26.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Трубніковою В.В., реєстр №8092, зареєстрованого в КП «Зміївське БТІ», що підтверджується даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.05.2004 року, на підставі якого [PERSON] належить нежитловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Площа нежитлової будівля літ. А (цегла) становить 190,2 кв.м. Тобто у вказаних документах вбачається протиріччя в розмірі забудованої земельної ділянки, яка надана в користування [PERSON] Для отримання земельної ділянки в оренду [PERSON] було замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення комерційної діяльності із земель Зміївської міської ради у Фізичної особи - підприємця [PERSON] Як вбачається з самого проекту землеустрою, його було виготовлено в 2008 році, але не зрозуміло ким: чи [PERSON] чи головним спеціалістом фірми «Промінь» (про що є відмітка на титульному листі проекту). При цьому, необхідно зазначити, що зі слів матері [PERSON] - [PERSON], проект виготовляв взагалі інший спеціаліст, а саме [PERSON], який начебто є працівником фірми «Промінь», а сама замовниця [PERSON] взагалі не була присутня при складанні даного документа, в тому числі і при перенесенні в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, яка надається в оренду. Хоча, як вбачається з акту перенесенні в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, яка надається в оренду комісія у складі голови Зміївської міської ради [PERSON], землевпорядника Зміївської міської ради [PERSON], виконавця робіт [PERSON] та замовника [PERSON] в присутності сусідніх землекористувачів провела роботу по перенесенню в натурі меж земельної ділянки, яка надається [PERSON] в оренду. Із змісту даного акту не вбачається коли саме (число, місяць та рік) його було складено. Крім того, вона взагалі не була присутня при цьому, їй ніхто не повідомляв про час та місце роботи вказаної комісії і більш того, замість неї межу земельної ділянки погоджено [PERSON] - головою Зміївської міської ради та засвідчено його підпис печаткою. В акті немає будь-яких відміток про те, що вона запрошувалась до участі у перенесенні меж та про те, що вона відмовилась погоджувати межі вказаної земельної ділянки. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. № 677 «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» розробником проекту відведення земельної ділянки є фізична або юридична особа, яка має ліцензію на проведення робіт із землеустрою відповідно до закону (далі - виконавець). Виконавець у встановлений договором строк розробляє проект землеустрою, який включає текстові та графічні матеріали, обов'язкові положення, встановлені завданням на розроблення проекту, інші дані, необхідні для вирішення питання щодо відведення земельної ділянки. Вимоги до складу, змісту та оформлення проекту відведення земельної ділянки встановлюються нормативно-технічною документацією із землеустрою. Вищевикладене свідчить про невідповідність проекту землеустрою вимогам діючого законодавства України, про порушення її (позивачки) прав землевласника та про незаконність укладання самого договору оренди. І це дає їй підстави для звернення за захистом своїх прав та інтересів до суду з позовом про визнання договору оренди недійсним. Оскільки орендодавець - Зміївська міська рада передала у користування [PERSON] частину земельної ділянки, яка належить їй на праві приватної власності, то, відповідно, [PERSON] незаконно користується частиною земельної ділянки, яка юридично належить їй, а не Зміївській міській раді. Тому вважала, що договір оренди земельної ділянки від 02.08.2012 року між Зміївською міською радою та [PERSON] укладено з істотними порушеннями норм чинного законодавства України, внаслідок чого вказаний Договір підлягає визнанню недійсними з моменту укладання. Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою статті 15 зазначеного Закону України встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У частині першій статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Отже, відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" є підставою для визнання таких договорів оренди недійсними. Зокрема вказаний в договорі об'єкт оренди не відповідає дійсності. Оскільки, фактично Орендодавцем передано в оренду частину земельної ділянки, яка належить їй (позивачці) на праві приватної власності. Статтею 12 Земельного кодексу України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок та інші. Як вбачається із вказаної норми права, до повноважень міської ради не входить розпорядження землями, що належать на праві приватної власності фізичним особам. Чинний Земельний кодекс України встановлює підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116). Однак громадяни і юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Такі ж роз'яснення щодо визнання недійсним договорів оренди землі встановлені і в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року № 10-1391/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права» . Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимоги про визнання правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси. Під час судового розгляду позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] підтримали зазначені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] позов не визнав. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що в Зміївському районному суді Харківської області розглядається справа №621/755/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про відновлення меж земельної ділянки. По даній справі була проведена судова земельно-технічна експертиза №7827, згідно якої фактична площа земельної ділянки позивачки по цій справі більше на 222 кв. м, ніж це зазначено в Державному акті. У свою чергу фактична площа земельної ділянки відповідача на 8 кв. м менше, ніж це зазначено в договорі оренди. Тому навпаки, позивачка вчинила самовільне захоплення земельної ділянки відповідача та земель запасу територіальної громади м. Зміїв. Крім того, позивачка не має документів про встановлення в натурі меж своєї земельної ділянки, у якої, також, відсутній і кадастровий номер. Таким чином, під час підготовки та укладання спірного договору оренди земельної ділянки були прийняті всі необхідні рішення та погодження, будь-яких порушень чинного законодавства не допущено. Представник відповідача - Зміївської міської ради Харківської області [PERSON] позов не визнав, вказав, що єдиним документом, який було додано позивачкою до свого позову в якості доказу її тверджень, є копія Державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON] 14.11.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6552. Державний акт складений за формою старого зразка, затвердженою Постановою КМ України від 24.03.1999 року №440 "Про Порядок подання заяви (клопотання) про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення та форму державного акта на право власності на землю". Вказана форма державного акту передбачала внесення до плану зовнішніх меж земельної ділянки, що передається громадянину у власність, лише розмірів таких меж без зазначення геопросторових координат поворотних точок такої земельної ділянки. Саме такі дані має й державний акт, копію якого було надано [PERSON] до свого позову. Відповідно, з копії державного акту [PERSON] неможливо встановити, яку саме її частину земельної ділянки було незаконно передано в користування [PERSON], безпосередньо підтвердити факт такої незаконної передачі. Будь-яких інших доказів, які хоча-б опосередковано підтвердили позовні вимоги [PERSON], позивачкою до свого позову надано не було. Укладання договору оренди земельної ділянки площею 0,0368 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] 2 серпня 2012 року між Зміївською міською радою та [PERSON] відбувалось у строгій відповідності до вимог чинного законодавства. Прав та інтересів будь-яких осіб при такому укладанні не порушувалось. Для погодження меж земельної ділянки, яка була передана в користування [PERSON], за договором оренди земельної ділянки від 02 серпня 2012 року, [PERSON] неодноразово запрошувалась як самою [PERSON], так безпосередньо і Зміївською міською радою, проте [PERSON] від такого погодження постійно відмовлялась. Так, листом від 08 липня 2010 року [PERSON] повідомила Зміївську міську раду про підстави такої відмови. Зокрема, [PERSON] як на підставу відмови у підписанні акту погодження меж земельної ділянки по [ADDRESS] посилається на те, що згідно матеріалів поквартальної зйомки земельна ділянка [PERSON] складає 22,30 м, а фактично - 20,50 м. Також, [PERSON] в своєму вказаному листі жодними чином не вказує на те, що запропонований проект відведення земельної ділянки [PERSON] містить будь-які порушення прав [PERSON] в частині захоплення частини її земельної ділянки. Відповідач ФО-П [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він виготовляв технічну документацію, необхідну для укладення договору оренди земельної ділянки [PERSON] У складеній ним технічній документації відображені відомості, що відповідають фактичним обставинам. Підстав для визнання договору оренди земельної ділянки недійсним він не вбачає. Представник відповідача - відділу Держземагентства у Зміївському районі Харківської області в судове засідання не з'явився. Представники відділу неодноразово направляли до суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутністю. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є договір оренди земельної ділянки від 02.08.2012 року, укладений між Зміївською міською радою Харківської області, в особі міського голови [PERSON], що діє на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", повноваження якого підтверджуються рішенням 1 сесії 6 скликання Зміївської міської ради від 12.11.2010 року, та [PERSON], відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування нежитлової будівлі (магазину), яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0368 га - забудовані землі, у тому числі: 0,0224 га - капітальна одноповерхова будівля, 0,0018 га - тимчасова, 0,0126 га - під проїздами, проходами, площадками для обслуговування нежитлової будівлі (магазину). (т. 1 а. с. 8-10,105-107). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.11.2014 року вбачається, що прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу - [PERSON]. (т. 1 а. с. 222). За змістом ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України для чинності правочину необхідно додержання таких загальних вимог: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" встановлено істотні умови договору оренди землі, до яких відносяться: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування). Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 204 ЦК України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідність спірного договору оренди земельної ділянки вимогам зазначених вище нормативних актів підтверджується наступними письмовими доказами: - даними рішення Зміївської міської ради від 14.03.2007 року про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки в оренду для ведення підприємницької діяльності, а саме обслуговування магазину (т. 1 а. с. 14); - даними проекту землеустрою, складеного СПД-ФО [PERSON], затвердженого рішенням Зміївської міської ради від 01.06.2012 року №14 (т. 1 а. с. 23-35, 77-104); - даними акту перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та акту прийому-передачі земель від 27.08.2012 року (т. 1 а. с. 10-13, 108-112). - даними запису про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], від 21.08.2012 року №000089. (т. 1 а. с. 131). Що стосується доводів позивачки про наявність порушень її права власності на земельну ділянку внаслідок укладання зазначеного договору, то вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не підтверджені належними доказами. Так, 14.11.2001 року Зміївською міською радою був виданий Державний акт серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №6552, згідно з яким [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №3-793 від 31.10.2001 року належить земельна ділянка, яка розташована по [ADDRESS] (т. 1 а. с. 7, 132-147). Право [PERSON], як спадкоємиці [PERSON], на отримання державного акта на право власності на земельну ділянку передбачено пунктом 1 Перехідних положень Земельного кодексу України, згідно з яким рішення про передачу громадянам безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 року №15-92 "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відомості наявної в матеріалах справи копії технічного звіту до видачі Державного акта [NUMBER] на право власності на землю, виданого [PERSON], свідчать про те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Водночас, відсутні документи, якими підтверджується перенесення вказаної земельної ділянки в натуру (на місцевість) та приймання-передачі цієї ділянки [PERSON]; кадастровий номер зазначеній земельній ділянці не присвоєно. Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Оскільки позивачкою [PERSON] не надано доказів встановлення на місцевості межі її земельної ділянки з боку земельної ділянки, щодо якої укладено спірний договір оренди, та присвоєння їй кадастрового номера, немає підстав вважати належну їй земельну ділянку сформованою та відсутні підстави для тверджень, що з боку землекористувача [PERSON] є порушення прав землевласника [PERSON] Позивачка [PERSON] безпідставно стверджує, що Зміївський міський голова [PERSON] не мав права підписувати погодження меж земельної ділянки [PERSON] замість неї, оскільки [PERSON] запрошувалася для участі в погодженні меж землекористування [PERSON], але відмовилася від цього, що підтверджується її письмовою заявою від 08.04.2010 року. (т. 1 а. с. 47). Саме у зв'язку з відмовою [PERSON] під підписання акту перенесення земельної ділянки на місцевість, зазначений акт був підписаний Зміївським міським головою, що не суперечить діючому законодавству. Судом перевірені та не знайшли підтвердження доводи позивачки щодо збільшення площі належної позивачці нежитлової будівлі зі 190,2 кв.м., як зазначено в договорі дарування, до 0,0224 га, як зазначено в договорі оренди земельної ділянки. Як зазначено в листі КП "Зміївське ЬТІ" №1428 від 01.04.2015 року, загальна площа будівлі за адресою: [ADDRESS], на час реєстрації складала 190,2 кв.м., станом на 24.02.2000 року - 190,2 кв.м., і залишалася незмінною на час дарування у 2003 році. Матеріали стін не змінювалися, зовнішні розміри нежитлової будівлі залишилися без змін. (т. 2 а. с. 46). Крім того, порівняльний аналіз зазначених документів свідчить про відсутність суперечностей щодо площі будівлі, оскільки 190,2 кв.м. - це загальна площа приміщень будівлі, а 0,0224 га - це площа земельної ділянки під цією будівлею. Таким чином, відсутні підстави для тверджень про зміщення межі землекористування внаслідок збільшення площі забудови. Відсутність порушення права власності [PERSON] на земельну ділянку з боку відповідачів підтверджується і даними обстеження земельної ділянки від 30.10.2012 року , а також висновком судової земельно-технічної експертизи №7827 від 28.01.2015 року у справі №621/755/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про відновлення меж земельної ділянки, згідно з яким фактична площа земельної ділянки [PERSON] перевищує площу, зазначену в Державному акті на право власності на земельну ділянку. (т. 2 а. с. 7-19, 45). Оскільки немає доказів порушення права власності [PERSON] на її земельну ділянку, відсутні підстави вважати, що Зміївська міська рада, укладаючи спірний договір оренди, розпорядилася земельної ділянкою, частина якої не є власністю територіальної громади. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою [PERSON] та її представником [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог про визнання спірного правочину недійсним. Виходячи з безпідставності вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, не підлягає задоволенню і вимога про вилучення з Державного земельного кадастру кадастрового номеру [NUMBER] земельної ділянки площею 0,368 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] За таких обставин, у задоволенні позову належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed