Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Краснолиманське», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 04.04.2018 р. по 26.03.2020 р. він працював прохідником підземним 5 розряду на ТОВ «Краснолиманське». Наказом № 86 к від 26.03.2020 року був звільнений у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. У зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом виробничих факторів, у тому числі на ТОВ « «Краснолиманська», у нього виникло професійне захворювання, що підтверджено Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання П-4, який було складено 22.09.2020 року, та в якому зазначено діагноз- професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН1-11ст. 30.10.2020 року висновком МСЕК йому вперше встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, в тому числі 35% внаслідок хронічної попереково-крижанової радикулопатії, 20% внаслідок хронічного бронхіту, 10% повторно по трудовому каліцтву 10.09.2018 року, визначено третю групу інвалідності, рекомендовано медикаментозне лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 80000 грн . Позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, 80000 грн. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив розглянути справу без участі представника, винести рішення у відповідності до норм чинного законодавства.( а. с. 45). Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили ( а. с. 43-44). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ «Краснолиманське» з 11.03.2014 року по 01.11.2014 рік, та з 04.04.2018 р. по 26.03.2020 р. , де працював прохідником підземним 5 розряду на ТОВ «Краснолиманське». ( а. с. 10-16). Наказом № 86 к від 26.03.2020 року позивач був звільнений у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я.( а. с. 16). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання П-4 від 23.09.2020 року позивачу встановлено діагноз: професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН1-11ст. ( а.с. 17-20). Висновком МСЕК від 30.10.2020 року позивачу вперше встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, в тому числі 35% внаслідок хронічної попереково-крижанової радикулопатії, 20% внаслідок хронічного бронхіту, 10% повторно по трудовому каліцтву 10.09.2018 року, визначено третю групу інвалідності, рекомендовано медикаментозне лікування. ( а. с. 24-25). Як вбачається з матеріалів справи, загальний стаж роботи позивача в підземних умовах під впливом шкідливих виробничих факторів складає 16 років 08 місяців 10 днів, з них 02 роки 07 місяців 15 днів на підприємстві ТОВ «Краснолиманське». Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово лікувався в медичних установах з приводу професійного захворювання ( а. с. 26-38 ). Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України " Про охорону праці", а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов"язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.. 22 Конституції України. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої\~\~їх працівникам такими умовами. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової ) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.. 14 Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ( далі - Закону) до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов"язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов"язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією ( фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 Закону. Судом встановлено, що у зв"язку з встановленням у позивача професійного захворювання хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН1-11ст. та втрати у зв`язку з цим за сукупністю 65% працездатності, йому було заподіяно моральну шкоду , яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначеного професійного захворювання - , у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров"я. Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора важкість праці - пил ,тобто у зв"язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов"язаних з порушенням Закону України " Про охорону праці". Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз"яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року " Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" пов"язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. \~ \~ \~ \~ Як встановлено судом, професійне захворювання позивача виникло не у звязку з тривалою працею останнього за професією, а у звязку з шкідливими умовами праці, тобто через порушення роботодавцемст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2\~ст. 153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.. 237-1 КЗпП України, роз"ясненням Пленуму Верховного Суду України позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань, той факт, що професійна працездатність у зв"язку з професійним захворюванням втрачена на 65% та позивача визнано інвалідом третьої групи безстроково, що не виключає погіршення стану його здоров`я в майбутньому, позивач пропрацював на даному підприємстві 02 роки 78 місяців 15 днів, тобто незначний час, проте стаж в підземних умовах становить 16 років 8 місяців 10 днів, та, виходячи з принципів розумності та об`єктивності, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн . Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати : по сплаті судового збору - в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial