Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

04 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 07 серпня 2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі вона за особисті кошти придбала квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира була оформлена на відповідача на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки ця квартира придбана за її особисті кошти, то є її особистою приватною власністю. На початку 2005 року Фондом соціального страхування України їй - [PERSON] було виплачено одноразову допомогу в сумі 20 916,60 гривень у зв`язку зі смертю на виробництві її матері [PERSON] , вказані кошти належали їй особисто, оскільки були відшкодуванням шкоди, завданої їй смертю матері. Більша частина цих коштів була розміщена нею на депозитному рахунку АТ КБ "ПриватБанк", потім кошти знову перекладені на новий депозитний рахунок, наприкінці 2007 року кошти були нею зняті з рахунку і переведені в євро, покладені на депозит. Починаючи з 12 вересня 2008 року вона була зареєстрована, як ФОП і до теперішнього часу здійснює перукарські послуги. Задля здійснення підприємницької діяльності в сфері надання перукарських послуг у 2008 році виникла потреба у придбанні приміщення для облаштування салону краси, яке б розташовувалося на першому поверсі будинку і мало незначну площу. На протязі осені 2008 року - весни 2009 року вона шукала таке приміщення, знайшла спірну квартиру, вирішила її придбати для здійснення своєї діяльності, відповідач був категорично проти цього, на той час він проходив службу в органах внутрішніх справ, мав незначну заробітну плату. В той же час вона, працюючи перукарем, заробляла значно більше чоловіка, тому покупка нею квартири зачіпляла його чоловічу гідність, бажаючи його заспокоїти і зберегти сімейні відносини, вона запропонувала йому оформити квартиру на його ім`я. 29 квітня 2009 року, зібравши свої кошти, вона з чоловіком пішли до нотаріуса, де сплатила їх продавцю [PERSON] за покупку спірної квартири. Договір було оформлена на відповідача. Надалі, вона звернулася до Першотравенської міської ради із заявою про виведення квартири із житлового фонду, зробила реконструкцію квартири під салон краси, несла всі витрати на ремонт та придбання будівельних матеріалів, сплатила на користь волонтерів, що проводили ремонт 3 000 гривень. 15 вересня 2011 року уклала договір оренди земельної ділянки, що примикає до квартири, переобладнаної під салон краси, з Першотравенською міською радою. Всі договори про надання послуг з утримання квартири, про постачання електроенергії, укладені саме з нею. Таким чином, після оформлення на відповідача права власності на квартиру, він фактично не приймав участі в управлінні цим майном, не цікавився ним, не утримував його. Просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на вказану квартиру та припинити право власності на квартиру відповідача; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просить їх задовільнити в повному обсязі, доповнила, що вони купували однокімнатну квартиру, відповідач був проти, щоб вона працювала, для того, що б не було сварок, квартиру оформили на нього, гроші в неї були з 2004 року, їх виплатив Фонд соціального страхування за смерть матері, сума була 20 000 гривень, яка зберігалася до 2008 року на депозитах, саме за ці кошти вони і купили квартиру. Шахта також виплачувала суми, але довідки не мають. Кошти на купівлю квартири були особисто її: відшкодування шкоди на депозитах, відсотки, крім того, вона працювала і добре заробляла. Саме вона займалася пошуком квартири, в ній ніхто не проживав, квартира була пограбована, затоплена, робилася велика реконструкція, квартира наразі в нежитловому фонді, всі договори оформила на себе, землю біля салону також оформила на себе, всі комунальні послуги, ремонт, податки - сплачувала сама. Гроші віддавалися продавцю квартири - [PERSON] , був її чоловік, вона, відповідачНаразі перебувають у процесі розлучення, просить квартиру залишити їй. Представник позивача - адвокат підтримав позовні вимоги, посилається на ст.57 СК України. Доповнив, що в матеріалах справи наявні докази того, що кошти, витрачені на купівлю квартири, належали саме позивачу і складалися із страхової виплати по смерті її матері, вони були на депозитах, позивач дбала про квартиру, як про свою особисту власність: через Першотравенську міську раду оформила на себе договір оренди землі біля салону, зробила ремонт квартири під салон, сплачувала всі комунальні послуги, як до, так і після реконструкції квартири в салон. Мета купівлі квартири очевидна - для салону. Просить позовні вимоги задовільнити. Відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, однак пояснив суду, що дійсно спірну квартиру знайшла його дружина, придбана за їх спільні кошти, оформлена на нього, при купівлі була зроблена довіреність від його імені на неї задля подальшої реконструкції квартири в салон краси. Позивач стверджує, що кошти на квартиру були її особисті, а він отримував незначну зарплату, однак це не так, в нього був єврорахунок, на якому було 4 000 євро. В 2005 році продав свою квартиру за 10 000 доларів чи 9 000 євро. Спірну квартиру придбано за 10 000 доларів США, а не за гривні. Просить не враховувати чеки, надані позивачем на підтвердження її витрат по реконструкції квартири, так як вони виписані в 2019 році, а датовані 2009 роком. За час шлюбу придбано: гараж за 300 доларів США, перший автомобіль в 2005 році за 1 600 доларів, другий автомобіль "99" за 6 100 доларів, третій автомобіль "Кіа" в 2015-2016 році за 4 700 доларів, а продав її за 30 000 гривень, четвертий автомобіль, який є зараз, придбано в 2016 році марки "ВАЗ 2109" за 31 800 гривень, 86 року випуску, він ним користується. Всі автомобілі були придбані за сумісні кошти з позивачем за час шлюбу. Квартиру спірну купували для салону краси. Просить визнати по 1/2 частині вказаної квартири за кожним з них, він не заважає працювати там позивачу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що в травні 2009 року вона продала квартиру свою [PERSON] , який з нею повністю розрахувався, сплативши 10 000 доларів США. Вони за ці кошти купили машину за 47 000+оформлення, витратили, приблизно 50 000 гривень. В цій квартирі була вона,, її мати, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вона написала розписку, що отримала за квартиру гроші, потім пішли до нотаріуса. Квартиру дивитися приходили вдвох: і [PERSON] , і [PERSON] . [PERSON] збиралася відкривати там салон. Розрахувалися з нею через розписку, вона забрала гроші, на наступний день поїхали до нотаріуса. В договорі вказано, що продали квартиру за 20 000 гривень, щоб менше платити нотаріусу податки. Свідок [PERSON] пояснив, що купівля-продаж квартири [ADDRESS] проходила в його присутності, в квартирі був він, [PERSON] , [PERSON] , господарі квартири. Гроші власнику квартири віддав [PERSON] , який ще й розписку писав про отримання грошей. Сума була приблизно 10 000 доларів США, гроші всі дружно: і власники квартири, і [PERSON] рахували. Вся сума була начебто в доларах по 100 купюрами. Розписку про отримання написав власник. [PERSON] купував квартиру для житла. Звідки у [PERSON] були гроші, а саме: вся сума, він не знає, але знає, що той якусь частину запозичував у своїх родичів із м.Маріуполь. У нотаріуса він не був, знає, що [PERSON] уже в розлученні, його відношення до них обох однакове, з ним служили в поліції, а Ганну знає ще з тих пір, як вона почала зустрічатися з [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що він робив ремонт в квартирі [ADDRESS] . Будівельні матеріали привозив та гроші за роботу йому віддавав [PERSON] , якісь гроші віддавала і [PERSON] . Ремонт робився приблизно чотири місяці, довго. Про походження грошей, [PERSON] не розповідав. Коли робили ремонт, то [PERSON] знаходилася там, в квартирі, на кухні, вона вже працювала, а ремонт продовжувався. Всі питання по будівельних матеріалах вирішував він з [PERSON] , а [PERSON] була на робочому місці. Він не пам`ятає, чи їздив хтось з його працівників із [PERSON] в "Епіцентр". Ремонт робили в 2009 році. [PERSON] знайомий, він є військовим капеланом, ще в міліцію подавав списки, хто знаходиться в реабілітаційному центрі. Робити ремонт їх наймав [PERSON] , чи був він разом з [PERSON] , не пам`ятає. Суд, вислухавши сторони, свідків, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Копією свідоцтва про одруження [NUMBER] від 07 серпня 2004 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] 07 серпня 2004 року зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . За час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме: 29 квітня 2009 року, [PERSON] придбав у [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені малолітньої доньки [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією договору купівлі-продажу від 29 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу за р.н.1354. В п.3 вказаного договору зазначено, що продаж зазначеної квартири проводиться за 20 000 гривень, які покупець - [PERSON] сплатив, а продавці - [PERSON] та [PERSON] отримали повністю до підписання цього договору. В п.7 договору зазначено, що покупець [PERSON] володіє достатньою інформацією про квартиру, задоволений її якісним станом, встановленим шляхом внутрішнього огляду до укладання цього договору. Відчужувана квартира знаходиться в стані, який є придатним для використання її за цільовим призначенням. Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22803973 від 22 травня 2009 року підтверджується, що [PERSON] є власником 1/1 частки квартири [ADDRESS] . Довідкою Павлоградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області від 07 серпня 2019 року підтверджується, що [PERSON] була призначена та виплачена одноразова допомога в зв`язку зі смертю [INFO] її матері - [PERSON] в сумі 20 916,00 гривень (постанова відділення від 24 вересня 2004 року №4873). Копією виписки по картці [NUMBER] і додаткових картках договору за період 04/04/2005-04/02/2006 АТ КБ "ПриватБанк" №R6C52HCLU3J9T9SC від 19 серпня 2019 року підтверджується, що у [PERSON] на рахунку знаходилося 17 492,87 гривень, сума залишку після операції 13 348,10 гривень. Копією виписки по картці [NUMBER] і додаткових картках договору за період 29/03/2006-30/10/2007 АТ КБ "ПриватБанк" №LRF8BEHGIVH8GJHN від 19 серпня 2019 року підтверджується, що у [PERSON] на рахунку знаходилося 32 598,60 гривень, сума залишку після операції 4 829,41 гривень. Копією довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 20 серпня 2019 року підтверджується, що [PERSON] мала у АТ КБ "ПриватБанк" наступний рахунок: №26358602340864 від 02 листопада 2007 року із сумою вкладу 667,00 євро, дата закриття рахунку 03 листопада 2008 року, сума до виплати 727,05 євро. 12 вересня 2008 року [PERSON] зареєстровано ФОП, вид діяльності надання послуг перукарнями та салонами краси, роздрібна торгівля косметичними та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Копією рішення Першотравенської міської ради від 17 жовтня 2009 року підтверджується, що за заявою [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, квартиру [ADDRESS] виключено із житлового фонду м.Першотравенська (під салон краси). В подальшому, вказану квартиру, на замовлення [PERSON] , реконструйовано в салон краси. Позивачем [PERSON] надано копії товарних чеків за березень - вересень 2009 року, січень 2011 року, вересень та листопад 2012 року, квітень 2018 року, згідно яких витрачено на придбання будівельних матеріалів 17 408,30 гривень, однак чеки не містять інформації про те, ким саме сплачено ці кошти та на ремонт чого ці матеріали було витрачено, а згідно чеків від 15 вересня 2012 року, 02 листопада 2012 року [PERSON] сплатила 2 400 гривень та 8 300 гривень на придбання вікна металопластикового, дверей вхідних та дверей м/пл. Довідкою про виконання ремонтних робіт - Благодійною міською громадською організацією "Допоможемо разом" підтверджується, що 04 лютого 2019 року волонтери виконали низку ремонтних робіт у салоні краси " Ідеал " по [ADDRESS] , за виконання ремонтних робіт волонтери отримали 3 000 гривень. Від кого отримано ці кошти - не зазначається. 15 вересня 2011 року Першотравенська міська рада та [PERSON] уклали договір оренди землі для комерційного використання по [ADDRESS] . З позивачем [PERSON] укладено договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території та про постачання електричної енергії по нежитловому приміщенню в будинку [ADDRESS] . Згідно розпорядження міського голови м.Першотравенська Дніпропетровської області №67-р від 18 лютого 2016 року "Про перейменування вулиць в місті [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. В ст.57 Сімейного кодексу України визначено, яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Так, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Також, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є й премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. До особистої приватної власності дружини, чоловіка відностяься страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо ж у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року № 6-1568цс16. Сторонами по справі не заперечується та підтверджено поясненнями свідків, що спірну квартиру було продано відповідачу [PERSON] , який перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , за 10 000 доларів США. Позивачем доведено, що вона отримала у вересні 2004 року одноразову допомогу в зв`язку зі смертю її матері на виробництві в розмірі 20 916,60 гривень, що в розумінні ст.57 СК України, є її особистою приватною власністю. Дані кошти, зі слів позивача, були розміщені нею на депозитних рахунках, закрито рахунок 03 листопада 2008 року, знято 727,05 євро. Сторони не заперечують, що на час придбання квартири, обидва працювали, отримували доходи. Позивачем не доведено факту того, що ці гроші витрачено саме на придбання квартири [ADDRESS] 29 квітня 2009 року і цих коштів було недостатньо для придбання квартири. Обов`язок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №654/5243/14-ц від 07 лютого 2018 року. Таким чином, позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судовий збір, сплачений позивачем при пред`явленні позову, слід залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed