Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

08 травня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем 05 липня 2002 року був укладений шлюб. Від даного шлюбу мають трьох дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. 10 квітня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. За час проживання у шлюбі, сторонами за спільні кошти було придбано наступне майно: зволожувач повітря фірми Берг вартістю 520 грн., грошова оцінка позивача 700 грн.; тренажер вартістю 855 грн., грошова оцінка позивача 1500 грн.; двокамерний холодильник Снайге вартістю 4850 грн., грошова оцінка позивача 7000 грн.; кондиціонер Фуджі вартістю 2950 грн., грошова оцінка позивача 5000 грн.; металошукач Фішер вартістю 2000 грн., грошова оцінка позивача 4000 грн.; шафа купе 1700*600*2400 вартістю 3808 грн., грошова оцінка позивача 6500 грн.; стілець поворотний вартістю 2082 грн., грошова оцінка позивача 2500 грн.; дитяча навісна полка Твінс вартістю 338 грн., грошова оцінка позивача 600 грн.; шафа-купе 1200*450*2400 вартістю 3994 грн., грошова оцінка позивача 6000 грн.; шафа-купе 1300*600*2400 вартістю 3059 грн., грошова оцінка позивача 5500 грн.; пральна машина Бош 20062 вартістю 3711,20 грн., грошова оцінка позивача 6000 грн.; персональний комп'ютер вартістю 4069,70 грн., грошова оцінка позивача 6500 грн.; персональний комп'ютер вартістю 4328,40 грн., грошова оцінка позивача 6500 грн.; варочна поверхня вартістю 2600 грн., грошова оцінка позивача 5000 грн.; духова шафа кухонна вартістю 3100 грн., грошова оцінка позивача 5000 грн.; посудомийка Делфа вартістю 1171,90 грн., грошова оцінка позивача 3500 грн.; акустична система та веб-камера загальною вартістю 350 грн., грошова оцінка позивача 500 грн.; вікно-склопакет 3393*1430 вартістю 5710 грн., грошова оцінка позивача 8500 грн.; жалюзі на склопакет 1290*749 вартістю 1895 грн., грошова оцінка позивача 2800 грн.; вікно-склопакет 1565*2230 вартістю 3815 грн., грошова оцінка позивача 5500 грн.; вікно-склопакет 1290*1450 вартістю 3300,10 грн., грошова оцінка позивача 5500 грн.; вікно-склопакет 2040*1450 вартістю 3595,13 грн., грошова оцінка позивача 5500 грн.; вікно-склопакет 1450*2040 вартістю 2277,85 грн., грошова оцінка позивача 5500 грн.; роутер ТП Лінк вартістю 550 грн., грошова оцінка позивача 400 грн.; телевізор ЛЖ вартістю 6900 грн., грошова оцінка позивача 13000 грн. Загальна вартість нажитого майна складає 120000 грн. Посилаючись на те, що з відповідачем неможливо досягти згоди щодо добровільного поділу спільного майна, позивач просила задовольнити позов, виділити їй в порядку поділу наступне майно: двокамерний холодильник Снайге вартістю 7000 грн.; кондиціонер Фуджі вартістю 5000 грн.; металошукач Фішер вартістю 4000 грн.; стілець поворотний вартістю 2500 грн.; дитяча навісна полка Твінс вартістю 600 грн.; пральна машина Бош 20062 вартістю 6000 грн.; персональний комп'ютер вартістю 6500 грн.; варочна поверхня вартістю 5000 грн.; духова шафа кухонна вартістю 5000 грн.; посудомийка Делфа вартістю 3500 грн.; акустична система та веб-камера вартістю 500 грн.; роутер ТП Лінк вартістю 400 грн.; телевізор ЛЖ вартістю 13000 грн., всього на 60000 грн., інше майно на загальну суму також 60000 грн. залишити відповідачу. В підготовчому судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог. Оцінку і перелік майна не змінював, просить стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частки спільного майна подружжя в розмірі 60000 грн. Позивач в судовому засіданні 20 грудня 2018 року змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, суду пояснила, що майно, зазначене у позові, було придбано з 2002 року по 2016 роки. Вона протягом часу перебування у шлюбі не працювала, майно було придбано відповідачем. В липні 2016 року виїжджала із м.Южноукраїнська тільки з одягом, все інше майно залишалося у відповідача. У вересні відповідач їй передав стару постільну білизну та старий посуд, які не мають цінності. Раніше вона зверталась з позовам про поділ майна подружжя, предметом яких були депозит та автомобіль. Перед від'їздом у 2016 році з міста, передала адвокату оригінали документів, що підтверджують придбання спірного майна. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав уточнені позовні вимоги, мотивуючи тим, що на час розгляду справи спірним майном відповідач розпорядився на власний розсуд, просив стягнути на користь позивача грошову компенсацію на суму 60000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 8430 грн. Ціна позову та вартість майна обумовлена загальним зростанням цін внаслідок зростання курсу долару США. Оскільки ціни на майно внаслідок інфляції змінились і вартість майна, навіть уживаного, є більшою ніж та, за яку майно було придбано. Відповідач в судове засідання не з'явився, судом належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Згідно відзиву на позовну заяву позовні вимоги визнає лише в частині трьох шаф-купе та пластикових вікон, згоден сплатити грошову компенсацію половини реальної вартості цього майна, а не завищеної позивачем, на суму 15726,50 грн. Щодо іншого майна, зазначеного у позовній заяві, не визнає позовні вимоги, мотивуючи тим, що вказаним майном він ніколи не користувався та не бачив його вдома. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, суду пояснила, що із усього переліку майна, наданого позивачкою, дійсно були придбані три шафи-купе та п'ять пластикових вікон на загальну суму 31459 грн., відповідач згоден сплатити грошову компенсацію половини вартості цього майна. Погодилась із вартістю майна на час придбання. Чеки та гарантійні талони на деяке майно не містить відомостей щодо особи, яка придбала майно. Оскільки матеріали справи містять достатньо даних щодо прав та взаємовідносин сторін, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 05 липня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб /а.с.6/. Від даного шлюбу мають трьох дітей - [PERSON], [INFO] /свідоцтво про народження а.с.7/, [PERSON], [INFO] /свідоцтво про народження а.с.8/ та [PERSON], [INFO] /свідоцтво про народження а.с.9/. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 квітня 2017 року /а.с.10/ шлюб між сторонами розірван . За час перебування у шлюбі сторони нажили певне майно. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об'єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня суперечка щодо визнання певної частини майна особистою приватною власністю, проте оспорюється кількісний та якісний склад майна, що підлягає поділу. Виходячи з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 709/494/16-ц від 05 вересня 2018 року, суд повинен дослідити реальну вартість майна, встановити наявність добровільної взаємної згоди, домовленість подружжя на розпорядження цим майном, здійснити заходів для отримання інформації про спірне майно із відповідних реєстрів, перевірити наявності заборони на його відчуження та можливої наявності боргів подружжя за зобов'язаннями та фактично визначити обсяг майна, що підлягає поділу між сторонами у справі. Оскільки у даній справі поділу підлягають виключно речі побутового вжитку, при цьому сторонами не оспорюється факт їх відсутності, хоча і з різних підстав, суд позбавлений можливості визначити склад майна та його вартість шляхом вчинення дій, передбачених цивільним процесуальним законодавством. Тому при ухваленні рішення суд виходить виключно з обсягу доказів, наданих сторонами. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Рішенням у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них. Суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1.07.2003 р.) Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надані товарні чеки, видаткові накладні та гарантійні талони на побутову техніку. Ретельно дослідивши надані документи, суд прийшов до висновку, що факт придбання речей у період перебування у шлюбі саме сім'єю позивача та відповідача підтверджується: -видатковою накладною №Т\\ЭМ-0042445 від 25.03.2012 року та товарним чеком до неї, згідно якої покупцем [PERSON] придбана акустична система вартістю 195 грн. та веб-камера вартістю 145 грн. /а.с.18/, -видатковою накладною №Т38-000031 від 17.01.2009 року та квитанцією на доставку техніки Т-38-000045, згідно якої покупцем [PERSON] придбана пральна машина "BOSCH WLF 20062" вартістю 3711,20 грн. /а.с.19/, -накладною №ЧП-018394 від 05.12.2015 року, згідно якої покупцем [PERSON] придбана шафа-купе 1300*600*2400 вартістю 3059 грн. /а.с.21/, -накладною №ЧП-010924 від 22.08.2015 року, згідно якої покупцем [PERSON] придбана шафа-купе 1200*450*2400 з малюнком та додатковою консоллю загальною вартістю 3994 грн. /а.с.22/, -накладною №ЧП-014731 від 17.10.2015 року, згідно якої покупцем [PERSON] придбана дитяча навісна полка «Твінс» вартістю 338 грн. /а.с.24/ -накладною №ЧП-011158 від 25.08.2015 року, згідно якої покупцем [PERSON] придбано два поворотних стільця "ROLLER GTS ECO-01" загальною вартістю 2082 грн. /а.с.25/, тобто вартість одного стільця складає 1041 грн., -накладною №ЧП-014725 від 17.10.2015 року, згідно якої покупцем [PERSON] придбана шафа-купе 1700*600*2400 вартістю 3808 грн. /а.с.26/. Крім цього за час перебування у шлюбі сторонами були придбані пластикові вікна, цей факт сторонами не оспорюється. Згідно наданих позивачем доказів факт придбання, комплектації та вартості вікон підтверджується: -накладною-замовленням ZLC/7510 від 16.04.2013 року на ім'я клієнта [PERSON], згідно якої замовлено вікно розміром 2040*1450мм вартістю 2012,90 грн. та вікно розміром 1290*1450мм вартістю 2689,13 грн., загальна вартість з комплектацією складає 3595,13 грн. /а.с.29/; -накладною-замовленням ZLC/10024 від 03.11.2013 року на ім'я клієнта [PERSON], згідно якої замовлено вікно розміром 1290*1450мм вартістю 1509,72 грн., загальна вартість з додатковою комплектацією складає 3300,10 грн. /а.с.30/; -замовленням №2853 від 30.12.2014 року на ім'я клієнта [PERSON], згідно якого замовлена віконна конструкція розміром 1565*2230мм вартістю 3390 грн. з додатковою комплектацією та роботами з демонтажу загальною вартістю 3815,04 грн. /а.с.31/; -замовленням №2854 від 30.12.2014 року на ім'я клієнта [PERSON], згідно якого придбані жалюзі 4 шт. загальною вартістю 1895 грн. /а.с.31/; -накладною-замовленням ZLC/10114 від 18.12.2014 року на ім'я клієнта [PERSON], згідно якої замовлено вікно розміром 3393*1430мм вартістю 4675,26 грн. з додатковою комплектацією загальною вартістю 5710 грн. /а.с.32/ Суд приймає до уваги визначення позивачем вартості пластикового вікна розміром 2040*1450 мм у суму 3595,13 грн. за накладною ZLC/7510, де згідно документів за таку суму було придбано два вікна. Також суд звертає увагу на накладну-замовлення без номеру, датовану 15.04.2013 року /а.с.28/, згідно якої невідомою особою придбано вікно розміром 2040*1450мм вартістю 2277,85 грн. Всього позивачем було заявлено позовні вимоги щодо поділу п'яти пластикових вікон. Суд критично оцінює пояснення свідка [PERSON] у відповідності до ст.89 ЦПК України. Так, свідок суду пояснила, що перебуває у дружніх відносинах з позивачкою, часто бувала вдома у родини [PERSON], приблизно раз на місяць, тому бачила у квартирі наявне майно, а саме тренажер, холодильник, кондиціонер, посудомийну машину, духову піч, варочну поверхню, мультиварку, блендер, інше кухонне приладдя, а також нові меблі, диван, телевізор та один комп'ютер. У 2017-2018 роках свідок, приїхавши до позивачки в м.Енергодар, за її новим місцем мешкання не бачила речей, що були у м.Южноукраїнську. Також свідок [PERSON] зазначила, що не була присутня у день виїзду позивача з квартири, попрощалась напередодні від'їзду позивача. Тому пояснення свідка щодо погіршення сімейних відносин та безпосереднього виїзду з квартири, в тому числі щодо майна, яке вивозилось під час виїзду влітку 2016 року, суд не може взяти до уваги, оскільки безпосереднім свідком цих подій вона не була.Враховуючи правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові №488/2288/15-ц від 06.02.2018 року, згідно якої вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, суд приходить до висновку, що поясненнями свідка не підтвердився факт наявності зазначеного позивачкою майна саме на час припинення шлюбних відносин. Суд вважає, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт придбання у шлюбі наступного майна - зволожувача повітря «Берг», тренажера, двокамерного холодильника, кондиціонера Фуджі, металошукача Фішер, двох персональних комп'ютерів, варочної поверхні, духової шафи, посудомийної машини Делфа, роутеру ТП-Лінк, телевізору ЛЖ, оскільки позовні вимоги у цій частині ґрунтуються лише на поясненнях позивача. Додані до позовної заяви докази - рахунок та гарантійний талон на металошукач /а.с.15/, гарантійні талони на духову шафу, зволожувач повітря та варочну поверхню, а також товарний чек на кондиціонер /а.с.16/, гарантійний талон на холодильник Снайге та накладна на тренажер /а.с.17/, рахунки на придбання двох системних блоків (персональних комп'ютерів) /а.с.20/, гарантійний талон та чек на придбання посудомийної машини /а.с.23/, талони на ремонт телевізора /а.с.33/, накладна на пластикове вікно від 15.04.2013 року /а.с.28/ не містять даних щодо особи, яка придбала зазначене майно, таким чином не доведений факт купівлі зазначених речей саме родиною [PERSON]. Також суд вважає, що квитанція про сплату [PERSON] коштів у сумі 60,00 грн. на користь ТОВ «УкрСат», що є постачальником послуг з інтернет-зв'язку, прикріплена до інструкції з експлуатації роутеру, не доводить факту придбання обладнання. Враховуючи надані сторонами пояснення та докази, суд приходить до висновку, що грошова оцінка спільного майна, надана позивачем, не обґрунтована належними доказами. З урахуванням часу придбання та часу експлуатації речі, вживані, не можуть значно зростати у ціні. Оскільки жодних інших доказів суду не надано, при визначенні грошової оцінки спільного майна суд виходить із доказів, наданих сторонами, та зазначеної у них реальної вартості придбаних речей. Таким чином, як спільна сумісна власність, придбання якої доведено, поділу підлягає наступне майно: акустична система вартістю 195 грн., веб-камера вартістю 145 грн., пральна машина "BOSCH WLF 20062" вартістю 3711,20 грн., шафа-купе 1300*600*2400 вартістю 3059 грн., шафа-купе 1200*450*2400 з малюнком та додатковою консоллю загальною вартістю 3994 грн., дитяча навісна полка «Твінс» вартістю 338 грн., один поворотний стілець "ROLLER GTS ECO-01" вартістю 1041 грн. (в межах заявлених позовних вимог), шафа-купе 1700*600*2400 вартістю 3808 грн., вікно розміром 2040*1450мм та вікно розміром 1290*1450мм загальною вартістю 3595,13 грн., вікно розміром 1290*1450мм вартістю 3300,10 грн., віконна конструкція розміром 1565*2230мм вартістю 3815,04 грн., жалюзі 4 шт. загальною вартістю 1895 грн., вікно розміром 3393*1430мм вартістю 5710 грн., всього на загальну суму 34606,47 грн. З урахуванням змінених позовних вимог про стягнення з відповідача грошової компенсації, письмових пояснень відповідача щодо часткового визнання позовних вимог та можливості сплатити грошову компенсацію, суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах стягнення половини вартості спільного майна, належність якого доведена. Оскільки обидві сторони надали згоду та наполягають на грошовій компенсації, за відсутності спору щодо способу поділу майна та з урахуванням інтересів обох сторін суд вважає можливим не застосовувати положення ч.5 ст.71 СК України про внесення коштів на депозитний рахунок суду. У відповідності до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у 29 відсотках на суму 204 гривні 40 копійок. Також у відповідності до вимог ч.2 ст.137 розподілу між сторонами підлягають разом із іншими судовими витратами витрати на правничу допомогу адвоката, таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина витрат позивача на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2444,70 грн.

Outcome: partial