Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати за ним право особистої приватної власності на однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 12.01.2001 року зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON], спільних дітей від шлюбу подружжя не має. В період шлюбу позивач за власні кошти придбав однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS], договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 08.02.2002 року, р. №294. За договором позивач сплатив продавцю [PERSON] 8000 грн., що становив еквівалентн 4900 доларів США, окрім того відповідно до п. 6 договору позивач сплачував всі витати за складання та оформлення договору. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в КП "ХМБТІ" 11.02.2002 року, р. №П-3-4758. Кошти на придбання спірної квартири позивач отримав 26.10.2001 року від продажу свого особистого майна, а саме ? частини двохкімнатної ізольованої квартири в м. Ростові-на-Дону (Росія) в розмірі 27310,00 руб., що складав еквівалент 7000 доларів США. Зазначена частка квартири належала позивачу на підставі договору дарування від 15.05.1998 року, посвідченого нотаріусом 4-ї ДНК м. Ростова-на-Дону (Росія) по р. №1-914. Відповідач в добровільному порядку поділити квартиру не бажає. У зв'язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що на момент спільного проживання він та відповідач мали у власності по одній двокімнатній квартирі. Спірну квартиру позивач придбав за кошти від продажу квартири у Ростові-на-Дону. Також позивач зазначив, що у нього є донька та онучка, тому він вирішив придбати спірну квартиру, яка пізніше відійшла б його онуці, та зазначений намір було погоджено з відповідачем. Позивач зазначив, що сплатив за спірну квартиру 4900 доларів США. Відповідач у судове засідання не з'явилася про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини не явки суду не повідомила. В наданих до суду запереченнях проти позову заперечувала, та зазначила, що проживали разом з позивачем з березня 1994 року, та за час сумісного проживання вони планували придбати власну квартиру. 12.01.2001 року вони зареєстрували з позивачем шлюб, після чого її донька запропонувала їй фінансову підтримку для придбання квартири. Відповідач домовилась з позивачем про те, що кожен з них надає по 2500 доларів США для придбання квартири, а також для оформлення необхідних документів. Зазначені факти може підтвердити свідок [PERSON], яка є їх знайомою та неодноразово була у гостях, як до придбання квартири, так і після. Після того, як позивач придбав спірну квартиру він повідомив відповідача про те, що він її прописав, та вони є власниками квартири. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, при цьому пояснив, що з 1994 року сторони почали проживати однією родиною. Позивач після смерті брата продав належну йому частину квартири. Після чого донька відповідача запропонувала матері надати у борг грошові кошти в розмірі 2500 доларів США на придбання спільної з позивачем квартири та 100 доларів США на оформлення документів. Зазначені кошти відповідач передала позивачу для придбання спільної квартири, тому відповідач зазначає, що спірна квартира придбана під час шлюбу та є спільною власністю подружжя. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12 січня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у м. Харків у відділі реєстрації актів громадського стану Московського району, актовий запис № 33 (а.с. 4). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.10.2001 року укладеного в м. Ростов-на-Дону № 10943, вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] придбала ? частини квартири [ADDRESS]. Продаж квартири вчинено за 27310 руб. Вказана квартира належала позивачу на підставі договору дарування від 15.05.1998 року, посвідченим нотаріусом 4-ї ДНК м.Ростов - на -Дону по реєстру за № 1-914 (а.с.8). З матеріалів справи встановлено, що 08 лютого 2002 року, на підставі договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстраційний номер №294., позивачем [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 35,2 кв.м., Право власності зареєстровано за [PERSON] в КП "ХМБТІ", за номером №П-3-4748 (а.с. 5). Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до п.23 Постанови № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Матеріалами цивільної справи підтверджується, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, сторони перебували у шлюбі не тривалий час. Окрім того, суд приймає до уваги той факт, що між придбанням позивачем квартири [ADDRESS] та продажем ? частини квартири в м. Ростов-на-Дону пройшов незначний період часу, та спірна квартира в м.Харкові була придбана позивачем відразу після продажу квартири в м.Ростові - на - Дону, яка належала йому на підставі договору дарування, та була його приватною особистою власністю, а отже, кошти отримані від її продажу належали особисто позивачу. Під час розгляду справи представником відповідача було заявлено клопотання про допит в якості свідка доньки відповідачки - [PERSON] з метою надання доказів останньою щодо придбання спірної квартири за спільні кошти позивача та відповідача. Однак, під час розгляду справи представник позивача відмовився від свого клопотання, та просив розглянути справу за відсутності вказаного свідка, та не викликати її до суду для дачі пояснень. Щодо посилання відповідача на наявність письмових показань свідка [PERSON], суд зазначає наступне. Статтею 63 ЦПК України передбачено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Згідно роз'яснень, що містяться у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", не можуть бути використані як показання свідків їх письмові пояснення, тому у відповідних випадках (наприклад, якщо пояснення таких осіб мають значення для справи і допитати їх неможливо) вони приймаються судом як письмові докази. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. З наданих письмових показань свідка [PERSON], не вбачається, з яких саме джерел їй відомо про обставини, які зазначені нею у наданій нею заяві. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Інших доказів, що спростовують посилання позивача щодо придбання спірної квартири за його особисті кошти, відповідачем до суду надано не було. Виходячи з наданих доказів, суд вважає доведеним той факт, що купівлю спірної квартири було здійснено позивачем за його особисті кошти. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved