Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18 травня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за № 4442 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів на загальну суму 110683 грн. та 3000 грн. за вчинення виконавчого напису. Мотивуючи заявлені вимоги позивач вказав, що в січня 2020 року на адресу його батьків надійшов лист з ПАТ АТ «ПриватБанк», з якого стало відомо про існування зобов`язань за кредитним договором № SAMDN44000009444745 та про те, що існує прострочена заборгованість в сумі 4663,76 доларів США. Також, до листа було додано копію постанови про відкриття виконавчого провадження Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 10.10.2017 року, яку було винесено за заявою стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 4442, виданого 18.05.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 113683,58 грн. Після отримання такої інформації позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, з яких стало відомо, що 18.05.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною було видано виконавчий лист за реєстровим номером 4442 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № б/н від 11.10.2006 року, укладеним між позивачем та АТ «ПриватБанк», про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк») грошових коштів у розмірі 4103 долари США 03 центи, що за курсом НБУ станом на 31.03.2017 року становить 110683,58 грн. та витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису. У зв`язку з тим, що позивач взагалі не брав на себе вищевказаних кредитних зобов`язань, виникла необхідність звернення до суду з вказаним позовом. Окремо [PERSON] наголосив, що раніше будь-яких повідомлень про кредитні зобов`язання на його ім`я не було а адреса, яка вказана в постанові про відкриття виконавчого провадження, не дійсна та не має до нього жодного відношення. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав: -виконавчий напис нотаріуса видано з порушенням вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат» оскільки виконавчий напис вчинено не на документі, що встановлює заборгованість, а на окремому бланку; -виконавчий напис нотаріуса видано з порушенням вимог статті 88 ЗУ «Про Нотаріат» та п. а) ч.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки не мав відповідних документів, які підтверджували б безспірність вимог банку, в той час як взагалі кредитний договір є спірним; -виконавчий напис нотаріуса видано з порушенням вимог статті 88 ЗУ «Про нотаріат», оскільки видано за період заборгованості, яка перевищує три роки, а у відповідності до cт. 258 ЦК України скорочений строк позовної давності тривалістю в один рік встановлено для стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, позивач вважає вчинений виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення за кредитним договором від 2006 року за реєстровим номером 4442 таким, що підлягає скасуванню з підстав викладених вище. В судовому засіданні: Позивач підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити. Представник позивача надав суду пояснення, аналогічні позову, підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача надав суду відзив на позов, яким просив проводити розгляд справи без його участі, вказав, що не визнає позовні вимоги та просить їх відхилити з огляду на наступне. Відповідно укладеного договору позивач отримав кредит, та саме цей факт сторонами не оскаржується. У порушення умов договору, [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та не повернув в межах строку, встановленого договором, суму кредиту та не сплатив проценти, комісію та кошти за користування кредитом. Окрім того, з боку AT КБ "ПРИВАТБАНК" здійснювалися додаткові заходи щодо вирішення питання в досудовому порядку, а саме направлення вимог про усунення порушень за вказаним кредитним договором, яку позивач залишив без уваги та виконання, що свідчить про факт наявності боргу та його визнання саме стороною позивача. З боку позивача не надано жодного доказу відсутності заборгованості за кредитним договором. Вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог ст.1050 ЦК України, Закону України "Про нотаріат", Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 р. № 296/5. Так, виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа, що встановлює заборгованість (нотаріально посвідчені угоди, опротестований вексель тощо). Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку. Для виконання виконавчого напису нотаріусу були надані всі необхідні документи,відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи викладені норми, оспорюваний виконавчий напис вчинено відповідно норм діючого законодавства. Щодо твердження позивача про те, що заборгованість не є безспірною, представник відповідача вказав, що, згідно Постанови Верховного Суд України по справі 6-158цс/15: "безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 зазначено: з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 57, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Враховуючи, що AT КБ "ПРИВАТБАНК" надав всі необхідні документі відповідно до Переліку, а саме кредитний договір, засвідчений банком розрахунок про заборгованість, в якому в повній мірі відображені всі операції позивача, щодо погашення заборгованості, підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача. Щодо строку за котрим здійснюється стягнення на виконавчим написом, то з урахуванням переривання строку шляхом часткової оплати позивачем боргу, відповідно відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний період, а нотаріус правомірно в межах строків, встановлених ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та п. 3.1. гл. 16 Розділу II Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 р. № 296/5, вчинив виконавчий напис. Та більш того, з боку Позивача не доведено факт погашення суми кредиту. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та представник Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, які булиналежним чином повідомлені про дату, час та місце судових засідань, в судові засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, відзиву, клопотань не подали. Представник Білозерського районного відділу державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судовому засіданні надала суду на огляд матеріали виконавчого провадження, відкритого щодо боржника [PERSON] за оспорюваним виконавчим написом. При вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 29 квітня 2020 року за вказаним позовом [PERSON] було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 25 травня 2020 року було задоволено заяву представника позивача [PERSON] про витребування письмових доказів у справі. Ухвалою суду від 25 травня 2020 року до участі в розгляді справи було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог Білозерський районний відділ державної виконавчої служби південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 18.05.2017 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б\\н від 11.10.2006 року в сумі 4103,03 дол. США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2017 року складає 110683,58 грн. (заборгованість за кредитом 747,60 дол. США, заборгованість по відсоткам 3160,05 дол. США, штраф 195,38 дол. США) та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000,00 грн. Строк, за який проводиться стягнення - 10 років 5 місяців 20 днів. Відповідно до листа № 30.1.0.0/2-2880319618 від 13.11.2019 року, АТ «ПриватБанк» звернувся до [PERSON] з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором № SAMDN44000009444745 в сумі 4663.76 дол. США. Доказів направлення позивачу вказаної вимоги суду не надано. 10.10.2017 року на підставі виконавчого напису № 4442 від 18.05.2017 року заступником начальника відділу Олешківського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області Трембачем М.В. було відкрито виконавче провадження № 54856721. Відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до положень ст. 87 вищевказаного Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом міністрів України. Згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З урахуванням вищевикладеного, умовами для вчинення нотаріусом виконавчого напису станом на 18.05.2017 року є: наявність оригіналу кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, подані документи мають підтверджувати безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як було вказано позивачем, він не укладав кредитного договору з відповідачем та не має перед ним ніякої заборгованості. Вищевказане відповідачем жодним чином не спростовано. Таким чином, останній не може стверджувати про безспірність заборгованості позивача перед АТ «ПриватБанк», оскільки позивач спростовує сам факт наявності такого кредитного договору. Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 25.05.2020 року представником відповідача не було виконано, суду не було надано належним чином завірені копії кредитного договору № б\\н від 11.10.2006 року та інших документів, які стали підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису. При цьому, суд звертає увагу, що виконавчий напис вчинено за кредитним договором б\\н від 11.10.2006 року, а вимогу банку до боржника складено за кредитним договором № SAMDN44000009444745. Будь-яких інших даних щодо укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору та наявності у позивача заборгованості за ним, суду не надано. Крім того, у виконавчому написі зазначений строк, за який проводиться стягнення - 10 років 5 місяців 12 днів, що суперечить як ст. 88 Закону України «Про нотаріат», так і нормам цивільного законодавства щодо строків позовної давності. Положенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Крім того, відповідно до пункту 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогоНаказом Міністерстваюстиції України22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 р.за № 282/20595, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Як вбачається з матеріалів справи, всупереч вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,оспорюваний виконавчий напис було вчинено на окремому аркуші формату А-4, а не на документі, яким встановлено заборгованість. При цьому з тексту та оформлення виконавчого напису не вбачається, що він не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, тому продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 569/8884/17 визначено, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Оцінивши та дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний позивачем виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог щодо його форми, передбаченої ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, крім того, його було винесено без дотримання вимог, встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), оскільки зазначений в ньому період заборгованості перевищує три роки. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved