Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

25 червня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] із позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що з 30 листопада 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають двох дітей: доньку [PERSON] , 2008 року народження та доньку [PERSON] 2014 року народження. Рішеннями суду від 09.12.2019 року та від 02.04.2018 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання двої неповнолітніх дітей. На даний час шлюбі стосунки між подружжям фактично припинені. Причинами розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні обов`язки, проживають окремо. Крім того, зазначила що під час шлюбу починаючи з листопада 2013 року по січень 2018 року ними сумісно було придбано наступне майно: кухонні меблі, вартістю 717 доларів США (за курсом НБУ станом на грудень 2014 року - 18600 гривень); меблі: стіл кухонний, стільниця, стільниця з обладнанням вартістю 3600 гривень; пральна машинка марки "Whirpool", вартістю 4000 гривень; телевізор марки "LG", вартістю 5000 гривень; Шафа-купе, вартістю 6000 гривень; духова шафа марки "Interline", вартістю 6000 гривень та газова робоча поверхня марки "Interline", вартістю 6000 гривень. Таким чином загальна вартість майна придбаного в період шлюбу складає 49200 гривень. При цьому в позові зазначила що вказана вартість майна та її оцінка узгоджена з відповідачем по справі на підставі документів, які підтверджують придбання цього майна. На підставі ст.70, 71, 110, 112 СК України просила суд розірвати шлюб, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище " [PERSON] " та поділити спільне з відповідачем майно наступним шляхом, виділити їй: пральну машинку марки "Whirpool", вартістю 4000 гривень; духову шафу марки "Interline", вартістю 6000 гривень; газову робочу поверхню марки "Interline", вартістю 6000 гривень; меблі: стіл кухонний, стільниця, стільниця з обладнанням вартістю 3600 гривень та телевізор марки "LG", вартістю 5000 гривень а всього майна на загальною вартістю 24600 гривень, решту сумісного майна, загальною вартістю 24600 гривень залишити відповідачу. В подальшому, 28 березня 2018 року позивачка [PERSON] скориставшись своїм правом уточнила позовні вимоги в частині поділу майна. До раніш вказаного майна, яке на думку позивача підлягає поділу додала: акрилову ванну, вартістю 1749 гривень; тумбу та мийку для ванній кімнати, вартістю 1299 гривен; шафу дзеркальну, вартістю 899 гривень. Так само зазначила, що вартість додаткового майна узгоджена з відповідачем. Додаткове майно, вказане в уточненому позові просила суд залишити відповідачу, тим самим збільшивши його частку до 28574 гривень. В підготовчому судовому засіданні, що було проведено судом 02 квітня 2019 року за участю позивача та відповідача сторони були повідомлені про необхідність надати суду докази, щодо обставин на які посилаються в своїх вимогах та запереченнях. Проте в підготовчому судовому засіданні позивач не заявляв суду жодних клопотань ані про необхідність допиту свідків на підтвердження обставин зазначених в позові, а ні про наявність додаткових доказів, у тому числі письмових. Позивач [PERSON] , скориставшись своїм правом вступного слова, будучи присутньою в судовому засіданні пояснила, що викладені письмово у позовній заяві обставини вона цілком підтримує просила суд їх задовольнити шляхом розірвання шлюбу та поділу майна за запропонованим нею порядком з урахуванням уточненої позовної заяви. Крім того, зазначила, що речі які вона вважає є об`єктом поділу зберігаються за місцем фактичного проживання відповідача - [ADDRESS] , яке належить близьким рідним відповідача. Підтвердити факт придбання деяких речей, що вважає сумісно нажитим майном та проси суд поділити не може через відсутність у неї таких документів, вказані документи зберігає відповідач та його близькі. Представник позивача - адвокат Гуртовий М.Б., повністю підтримав позовні вимоги [PERSON] просив суд їх задовольнити вважає, що в матеріалах цивільної справи міститься достатньо відомостей, що підтверджують придбання переліченого майна саме в період шлюбу подружжям та його наявність за адресою фактичного проживання відповідача [PERSON] . Представник відповідача - адвокат Єфімік О.О. позовні вимоги в частині розірвання шлюбу повністю визнала, просила суд задовольнити в цій частині позов [PERSON] . Щодо поділу майна, на яке посилається позивачка суду пояснила, що жодних домовленостей між подружжям - відповідачем інтереси, якого вона представляє та позивачкою по справі щодо складу майна, яке підлягає поділу, його вартості, порядку поділу не існує та ніколи не існувало. Частково вказані речі зберігаються за адресою [ADDRESS] , саме в цій квартирі, яка належить матері відповідача проживала сім`я [PERSON] , саме матір займалась обладнанням квартири побутовою технікою та меблями, але це не носило характер подарунків чи придбань на користь подружжя, таким чином мати відповідача задовольняла свої побутові потреби, а своєму сину та його дружині [PERSON] дозволила проживати у вказані квартирі та користуватися речами, що в ній знаходились та купувались в період шлюбу. Просила суд відмовити у задоволенні позову щодо поділу майна. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву про визнання ним пред`явленого позову в частині розірвання шлюбу у повному обсязі, позовні вимоги щодо поділу майна просив залишити без задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних доказів та приходить до висновку про часткову обґрунтованість пред`явленого позову з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 листопада 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №516. У шлюбі мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини, а також майнового характеру станом на день розгляду справи сторонами не заявлено. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, зважаючи також на визнання пред`явленого позову відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Що стосується позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині поділу майна суд входить з наступного. Згідно з ч.1 ст.4, ч.2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. п. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження наявності майна, яке підлягає поділу з боку позивача надано договір між [PERSON] та ФОП [PERSON] від 22 грудня 2014 року на придбання кухонних меблів загальною вартістю 16300 грн; рахунки ТОВ "Стел" по сплаті меблів: стіл кухонний, стільниця, стільниця з обладнанням вартістю 3619.28 грн (в позовних вимогах вартість визначено 3600 грн) в яких встановити сторони, що уклали вказаний договір купівлі-продажу не можливо; інструкція по експлуатації духової шафи марки "Interline", та товарний чек щодо оплати її вартості - 6000 гривень, з якого також не вбачається суб`єктність цієї угоди; інструкція з експлуатації газової робочої поверхні марки "Interline" та інструкція з експлуатації телевізора марки "LG" взагалі без будь яких підтверджень вартості цього майна. Таким чином суду взагалі не надано жодних документів щодо наявності пральної машинки марки "Whirpool", вартістю 4000 гривень; шафи-купе, вартістю 6000 гривень; акрилової ванни, вартістю 1749 гривень; тумби та мийки для ванній кімнати, вартістю 1299 гривен; шафи дзеркальної, вартістю 899 гривень. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги про поділ майна подружжя позивач та її представник були зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилалися, як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності вказаного майна та його вартості, місце перебування, спосіб поділу майна (при цьому в позові зазначено що вартість майна що підлягає поділу узгоджена сторонами хоча це не відповідає дійсності, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України. З будь-якими заявами або клопотаннями про витребування доказів щодо наявності майна та його вартості (у тому числі експертна оцінка), позивач та його представник не звертався. Враховуючи положення ст.79-82 ЦПК України, суд приходить до переконання про недостатність доказів, які б підтверджували пояснення позивача [PERSON] в частині поділу майна, у зв`язку із чим відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у сумі 704,80 гривень.

Outcome: partial