Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі. 17 липня 2017 року позивача було звільнено з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. З березня 2017 року відповідач почав виплачувати позивачеві заробітну плату нерегулярно, при звільненні з позивачем не було проведено повний розрахунок. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року у загальному розмірі 26 885 грн 38 коп. Позивач просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за березень 2017 року в розмірі 58 грн 47 коп, за квітень 2017 року в розмірі 3240 грн 33 коп, за травень 2017 року в розмірі 5954 грн 46 коп, за червень 2017 року в розмірі 7465 грн 49 коп, за липень 2017 року в розмірі 10166 грн 63 коп, а всього - 26885 грн 38 коп. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 21). Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав до суду письмовий відзив на позовну заяву (а.с. 33-36), в якому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. З наданого представником АТ «Українська залізниця» відзиву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги [PERSON] та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами: - місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що та у зв`язку з відсутністю з 16 березня 2017 року доступу до первинних документів (зокрема, до табелів обліку робочого часу) нарахування заробітної плати є неможливим, відповідач не має можливості підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт визначених трудовим договором; - у зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати працівникам, заборгованість по її виплаті відсутня ; - заробітна плата за першу половину березня 2017 року у сумі 1926,18 грн. отримана позивачем особисто 25 липня 2017 року у касі підприємства; - АТ «Українська залізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин на підставі Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] (а.с. 5-6) перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працював машиністом автомотриси у виробничому підрозділі «Ясинувастька дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7-9). 17 липня 2017 року [PERSON] звільнений із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 9). Відповідно до Наказу першого заступника регіональної філії «Донецька залізниця» за № 645-НЗ-1 від 28 квітня 2017 року (а.с. 49-51) з 17 липня 2017 року вирішено вилучити зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» та виробничі підрозділи, у т.ч. ВП «Ясинуватська дистанція електропостачання»; скоротити штат працівників структурних підрозділів з 17 липня 2017 року. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю Ураїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач [PERSON] надав розрахункові листи за березень 2017 року - липень 2017 року, з яких вбачається, що за березень 2017 року позивачеві нараховано 58 грн 47 коп (до виплати 50 грн 87 коп), за квітень 2017 року нараховано 3240 грн 33 коп (аванс 813 грн 85 коп; до виплати 2005 грн 24 коп), за травень 2017 року нараховано 5954 грн 46 коп (аванс 1068 грн 17 коп, 1831 грн 17 коп; до виплати 2281 грн 04 коп), за червень 2017 року нараховано 7465 грн 49 коп (аванс 1424 грн 24 коп, 2441 грн 55 коп; до виплати 2629 грн 19 коп), за липень 2017 року нараховано 10 166 грн 63 коп (аванс 2000 грн 00 коп, 3875 грн 96 коп; до виплати 2969 грн 01 коп), а усього за вказаний період часу - 26 885 грн. 38 коп. (а.с. 10-11). До відзиву на позовну заяву відповідачем надано довідку від 14 липня 2020 року № 1036/2 (а.с. 41), з якої вбачається, що [PERSON] за березень 2017 року нараховано 2392 грн 78 коп (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів 1926 грн 18 коп), за період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась. За даними відзиву та наданої відповідачем копії відомості на виплату грошей № 36 за березень 2017 року (а.с. 39-40, 42-43) вбачається, що заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 1926 грн. 18 коп. виплачена [PERSON] 25 липня 2017 року. Суд вважає належними та допустимими доказами надані позивачем на підтвердження позовних вимог розрахункові листи (табуляграми), оскільки їх видача працівнику передбачена ст. 110 КЗпП України та ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці». Наказом в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» за № 384-Н від 15 березня 2017 року встановлено початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 52). Наказом начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, згідно якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с.53). Суд зауважує, що довідка від 14 липня 2020 року № 1036/2, видана відповідачем, як вбачається з її змісту, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.п. 3, 4 вказаної Постанови не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження оплата простою, компенсація за невикористані дні відпустки. Отже, ця довідка не свідчить про те, що відповідачем не нараховувалась [PERSON] заробітна плата в період часу з другої половини березня по 17 липня 2017 року. Вказані в розрахункових листах відомості відповідачем не спростовані. Інших доказів, окрім зазначених вище, про виплату [PERSON] заробітної плати за період другої половини березня - липня 2017 рокусуду не було надано. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог - стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період часу з другої половини березня по 17 липня 2017 року в загальному розмірі 24 492 грн 60 коп (26 885,38 грн. - 2392,78 грн. виплачена заробітна плата позивачеві за першу половину березня 2017 року (за вирахуванням податків отримано 1926 грн 18)). Заборгованість по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року у розмірі 24492 грн 60 коп підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Зважаючи на те, що [PERSON] до 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивача щодо оплати його праці відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Припинення нарахування позивачу заробітної плати у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів, на яке посилається відповідач у відзиві, суперечить вимогам діючого законодавства та не приймається судом до уваги. Суд також відхиляє доводи відповідача щодо правомірності припинення нарахування заробітної плати позивачу з огляду на Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України «щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили» від 16.01.2018 р. №126/2/21-10.2, оскільки висновок про відсутність вини відповідача як роботодавця у невиплаті заробітної плати не є законодавчо визначеною підставою для його звільнення від такого обов`язку, як і підставою порушення гарантованого Конституцією України права особи на оплату праці(а.с. 44-48). Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial