Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

10 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою. На підтвердження позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивача. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, до якої входить зокрема успадковане нею право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Заповіт Ілліча» розміром 3,14 умовних кадастрових гектар, розташовану на території Слобідської сільської ради Миргородського району Полтавської області, право на отримання якої мала померла [INFO] [PERSON] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0036499 , виготовленого на підставі рішення Миргородської райдежадміністрації №369 від 28.11.1996 року. За свого життя [PERSON] заповіту не склала. Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезгадану земельну частку (паї), йому було відмовлено, по причині відсутності правовстановлюючого документу. [PERSON] прохав суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право на спірну земельну частку (пай). Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 15 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с.42-43). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, просив справу розглядати у його відсутність (а.с. 7). Представник позивача, адвокат Шелудякова І.Ю., що діє на підставі ордеру про надання правової допомоги (а.с. 35) в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник Слобідської сільської ради Миргородського району Полтавської області, в судове засідання не з`явився. Сільська рада направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Заперечень проти задоволення позову сільська рада не висловила (а.с.52, 67). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - тітка позивача, [INFO] померла [PERSON] - матір позивача, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, копією свідоцтва про народження, копіями витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію про народження (а.с. 13, 16, 17, 19-22). Після їх смерті відкрилася спадщина, зокрема на право на земельну частку(пай) розміром 3,14 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебувала у колективній власності КСП «Заповіт Ілліча», розташовану на території Слобідської сільської ради і належала [PERSON] , що підтверджується копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0036499 , виданого 25 грудня 1996 року на підставі рішення Миргородської районної державної адміністрації від 25 листопада 1996 року № 369, та право на яку після смерті [PERSON] належало матері позивача - [PERSON] , як спадкоємцю за законом, який прийняв спадщину, що підтверджується копіями довідок №100 від 13.02.2018 року та №97 від 05.03.2019 року виданих Слобідською сільською радою Миргородського району про те, що на день смерті [PERSON] з нею була зареєстрована і проживала її сестра [PERSON] (а.с.14, 15). Згідно з нормами ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадкування. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Мати позивача [PERSON] відповідно до ст.530 ЦК України (1963р.) є спадкоємцем [PERSON] та прийняла спадщину відповідно до ст. 549 цього Кодексу, оскільки проживала разом з нею на час відкриття спадщини, але за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується листом Полтавського обласного державного нотаріального архіву про те, що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] Першою та Другою миргородськими нотаріальними конторами не заводилась (а.с.53). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР(1963р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач - [PERSON] . За свого життя [PERSON] заповіт не склала. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Чорнухинської державної нотаріальної контори, виконуючої обов`язки в порядку заміщення Завідувача Другої Миргородської державної нотаріальної контори Карбан Л.М. від 31.05.2017 року за № 84/02-31 вбачається, що у спадковій справі № 155/2004 після померлої [INFO] [PERSON] є один спадкоємець за законом першої черги - син [PERSON] , який вже оформив частину спадкового майна (а.с. 25,34). Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті, який прийняв спадщину, але не має оригіналу правовстановлюючого документу, саме тому питання визнання права в порядку спадкування за законом вирішується в судовому порядку, оскільки іншого порядку визнання права в порядку спадкування за даних обставин не існує. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки спадщина було прийнята [PERSON] до набрання чинності Цивільним кодексом України то до неї підлягають застосуванню положення ЦК УРСР(1963р.). Аналогічна позиція висловлена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Так, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року. застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме ЦК УРСР. Згідно копії заяви [PERSON] від 23.03.2004 року, останній прийняв спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом (а.с.23). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР(1963р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З метою отримання свідоцтва про спадщину за законом на дане спадкове майно позивач через свого представника звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив у видачі у зв`язку з відсутністі правовостановлюючого документу на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджує право спадкодавця на земельну частку (пай), перешкоджає позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати за ним право на отримання вказану вище земельну частку (пай). Пленум ВСУ в постанові № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. За таких обставин, права позивача [PERSON] , як спадкоємця за законом, є порушеними і підлягають судовому захисту шляхом визнання такого права. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved