Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовною заявою, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2001р. №2001-077Ц, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований філіалом Суворовського району одеської універсальної біржі "Вітязь" в «Журналі реєстрації договорів за об'єктами нерухомості» зроблений запис за реєстраційним номером № 2001-077Ц; скасувати запис №21546709 про державну реєстрацію права власності; визнати недійсним договір дарування від 15.08.2017р. укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А., зареєстрованого в реєстрі за №1051; скасувати запис №21876974 про державну реєстрацію права власності; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS], загальною площею 32,7 кв.м., житловою площею - 16,5 кв.м.; витребувати із чужого незаконного володіння на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] шляхом зобов'язання [PERSON] усунути та не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою; виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS] та вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Представник позивачки позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав суду заяву про проведення судового засідання без фіксації судового процесу. Відповідачі у судове засідання не з'явились, хоча про час, дату та місце судового засідання були повідомлені у встановленому порядку, поважних причини неявки суду не повідомили, чим позбавили суд можливості вислухати їх пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю суду не надано. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням виконавчого комітету Приморської районної Ради народних депутатів від 21.12.1990р. було вирішено продати [PERSON] квартиру №17, що знаходиться на проспекті Шевченка, в будинку №21, загальною корисною площею 31,9 кв.м. у відстрочку на 10 років, з 50% сплатою вартості квартири, за чотири тисячі двісті тридцять руб., з оформленням документів на право приватної власності. Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.01.1991р., посвідченого Коряченко А.А. старшим державним нотаріусом шостої Одеської державної нотаріальної контор, за №2-368, зареєстрованого ОМБТІ та РОН 06.02.1991р. в реєстровій книзі №37, під реєстром №924, стр.70, [PERSON] став власником вищевказаної квартири. Згідно довідки Госпрозрахункового центру "Поліс" виконавчого комітету Приморської районної адміністрації Одеської міської ради народних депутатів від 16.03.2000р. підтверджується сплата [PERSON] відстрочки по договору купівлі-продажу від 18.01.1991р., посвідченого шостою державною нотаріальною конторою, за №2-368. Розпорядженням Приморської районної адміністрації Виконавчого комітету ОМР №416 від 28.04.2000р. визнано, що розрахунки гр. [PERSON] по договору купівлі-продажу від 18.01.1991р. за №2-368 виконані в повному обсязі. Угодою від 26.05.2000р., посвідченою Щукіною Л.С., державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованою в реєстрі за №4-2059, Приморська районна адміністрація виконавчого комітету ОМР та [PERSON] встановили, що розрахунок за вчинення договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 18.01.1991р. , за №2-368, проведено повністю. Починаючи з 1989р. гр. [PERSON] був зареєстрований та проживав у вищевказаній квартирі, що підтверджується довідками КП ЖКС "Фонтанський" від 04.02.2010р., 03.09.2012р., від 01.06.2017р. №№556,557. Реалізуючи своє законне право, продовжуючи проживати в своїй квартирі, гр.[PERSON] склав заповіт, посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, 10 серпня 2010 року і зареєстрований у реєстрі за №6-1069, яким заповідав своїй племінниці [PERSON] [INFO] належну йому квартиру під [ADDRESS] Згідно листа КП "БТІ ОМР" від 16.08.2017р., станом на 31.12.2012р. зареєстровано право власності на спірну квартиру за [PERSON] В травні 2017р. [PERSON] помер, про що 13.05.2017р. було видано свідоцтво про смерть. Єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] є позивачка. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після відкриття спадщини [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Згідно листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу від 01.08.2017р. №351/02-14, 01.06.2017р. відкрита спадкова справа №18/2017 до майна [PERSON], який помер в травні 2017р. [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON], яка звернулась із заявою про прийняття спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З аналізу наведених норм вбачається, що з травня 2017р. спірна квартира належить позивачці, а строк встановлений законом визначає момент, з якого здійснюється оформлення права на спадщину, що не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За фактом смерті [PERSON] (спадкодавця) відкрито кримінальне провадження, в рамках якого слідчим Шевченківського ВП ГУНП в Одеській області було вилучено оригінал паспорту [PERSON] Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна сформованої 10.08.2017р., власником вищевказаної квартири 21.07.2017р. став [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2001р. №2001-077Ц, зареєстрований філіалом Суворовського району одеської універсальної біржі "Вітязь" в «Журналі реєстрації договорів за об'єктами нерухомості» зроблений запис за реєстраційним номером № 2001-077Ц від 14.06.2001р. При цьому, реєстрація договору купівлі-продажу від 14 червня 2001 року повинна підтверджуватись реєстраційним посвідченням, яке має бути прошито та скріплено печаткою з договором купівлі-продажу. Однак такого реєстраційного посвідчення судом не встановлено. Відповідно до п.6 вищевказаного договору купівлі-продажу, цей договір підлягає реєстрації і Одеському БТІ на ім'я [PERSON], однак станом на 31.12.2012р. право власності на вищевказану квартиру в КП "БТІ ОМР" було зареєстровано за [PERSON] Крім того, в п.5 вказаного договору є посилання на ЦК України, при цьому, що в 2001р. діяв Цивільного кодексу УРСР 1963р., а не ЦК України. 25.07.2017р. державним реєстратором комунального підприємства "Реєстраційна служба Одеської області" Махортовим І.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36267350 та внесено запис до Державного реєстру прав про реєстрацію права власності за [PERSON] на вищевказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2001р. №2001-077Ц. Згідно ст. 12 Закону України "Про власність", в редакції яка була чинною на час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2001р., громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Статтею 9 Житлового кодексу України, в редакції на час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2001р., передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2004р. встановлено, що він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 01.01.2004р. Враховуючи, що спірний договір купівлі-продажу був укладений в 2001р., тобто до набрання чинності новим Цивільним кодексом, до зазначених правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Реєстрація квартири на підставі цього договору здійснена з порушенням застосування законодавства щодо обов'язку нотаріального посвідчення угод з нерухомим майном. Відповідно до чинної на момент угоди редакції частини другої статті 15 Закону України від 10.12.1991р. №1956-ХІІ "Про товарну біржу", угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. На момент укладення оспорюваного правочину також діяли положення частини першої статті 47, частини другої статті 48 Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР) від 18.07.1963р. (у редакції, чинній на момент укладення договору), які передбачали обов'язок нотаріального посвідчення угоди у випадках, передбачених законом. Недотримання нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди, наслідком якої є двостороння реституція (частина перша статті 227 ЦК УРСР, нікчемний договір). У свою чергу частина перша статті 227 ЦК УРСР України передбачено обов'язкову нотаріальну форму укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Недотримання цієї умови тягне за собою недійсність угоди. Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативним актом щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів. З останнього питання спеціальними є норми ЦК УРСР 1963р. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об'єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Конкуренція перерахованих норм матеріального права вимагає від учасників договору наступного визнання факту дійсності договору, укладеного і зареєстрованого на товарній біржі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (чинної на час виникнення спірних правовідносин), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої статті 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Отже, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2001р. №2001-077 Ц не відповідає вищевказаним нормам матеріального права, не визнаний в судовому порядку дійсним, не був зареєстрований в установленому законом порядку. За таких підстав суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.06.2001р. №2001-077Ц, зареєстрований філіалом Суворовського району одеської універсальної біржі "Вітязь" в «Журналі реєстрації договорів за об'єктами нерухомості» зроблений запис за реєстраційним номером № 2001-077Ц від 14.06.2001р., недійсним. Відповідно до абз.2 п.12 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 (далі-Порядок№1127), передбачено, що під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов'язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів. Як встановлено з довідки від 10.10.2017р. (стр.3) за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора комунального підприємства "Реєстраційна служба Одеської області" Махортова І.О., складеної на підставі наказу Міністерства юстиції України від 26.09.2017р. №3510/7, 25.07.2017р. державним реєстратором Махортовим І.О. здійснено пошук у Державному реєстрі прав відомостей за вищезазначеною заявою №23336145 та виявлено запис про обтяження (арешт) прав на все нерухоме майно [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]) у спеціальному розділі №282521 Державного реєстру прав, зареєстрований 05.03.2013р. державним реєстратором реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області Бодачевського М.В. 25.07.2017р. при реєстрації права власності №21546709 за заявою №23336145 за [PERSON] державним реєстратором комунального підприємства "Реєстраційна служба Одеської області" Махортовим І.О. було перенесено запис про обтяження №282521 до розділу №1309204551101 з присвоєнням у розділі реєстраційного №21546724. Згідно з пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону заявником є орган державної влади, його посадова особа, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав. Згідно з частиною четвертою статті 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до частини шостої статті 12 Закону державний реєстр прав є державною власністю, складовою Національного архівного фонду і підлягає довічному зберіганню. Вилучення будь-яких документів або частин Державного реєстру прав не допускається, крім випадків, передбачених законом. 14.08.2017р. державним реєстратором комунального підприємства "Реєстраційна служба Одеської області" Махортовим І.О. було припинено обтяження №21546724 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36604252 без отримання відповідної заяви та документів, передбачених статтею 27 Закону. Так, 14.08.2017р. державним реєстратором комунального підприємства "Реєстраційна служба Одеської області" Махортовим І.О. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36604252 за заявою від 14.08.2017р. №23684483, поданою [PERSON], про припинення обтяження №12658840 щодо квартири за адресою :[ADDRESS]. Тобто заява №23684483 про державну реєстрацію припинення обтяження була подана на припинення іншого обтяження щодо іншого об'єкта нерухомого майна, власником якого є [PERSON]. Разом з тим державний реєстратор комунального підприємства "Реєстраційна служба Одеської області" Махортов І.О. безпідставно використав заяву №23684483 для припинення обтяження №21546724. Надалі згідно з даними державного реєстру прав 15.08.2017р. право власності на вищевказану квартиру на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А., за реєстровим №1051, зареєстровано за [PERSON]. Таким чином, під час укладення спірного договору дарування 15.08.2017р. в державному реєстрі було тимчасово скасовано запис обтяження, при цьому, що жодного судового рішення, яке наявне в Єдиному державному реєстрі судових рішень про скасування зазначеного арешту не має, як і не має рішення ДВС про закінчення виконавчого провадження та скасування арешту, що додатково свідчить про незаконність дії щодо переходу права власності до [PERSON], номер запису про право власності №21876974 від 15.08.2017р. Згідно п.8 постанови пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Відповідно до вимог статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно п.5 постанови пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи те, що [PERSON] не мав права відчужувати спірну квартиру [PERSON], оскільки не набув права власності за недійсним договором купівлі-продажу, враховуючи презумпцію правомірності правочину, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідним визнати недійсним договір дарування від 15.08.2017р. укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А., зареєстрованого в реєстрі за №1051; В іншій частині позовних вимог слід відмовити позивачці, з наступного. Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. від 13.12.2017р. №651/02-31 відмовлено позивачці у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру під номером [ADDRESS] з підстав того, що державна реєстрація прав на вищевказану квартиру зареєстровано на іншу особу. 06.06.2018р. позивачка звернулась до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, яким просила суд скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на вказану квартиру. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2018р. по справі №522/16380/17 клопотання було задоволено, скасовано арешт на квартиру під номером [ADDRESS]. До поданого клопотання представником позивача було долучено інформаційну довідку №121305864 від 19.04.2018р. відповідно до якої право власності на спірну квартиру за відповідачами припинено 03.04.2018р. За відповідними записами про право власності №21876974, №21546709. Відповідно до п.66 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб'єкта права власності - спадкодавця з обов'язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.05.2018р. №122864480 вищевказана квартира зареєстрована за його власником [PERSON] (спадкодавцем позивачки), на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2-368, виданий 18.01.1991р. Старшим державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, Коряченко А.А. Відповідно до статті 68 Закону України "Про нотаріат", підпункту 4.12, 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання всіх необхідних документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Враховуючи те, що проведено державну реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасовано арешт на квартиру під номером [ADDRESS], суд приходить до висновку про відсутність перешкод та підстав для видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а отже в іншій частині позов не підлягає задоволенню. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Outcome: partial