Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

10 лютого 2014 року позивачі звернулися з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 09 квітня 1987року він, [PERSON] є головою колгоспного двору, що за адресою: [ADDRESS]. Станом на 01.07.1990 року у будинковолодінні по [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: голова двору - [PERSON], дружина - [PERSON], дочка - [PERSON], внук - [PERSON], дочка - [PERSON], син - [PERSON]. З слів [PERSON] їм стало нещодавно відомо, що Торговицька сільська рада без згоди голови колгоспного двору та згоди інших співвласників даного будинковолодіння оформила право власності літньої кухні, визнавши цю господарську будівлю житловим будинком та присвоїла окремий адресний номер [ADDRESS]. Дізнавшись про це він 11 жовтня 2013 року звернувся до Торговицької сільської ради з заявою про надання інформації, про те чи [PERSON] чи інші особи визнавали через Торговицьку сільську раду за собою право власності на житловий будинок чи господарські будівлі, споруди які належали колгоспному двору за адресою [ADDRESS]. На їхнє звернення Торговицька сільська рада листом від 15 жовтня 2013 року № 81/02-32/04 повідомила, що літня кухня, яка належала колгоспному двору головою котрого є [PERSON] за адресою [ADDRESS], була відокремлена виконкомом Торговицької сільської ради рішенням №32 від 23.12.1997 р. від їхнього будинковолодінням та було визнано право спільної сумісної власності бувшого колгоспного двору, уже як житловий будинок за адресою [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Закріплено за будинком земельну ділянку 0,25га. Приблизно в 2002 році [PERSON] з сім'єю переїхали з будинку (літньої кухні), якому присвоєно адресний №[ADDRESS] в будинковолодіння по [ADDRESS], і більше в ньому не проживають. Вони вважають, що рішення виконавчого комітету Торговицької сільської ради від 23.12.1997 року №32 прийняте з порушенням ст. 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України. Оскільки вони більше 10 років відкрито, безперервно використовують житловий будинок (літня кухня), то просять суд визнати недійсним рішення виконкому Торговицької сільської ради №32 від 23.12.1997р. та свідоцтво №33 про право власності на житловий будинок від 29 січня 1998 року, яким засвідчено право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS], та визнати за ними право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Позивачі подала до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідачі також подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. З'ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 09 квітня 1987року він, [PERSON] є головою колгоспного двору, що за адресою: [ADDRESS]. Станом на 01.07.1990 року у будинковолодінні по [ADDRESS] проживали і були зареєстровані: голова двору - [PERSON], дружина - [PERSON], дочка - [PERSON], внук - [PERSON], дочка - [PERSON], син - [PERSON]. З слів [PERSON] позивачам стало нещодавно відомо, що Торговицька сільська рада без згоди голови колгоспного двору та згоди інших співвласників даного будинковолодіння оформила право власності літньої кухні, визнавши цю господарську будівлю житловим будинком та присвоїла окремий адресний номер [ADDRESS]. 11 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до Торговицької сільської ради з заявою про надання інформації, про те чи [PERSON], чи інші особи визнавали через Торговицьку сільську раду за собою право власності на житловий будинок чи господарські будівлі, споруди, які належали колгоспному двору за адресою [ADDRESS]. На його звернення Торговицька сільська рада листом від 15 жовтня 2013 року № 81/02-32/04 повідомила, що літня кухня, яка належала колгоспному двору головою котрого є [PERSON] за адресою [ADDRESS], була відокремлена виконкомом Торговицької сільської ради рішенням №32 від 23.12.1997 р. від їхнього будинковолодінням та було визнано право спільної сумісної власності бувшого колгоспного двору, уже як житловий будинок за адресою [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Закріплено за будинком земельну ділянку 0,25га. Приблизно в 2002 році [PERSON] з сім'єю переїхали з будинку (літньої кухні), якому присвоєно адресний №[ADDRESS] в будинковолодіння по [ADDRESS] і більше в ньому не проживають. Рішення виконавчого комітету Торговицької сільської ради від 23.12.1997 року №32 прийняте з порушенням ст. 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу (ст.321.ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 140, частини першої статті 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні"). Відносини щодо права власності поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими). Згідно з частиною другою статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК). При здійсненні повноважень щодо власності на нерухоме майно відповідач є рівноправним суб'єктом відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися майном. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій. Згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до частини шостої статті 319 ЦК держава не втручається у здійснення власником права власності. Тобто пряме адміністрування з боку органів влади є неприпустимим. Правовідносини, які склалися між позивачами та відповідачами, стосуються права та підстав набуття права власності на спірне майно. Виконком сільської ради владних управлінських функцій не здійснював і суб'єктом владних повноважень у цих відносинах не був. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (ст. 344 ЦК України). Крім того, відповідно до інвентаризаційних матеріалів, які надійшли до суду з Коломийського МБТІ, вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS], відносився до будщинковолодіння (колгоспного двору), що по [ADDRESS]. Оскільки позивачі більше 10 років відкрито, безперервно використовують житловий будинок (літня кухня), а відповідачі не заперечують проти позову, то суд приходить до висновку, що необхідно визнати недійсним рішення виконкому Торговицької сільської ради №32 від 23.12.1997р. та свідоцтво №33 про право власності на житловий будинок від 29 січня 1998 року, яким засвідчено право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS], та визнати за позивачами право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Наведене стверджується: копією свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок /а.с.8/, копією технічного паспорта /а.с.9-17/, копією виписки з інвентаризаційних матеріалів від 10.04.2013р. № 46098 /а.с.18/, копією заяви від 11.10.2013р. /а.с.19/, копією повідомлення Торговицької сільської ради від 15.10.2014р. № 81/02-32/04 /а.с.20/, копіями рішень Торговицької сільської ради /а.с.21-23/, копією свідоцтва про право власності на житловий будинок /а.с.24/, копією висновку про ринкову вартість житлового будинку № 30.01.2014 /а.с.25/, копією довідки Торговицької сільської ради від 08.04.2013р. № 283 /а.с.26/, копіями інвентарних справ /а.с.34-83/. На підставі ст.,ст. 41, 140, 144 Конституції України, ст.,ст. 15, 16, 172, 321, 344, 391, 392 ЦК України, ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та

Outcome: approved