Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

02.02.2016р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про захист прав споживачів, стягнення моральної шкоди з відповідачів - Компанії Квікком Лімітед (Кіпр), [PERSON], в якій просила стягнути солідарно з вказаних відповідачів 204176, 26 доларів США та 5742, 62 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 10000, 00 грн. моральної шкоди. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги. В уточненій позовній заяві від 21.09.2016р. (том 2 а.с. 63-69), яку підтримала в судовому засіданні, [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 213 326, 39 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.05.2013 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБіБанк» було укладено договір банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев'яти місячний» №580000/2013 в доларах США, згідно якого сума початкового вкладу становила 500,00 дол. США на термін до 08.11.2014 року з виплатою стандартних процентів у розмірі 9,85 %. Вклад по договору був поповнений 16.08.2013 року на суму 17 500,00 дол. США. Відповідно до п. 1.5. Договору вклад поповнювався з рахунку позивача у дол. США через Інтернет - банк та з використанням картки в дол. США на суму не менше 50 дол. США кожного місяця для збільшення процентів. Кінцева сума вкладу становила 19 145,00 дол. США, що підтверджено кінцевим розрахунком та банківською випискою, з яких убачається, що станом на 10.11.2014 року сума вкладу разом із процентами становить 21 413,10 дол. США. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 року було запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 21.11.2014 року по 20.02.2015 року та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. Згідно з постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 року №213 «Про продовження стоків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора» було вирішено продовжити строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки, - до 19.03.2018 року. Після виплати гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200 000,00 грн., залишилися обліковуватися грошові кошти, належні позивачці [PERSON], які перевищують гарантовану суму відшкодування станом на 20.03.2015 року (дату розпочатої процедури ліквідації. Загальна сума, згідно довідки ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» № 198/78 від 15.07.2015 року щодо включення кредиторських вимог позивача до Реєстру акцептованих вимог кредиторів до четвертої черги, становить 213 326,39 грн. Дізнавшись з офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що заходи, які вчиняються з формування ліквідаційної маси банку, з даних проведеної інвентаризації оцінки активів банку позивач дійшла до висновку про недостатність коштів для задоволення вимог кредиторів четвертої черги, до якої належить і вона, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення цієї суми грошових коштів в рахунок відшкодування завданої їй шкоди. Обгрунтовуючи пред»явлення позову саме до власника істотної участі банку [PERSON], позивач зазначила, що відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», - власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Відповідно до п. 1.12. Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 року № 368, за яким істотна участь у банку або іншій юридичній особі означає, що фізична або юридична особа прямо та/або опосередковано (наприклад, отримання в управління пакета акцій, набуття особою права голосу на загальних зборах акціонерів банку за дорученням акціонера (учасника) банку, який є власником істотної участі в банку тощо), самостійно чи спільно з іншими особами має:а) участь/частку в статутному капіталі банку чи іншої юридичної особи (та/або право голосу акцій, паїв, часток) у розмірі 10 і більше відсотків. Відповідно до інформації, зазначеної на офіційному сайті НБУ у підрозділі сайту «Банківський нагляд» за посиланням «Інформація про власників істотної участі банку» пов'язаною з банком - ПАТ «ВіЕйБі Банк» особами та власником істотної частки банку є фізична особа - громадянин України [PERSON] Про порушення відповідачем нормативно-правових актів НБУ, які в кінцевому результаті призвели до ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», свідчать, зокрема, публікації офіційних прес-релізів на офіційному сайті НБУ від 21.11.2014 року та від 20.03.2015 року. Як пояснили в судовому засіданні представники позивача, за умовами підписаного плану фінансування оздоровлення банку, який був наданий ПАТ «ВіЕйБі Банк» Національному Банку України, останній виконав в повному обсязі свої зобов'язання в повному обсязі, здійснивши рефінансування, натомість, власник істотної участі, який мав здійснити до капіталізацію ресурсів банку, запропонував таку суму, яка жодним чином не рятувала ситуацію, що і стало підставою для визнання банку неплатоспроможним і у матеріалах справи наявні достатні докази того, що наданих для до капіталізації банку ресурсів власником істотної участі [PERSON] було недостатньо для відновлення платоспроможності банку. Враховуючи те, що після затвердження рішення Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №225/15 від 21.09.2015 року за рахунок ліквідаційної маси банку виявляється неможливим задоволення вимог позивача, як кредитора четвертої черги, при цьому, саме відповідачем [PERSON] допущена бездіяльність, яка полягає у невжитті своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку, що у сукупності і призвело до спричинення шкоди позивачеві, позивач та її представники просили задовольнити позовні вимоги, викладені у прохальній частині остаточної редакції уточненої позовної заяви. Представники відповідача позов не визнали, надали пояснення і письмові заперечення, згідно яких просили відмовити у задоволенні позову з підстав його передчасності, безпідставності та недоведеності. Зокрема, пояснили в судовому засіданні, що кредиторські вимоги позивача включені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» до четвертої черги в сумі, яка є ціною позову згідно уточненої позовної заяви - 213 326,39 грн. Належних і допустимих доказів на підтвердження тих доводів позивача, що за рахунок реалізації активів банку задовольнити вимоги кредиторів цієї черги (4-ої черги) кредиторів буде неможливо, матеріали справи не містять, відтак, просили критично оцінити доводи позивача про те, що їй завдана шкода. Договірні відносини між позивачем та ПАТ «ВіЕйБі Банк» до цього часу не припинені, банк залишається зобов»язаним перед позивачем повернути їй грошові кошти. Солідарного з ПАТ «ВіЕйБі Банк» обов'язку сплатити кошти перед позивачем у [PERSON] ні в силу закону, ні в силу договору не має, а у випадку ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача позивач має можливість повторно стягнути цю ж суму і з ПАТ «ВіЕйБі Банк». Вина [PERSON], як власника істотної участі банку в тому, що ПАТ «ВіЕйБі банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, також не доведена належними і допустимими доказами, оскільки матеріали справи не містять ні обвинувального вироку суду, ні постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, натомість, вина, як складова цивільно-правової відповідальності, є обов»язковою умовою для відшкодування шкоди. Представники відповідача просили врахувати, що ні ст. 35, ні ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ні будь-які інші нормативно-правові акти, у тому числі ті, які прийняті НБУ, не визначали та не визначають чітких, імперативно встановлених заходів, які обов'язково має вжити власник істотної участі банку для уникнення неплатоспроможності банку, а також необхідних меж (достатності) кожного такого заходу. Наявність таких встановлених законодавством меж, очевидно, мала б бути - оскільки реальна можливість власника істотної участі надати, наприклад, фінансову допомогу банку на конкретний момент часу може бути недостатньою для покращення фінансового становища такого банку настільки, щоб він відповідав критеріям НБУ та не був визнаний неплатоспроможним.. Не доведеним є, відповідно, причинно-наслідковий зв»язок між діями/бездіяльністю відповідача, як власника істотної участі банку, ліквідацією банку та сумою грошових коштів, яку просить стягнути позивач і яка акцептована третьою особою - ПАТ «ВіЕйБі Банк». Представник третьої особи-1 - Національного банку України в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи-2 - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак, направив письмові пояснення, з яких убачається, що Фондом здійснено виплату позивачу граничного розміру відшкодування коштів за вкладами у розмірі 200 000 грн., в іншій частині 18.06.2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про затвердження Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (протокол №133/15), у зв'язку із чим кредиторські вимоги позивача включені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» в сумі 213 326,39 грн. та віднесені до 4 черги кредиторів. З урахуванням положень ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» представник Фонду не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи-3 - ПАТ «ВіЕйБі Банк» в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив позивачу в граничному розмірі відшкодування коштів за вкладами, що становило 200 000,00 грн. В іншій частині кредиторські вимоги позивача включені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк», правовідносини між позивачем і банком не припинені, банк і [PERSON] не є солідарними між собою боржниками, при виконанні вимог відповідачем правовий механізм виключення позивача із Реєстру акцептованих вимог кредиторів відсутній, тож, банк як був так і залишається зобов»язаною перед позивачем особою. Вислухавши пояснення позивача, її представників, представників відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 3 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Як встановлено в ході судового розгляду, 08.05.2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБіБанк» було укладено договір банківського вкладу «Японський «Постійний» «Дев'яти місячний» №580000/2013 в доларах США, згідно якого сума початкового вкладу становила 500,00 дол. США на термін до 08.11.2014 року з виплатою стандартних процентів у розмірі 9,85 %. Вклад по договору був поповнений 16.08.2013 року на суму 17 500,00 дол. США. Відповідно до п. 1.5. Договору вклад поповнювався з рахунку позивача № 040000343668 у дол. США через Інтернет-банк та з використанням картки Visa Classic FLBASE [NUMBER] в дол. США на суму не менше 50 дол. США кожного місяця для збільшення процентів . Кінцева сума вкладу становила 19 145,00 дол. США, що підтверджено кінцевим розрахунком та банківською випискою з рахунку [NUMBER] про «Рух коштів по рахунку з 10.11.2014 року по 10.11.2014 року» [NUMBER] від 10.11.2014 року, з якої вбачається, що станом на 10.11.2014 року сума вкладу разом із процентами становить 21 413,10 дол. США. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» код ЄДРПОУ 19017842, МФО 380537, місцезнаходження: м. Київ,вул. Дегтярівська, 27-Т . Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено строком на три місяці з 21.11.2014 року по 20.02.2015 року. Згідно з постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно. Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 року №213 «Про продовження стоків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та делегування повноважень ліквідатора» було вирішено продовжити строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки до 19.03.2018 року . З початку процедури ліквідації банку правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються спеціальними нормами - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Як убачається з наявних у справі доказів, 12.02.2015 року позивач звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. з заявою на перерахування коштів в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом та отримала суму гарантованого відшкодування в розмірі 200 000,00 грн. З урахуванням отриманої позивачем гарантованої суми відшкодування від Фонду, на рахунках позивача в ПАТ «ВіЕйБі Банк» обліковуються грошові кошти у розмірі 392, 33 грн. та 13983, 95 дол. США. 05.04.2015 року [PERSON] звернулась із заявою до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. про задоволення вимог кредиторів із вимогою про включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів, в порядку черговості. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18.06.2015 року затверджено Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (протокол №133/15), у зв'язку із чим кредиторські вимоги позивача включені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» в сумі 213 326,39 грн. до 4 черги, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою №661/78 від 15.07.2015р. Відповідно до ст. 609 ЦК України зобов»язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законами або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов»язання ліквідованої особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема, за зобов»язаннямипро відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров» або смертю. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. За результатами проведення ліквідації банку Фонд складає ліквідаційний баланс та звіт, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду (ст. 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). Звіт складається відповідно до нормативно-правових актів Фонду і має містити, зокрема, відомості про реалізацію майна банку та задоволення вимог кредиторів та/або вичерпання можливостей здійснення заходів, спрямованих на задоволення вимог кредиторів. Ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. На даний час, що не заперечується сторонами, процедура ліквідації банку триває, здійснюється робота з повернення та реалізація активів банку, проводиться виплата грошових коштів кредиторів згідно встановлених черг у відповідності до вимог ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вимоги позивача, як зазначено вище, включені до 4-ої черги кредиторів, запис про ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не внесений. Доводи, наведені представниками позивача про явну недостатність і відсутність коштів на погашення вимог кредиторів четвертої черги, суд оцінює критично, оскільки вони грунтуються виключно на власній суб»єктивній оцінці даних звіту на конкретну дату, що не може бути визнано належним і допустимим доказом зазначених обставин недостатності коштів. Слід зазначити і те, що такі висновки суду грунтуються і на положеннях ч 5 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка передбачає, що Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов'язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов'язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. У разі отримання відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, установлений Фондом або уповноваженою особою Фонду, Фонд звертається з такими вимогами до суду. З письмових пояснень представника Фонду не убачається, що Фонд або уповноважені особи Фонду дійшли до обгрунтованих висновків про недостатність майна банку, як і матеріали справи не містять достовірних даних про хоча б одне звернення Фонду з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної ПАТ «ВіЕйБі Банк» за наявності підстав вважати, що майна даного банку буде явно недостатньо для задоволення вимог кредиторів четвертої черги. Порушення своїх прав позивач убачає в тому, що відповідач є власником істотної участі у банку та несе цивільно-правову відповідальність перед вкладниками. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції статті на момент віднесення банку до категорії неплатоспроможних) - власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання неплатоспроможності банку; на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 відповідальність особи у вигляді обов'язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправної поведінки, причинного зв'язку між поведінкою і шкодою, вини. Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом. Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки. Вина є суб'єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди, має довести наявність всіх чотирьох елементів цивільного правопорушення. Відповідальність за заподіяння шкоди настає за загальним правилом за наявності таких умов: 1) шкода; 2) протиправність поведінки заподіювана; 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою; 4) вина заподіювана шкоди. Саме сукупність цих умов і є підставою для покладання на особу цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно, позивач мав довести ті обставини, що відповідач мав вчинити ряд конкретних заходів, як власник істотної участі банку, однак не вчинив їх; довести наявність і перелік таких заходів; наявність нормативно-правового акту або договору, в силу яких такий обов»язок виник у відповідача, як власника істотної участі банку, а також довести наявність шкоди та її розмір. В матеріалах справи містяться офіційні прес-релізи НБУ та постанова НБУ №733 від 20.11.2014р., в якій зазначено, що власником істотної участі ПАТ «ВіЕйБі Банк» всупереч вимог ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не вжито своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку. Однак, надаючи оцінку зазначеним письмовим доказам, суд не може визнати їх належними і допустимими доказами підтвердження вини [PERSON], - матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що НБУ приймав рішення про застосування штрафних санкцій до [PERSON], що існує обвинувальний вирок суду або постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, що відкрито кримінальні провадження, в рамках яких відповідачеві повідомлено про підозру, якими було б встановлено причинно-наслідковий зв»язок між діями/бездіяльністю саме [PERSON] та неплатоспроможністю ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк». Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином. Позивачем не наведено, а судом не встановлено, що наявні будь-які нормативно-правові акти, які б встановлюють межі або визначають достатність заходів, яких мав/має вчинити власник істотної участі банку, що дозволяє суду дійти до висновку про відсутність такого законодавчого механізму. Наявні в матеріалах справи докази не містять і даних на підтвердження факту укладення будь-яких угод між НБУ, ПАТ «ВіЕйБі Банк», [PERSON], за якими відповідач взяв на себе зобов'язання з надання певного, конкретно визначеного обсягу фінансової допомоги банку та не виконав умови таких договорів.є Тобто, не доведено наявність конкретного обов»язку [PERSON] в силу правової норми/закону чи договору і порушення ним цього обов»язку, що стало б підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Доводи позивача і її представників про виключну вину відповідача, як власника істотної участі на підставі постанови НБУ №733 спростовується даними, які зазначив регулятор в офіційному прес-релізі від 21.11.2014р. про віднесення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних, який міститься в матеріалах справи, оскільки в останньому чітко зазначено, що «в межах встановлених процедур Національний банк України працював з керівництвом та власниками ПАТ "ВіЕйБі Банк" щодо пошуку шляхів поліпшення фінансового стану. Так, ПАТ "ВіЕйБі Банк " надав План фінансового оздоровлення, який передбачав фінансову підтримку з боку акціонерів банку у визначені строки. Проте, пропозиції власників щодо збільшення капіталу банку виявилися недостатніми для підтримання його платоспроможності». Відповідно до ст. 2 Закону істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Обгрунтованими є доводи представників відповідача про те, що [PERSON] є опосередкованим власником істотної участі банку, тобто, не має можливості безпосереднього впливу на діяльність банку шляхом участі в загальних зборах тощо, як це передбачено Законом України «Про банки і банківську діяльність», оскільки відповідно до частин 1, 2 ст. 37 Закону України «Про банки і банківську діяльність» - вищим органом управління банку є загальні збори учасників банку, що вирішують будь-які питання діяльності банку. Виконавчим органом банку, що здійснює поточне управління, є правління банку, а згідно зі ст. 40 цього Закону, правління банку очолює голова правління, який керує роботою правління банку та має право представляти банк без доручення і несе персональну відповідальність за діяльність банку. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Належних і допустимих доказів, передбачених ст. ст. 58, 59 ЦПК України, які б підтверджували вину відповідача у завданні шкоди, як і доказів того, що саме дії чи бездіяльність відповідача призвели до ліквідації банку і завдання шкоди позивачці, суду не надано, тобто, не обставини не доведені позивачем, як не доведена і наявність таких умов, як шкода, протиправність поведінки заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою і вина заподіювача, що у сукупності і є підставою для покладання на особу, в даному випадку на відповідача [PERSON] цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди. Відтак, правових підстав для задоволення позову про стягнення грошових коштів в рахунок погашення шкоди суд не убачає. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed