Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У червні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], яка в подальшому була уточнена, до Управління державної охорони України (далі-УДО), ДП "Український центр підготовки охоронців", в якій він просив скасувати наказ управління державної охорони України № 191 від 30 березня 2015 року про його звільнення з посади директора ДП «Український центр підготовки охоронців» та призначення [PERSON] на посаду директора «Український центр підготовки охоронців» (далі - наказ) та поновити його на посаду директора ДП «Український центр підготовки охоронців» з 30 березня 2015 року. Вказуючи на те, що 07 вересня 2013 року між ним та управлінням укладено контракт за яким позивача призначено на посаду директора ДП на строк до 07 вересня 2014 року, дія якого сторонами не припинялася і була автоматично продовжена виходом [PERSON] наступного дня на робоче місце та продовженням ним працювати в подальшому. 07 травня 2015 року від головного юрисконсульта позивач дізнався про винесення 30 березня 2015 року наказу № 191 про його звільнення, який він не отримував оскільки починаючи з 31 березня 2015 року до 02 червня 2015 року перебував у відпустці по тимчасовій непрацездатності. 03 червня 2015 року позивач отримав трудову книжку та копію оскаржуваного наказу. Вважаючи своє звільнення незаконним, оскільки наказ прийнятий з порушенням умов контракту, [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, який просив задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, вказуючи на те, що позивача було звільнено з порушенням умов контракту та норм КЗпП України, оскільки жодних повідомлень про намір звільнити позивача з посади він не отримував та на адресу підприємства не надходило, а тому після закінчення дії контракту, а саме 07 вересня 2014 року він продовжував виконувати покладенні на нього обов`язки вважаючи, що контракт продовжений. З наказом про звільнення його ніхто не ознайомлював. Крім того, з 31.03.2015 року по 02.06.2015 року він перебував у відпустці по тимчасовій непрацездатності (на лікарняному). Тільки 03 червня 2015 року комісією УДО позивачу було передано копію оскаржуваного наказу та на підставі розпорядження № 93 від 02 червня 2015 року прийняли від позивача печатку та документи підприємства, що підтверджується складеними Актами передачі печатки та документів ДП, і в цей же день він звернувся до відділу кадрів УДО з метою належного ознайомлення з оригіналом Наказу про звільнення, але йому було відмовлено в ознайомленні, оскільки наказ предано до архіву УДО України. Після чого йому було видано трудову книжку. Представник управління державної охорони України в судовому засіданні позов не визнав, вказуючи на його безпідставність та зазначаючи, що позивача було повідомлено про звільнення завчасно, а саме у визначений контрактом двомісячний строк, намірів щодо продовження строку дії контракту з позивачем на новий чи інший строк в УДО України не було, а тому наказом від 30 березня 2015 року позивача було звільнено з посади на підставі п. 12 та пп. «а» п. 29 Контракту та доведено і повідомлено про це 31 березня 2015 року комісією, яка виїжджала до місця розташування ДП, що підтверджується складеним комісією Актом від 31 березня 2015 року, представник також зазначив, що це і було повідомленням позивача за два місяці до закінчення терміну дії контракту. Крім того зазначив, що будь-якого оформлення наказом чи розпорядженням УДО продовження на невизначений строк трудового договору (контракту) з [PERSON] після 07.09.2014 року не було, а отже вважати Контракт продовженим на сьогодні підстави відсутні, позивач у свою чергу, в період дії контракту та після закінчення терміну його дії (тобто після 07.09.2014р.) і до моменту судового розгляду з намірами продовжити термін дії контракту або укладення нового до УДО України не звертався. Також вказав, що жодного письмового повідомлення про те, що УДО не бажає продовжувати контракт позивачу не направлялося. Трудову книжку [PERSON] було отримано 03 червня 2015 року, а тому вважає відсутніми підстави для задоволення позову. Директор ДП "Український центр підготовки охоронців" 10 серпня 2015 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та з урахуванням заперечень на позов від 21 липня 2015 року, які він підтримує та просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 49-51, 57). Суд, заслухавши представника позивача, представника УДО України, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 07 вересня 2013 року Управління державної охорони України в особі Начальника Управління державної охорони [PERSON] іменований далі Органом управління майном з одного боку та [PERSON] іменований далі Директор з другого боку, уклали контракт, за яким між Директором та Органом управління майном виникли трудові відносини (а.с. 8-13). Пунктом 29 контракту передбачено підстави припинення контракту, якими є: а) закінчення терміну дії контракту; б) згода сторін; в) випадки передбачені п.п. 31 і 32 контракту та г) інші підстави (а.с. 11). Пунктом 33 контракту передбачено, що за два місяці до закінчення терміну дії контракту він може бути за угодою Сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін (а.с. 12). Відповідно до п. 35 вказаного контракту, цей контракт діє з 07 вересня 2013 року до 07 вересня 2014 року (а.с. 13). Наказом Управління державної охорони України від 07 вересня 2013 року № 585 призначено директором ДП «Український центр підготовки охоронців» [PERSON] (а.с.15, 112). Як вбачається із наказу ДП «Український центр підготовки охоронців» № 3/09/13 від 07 вересня 2013 року, [PERSON] вступив на посаду директора ДП «Український центр підготовки охоронців» з 07 вересня 2013 року (а.с. 16, 143). Як вбачається з копії та витягу Наказа Управління державної охорони України № 191, 30 березня 2015 року на підставі п. 29 пп. «а» контракту [PERSON] звільнено з посади директора ДП «Український центр підготовки охоронців» та призначено директором ДП «Український центр підготовки охоронців» [PERSON] (а.с. 7, 29, 146). Відповідно до Наказу ДП «Український центр підготовки охоронців» № 01/03/15-к від 30 березня 2015 року тимчасово покладено обов`язки по загальному керівництву ДП «Український центр підготовки охоронців» з 31 березня 2015 року на [PERSON] до дня фактичного виходу на роботу директором - [PERSON] з відпустки по тимчасовій непрацездатності (а.с.76). Як вбачається із акту доведення наказу Управління державної охорони України від 30 березня 2015 року № 191 про звільнення [PERSON] з посади директора ДП «Український центр підготовки охоронців» та призначення директором підприємства [PERSON] (далі-акт), в м. Узин 31 березня 2015 року об 11 год. 00 хв. офіцером з особливих доручень вищої категорії АНУ полковником [PERSON] в присутності: начальника 4 відділу 1 Служби ДМТЗ полковника [PERSON]; начальника 2 відділу ФЕС майора [PERSON]; офіцера з особливих доручень IV категорії 1 Служби ДОЗО підполковника [PERSON]; старшого консультанта (з правових питань) 2 відділу Служби юридичного забезпечення капітана міліції [PERSON]; головного інспектора з особливих доручень Інспекції майора [PERSON] в кімнаті приміщення контрольно-пропускного пункту «Аеродромно-технічного комплексу «Узин» за адресою: Київська область, Білоцерківського р-ну, м. Узин, вул.. Гагаріна, 1-а, [PERSON] оголошено наказ, від підпису про ознайомлення з яким [PERSON] відмовився (а.с. 72). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],надали суду однакові пояснення про те, що 31 березня 2015 року об 11 год. 00 хв. в кімнаті приміщення контрольно-пропускного пункту «Аеродромно-технічного комплексу «Узин» за адресою: Київська область, Білоцерківського р-ну, м. Узин, вул. Гагаріна, 1-а в присутності [PERSON] останньому було оголошено наказ від 30 березня 2015 року №191 про його звільнення з посади та призначення директором підприємства [PERSON] Щодо вручення цього наказу особисто в руки [PERSON] свідкам не відомо, але останній відмовився від підпису вказавши, що він приїде для вирішення вказаного питання особисто до начальника УДО. Акт було складено та підписано в м. Києві 31 березня 2015 року, а [PERSON] було підписано акт 01 квітня 2015 року. Також всі підтвердили той факт, що після закінчення строку дії контракту [PERSON] продовжував працювати на посаді директора ДП, а про його звільнення їм стало відомо тільки 30 березня 2015 року. Допитаний в судовому засіданні свідок майор [PERSON] пояснив, що особисто знайомий з директором ДП [PERSON], оскільки інспекція контролює господарську діяльність підприємства йому було відомо про те, що дія контракту закінчилась, але оскільки фактичного наказу про звільнення з посади директора не було то вони продовжували співпрацювати з вересня 2014 року по 30 березня 2015 року саме із [PERSON], як директором ДП, інша особа замість [PERSON], як виконуючі обов`язки не призначалась. Крім того він також входив до комісії щодо передачі печатки та документів ДП «Український центр підготовки охоронців», що відбувалось 03 червня 2015 року для подальшої передачі директору підприємства [PERSON] Під час якого [PERSON] особисто в руки було передано наказ від 30 березня 2015 року про його звільнення з посади разом з розпорядженням № 93 та в подальшому останнім було передано всі документи та печатку підприємства, що послугувало складання відповідних актів. Згідно листа центральної районної лікарні № 280 від 25 травня 2015 року [PERSON] дійсно звертався за медичною допомогою до лікаря-інфекціоніста Васильківської поліклініки 31 березня 2015 року між 14 год. 00 хв. і 15 год. 00 хв. та перебував на лікуванні з 31 березня 2015 року до 10 квітня 2015 року (а.с. 74-75). А тому доводи позивача про його звільнення під час перебування починаючи з 31 березня 2015 року до 02 червня 2015 року у відпустці по тимчасовій непрацездатності спростовуються вище викладеним та судом до уваги не приймаються. З огляду особової справи [PERSON] вбачається, що трудову книжку [NUMBER] позивач отримав 03 червня 2015 року (а.с. 183). Тобто в судовому засіданні представниками сторін визнано, що у термін визначений п. 33 контракту жодна із сторін не поставила питання про його припинення, а тому контракт було продовжено на новий строк, що в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Згідно ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладання трудового договору, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроковості, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законодавством України. Відповідно до ст. 24 КЗпП України, контракт укладається у письмовій формі. Контракт набирає чинності з моменту його підписання або з дати визначеної сторонами у контракті, і може бути змінений за згодою сторін складеною у письмовій формі. Крім того контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) при прийняття (найняття) працівника на роботу з дня встановленого у контракті за угодою сторін. У контракті передбачається :обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання; строк дії контракту; права та обов»язки та взаємна відповідальність сторін; умови оплати й організації праці; підстави розірвання контракту; соціально - побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов»язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи,організації чи роботодавця. Питання стосовно конкретного порядку укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності при найманні на роботу регулюється Положенням про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженим постановою Кабміну від 19.09.1993оку № 203, постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.1995 р №597 «Про типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності. Застосування трудового договору контракту є можливим тільки у випадках, прямо передбачених законами України. Контракт може бути тільки тимчасовим, тобто це строковий трудовий договір, чим його відрізняє від трудового договору, який укладається на певний строк, безстроково, на час виконання певної роботи. В контракті може бути передбачено додаткові (не передбачені чинним законодавством) обов'язки та права як працівника так і власника ( уповноваженого органу). Змінювати умови контракту сторони можуть лише за взаємною домовленістю. Якщо згода є до контракту вносяться відповідні зміни і доповнення, які оформлюються так само, як і контракт. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Положенням п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі-постанова пленуму), з відповідними змінами і до поповненнями, роз'яснив, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39 - 41 КЗпП). Відповідно до п.18 постанови Пленуму, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Згідно п.7 постанови пленуму, згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Рішенням Верховного Суду України від 16 червня 2010 року закріплено, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Судом достовірно встановлено, що при укладенні контракту сторонами було дотримано передбачений законом порядок його укладення та конкретно закріплено підстави та порядок припинення його дії. Закінчення строку контракту є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку. Крім того, контракт не може "переходити" в договір на невизначений строк відповідно до пункту 2 ст. 36 КЗпП України, коли жодна із сторін не поставила питання про його припинення. Якщо у цей термін сторони не визначилися, то контракт продовжується на новий строк. Трудовий контракт може бути припинений з підстав передбачених трудовим законодавством, а також з підстав безпосередньо визначених контрактом. Оскільки контракт має строковий характер, то однією з основних підстав його припинення є закінчення строку ( п. 2 ст. 36 КЗпП ). За два місяці до закінчення чинності контракту його може бути продовжено або укладено на новий строк ( п. 33) Слід зазначити, що коли по закінченню строку дії контракту його належним чином не переоформлено, а трудові відносини тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, контракт, як і інший строковий договір, трансформується в звичайний безстроковий договір, а не в контракт на новий термін. У разі розірвання контракту з підстав передбачених законодавством, звільнення провадиться з посиланням на відповідну норму закону, а якщо контракт розривається з ініціативи роботодавця з підстав установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за п. 8 ст. 36 КЗпП, з урахуванням гарантій установлених чинним законодавством і контрактом. Оскільки жодна із сторін даних правовідносин у двомісячний термін до дня закінчення дії контракту не поставила питання про його припинення, то суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що дія контаркут була продовжена на новий строк. З наведеного випливає, що 30 березня 2015 року, ще до закінчення строку дії контракту Управління державної охорони України, яке наділене повноваженнями щодо укладення і розірвання контрактів з керівниками управління, прийняло рішення про звільнення позивача на підставі пп. а п. 29 контаркту у зв'язку з закінченням терміну його дії. Тобто, позивача звільнено з посади під час дії строку контракту. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте аналіз зазначених вище норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Враховуючи, що під час розгляду справи установлено, що роботодавцем при звільненні позивача було порушено вимоги п.п. 29 та 33 Контракту, а саме вивільнення працівника без додержання двомісячного строку попередження, що передує звільненню, а також неправильно вказано підставу звільнення позивача з займаної посади пп. "а" п. 29 Контракту, оскільки у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав установлених в контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за п. 8 ст. 36 КЗпП, то вимоги позову про скасування наказу в частині звільнення позивача, що безпосередньо стосується порушених його прав, свобод і інтересівта поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про скасування наказу Управління державної охорони України № 191 від 30 березня 2015 року в частині призначення [PERSON] на посаду директора ДП "Український центр підготовки охоронців", то вона задоволенню не підлягає оскільки не є предметом спору і порушує права іншої особи. Враховуючи викладене суд приходить до повного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, що, на думку суду, в повній мірі відновить права та інтереси позивача.

Outcome: partial