Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Журавель Д.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в участі виховання та спілкування з дитиною про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та без супроводу батька. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 14.07.2007 по 15.12.2020. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13.11.2020 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] Донька проживає з позивачем та знаходиться на утриманні позивача, що підтверджується рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27.01.2021 у справі № 619/4369/20). Відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27.01.2021 у справі № 619/4369/20 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки. 01.04.2021 у МВДВС по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрито виконавче провадження № 65001211 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки. З моменту фактичного розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає. Позивач самостійно несе усі витрати по утриманню дитини, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільної доньки, однак звернення позивача залишено без задоволення. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці - [PERSON] у Туреччині або Єгипті за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Місце відпочинку наразі достовірно невідоме, адже позивач ще не купляла путівки на відпочинок, адже наразі не має дозволу на виїзд від батька дитини. Відпочинок є необхідним для доньки, адже її стан здоров`я не є цілком задовільним, що підтверджується копією консультації спеціаліста від 16.04.2021р. Позивач неодноразово зверталась до відповідача, з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, але ці прохання були залишені відповідачем без відповіді. Позивач та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, позивач має місце роботи, батьки позивача проживають в Україні, дитина знаходиться на утриманні у матері, доступ батька до дитини не обмежений, позивач бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. Надання дозволу позивачу дозволу на виїзд її доньки [PERSON] , [INFO] , до Туреччини або Єгипту на лікувально-оздоровчий відпочинок без дозволу (без згоди) та без супроводу батька дитини [PERSON] на строк 2 місяці з 25.08.2021 по 25.10.2021 забезпечить дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток та покращить її здоров`я, просить позов задовольнити. В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, згідно заяви позов підтримують, просять справу розглядати без їх участі. Відповідач, представник третьої особи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись телефонограмою. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності відповідача, представника третьої особи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13.11.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Донька проживає з позивачем та знаходиться на утриманні позивача, що підтверджується рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27.01.2021 у справі № 619/4369/20). Відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27.01.2021 у справі № 619/4369/20 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 14 липня 2016 року Верховною Радою України внесені зміни до Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", вилучено з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законодавчим актом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила). Відповідно до пункту 3 зазначених Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з підпунктом 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску. У підпункті 2 пункту 4 Правил передбачено, що громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17-ц (провадження № 14-244цс18) сформулювала висновок, що тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період. Судом встановлено, що надання дозволу на тимчасовий виїзд спільної дитини сторін за межі України у супроводі матері та без дозволу і супроводу батька, відповідає інтересам дитини, оскільки такий виїзд має на меті її оздоровлення, сприятиме розширенню її світогляду, її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Також забезпечить можливість побачення та спілкування дитини з рідними та близькими родичами. Будь-яких перешкод, які б негативно вплинули на здоров`я дитини, погіршення її загального самопочуття, чи будь-яким іншим негативним чином вплинули на дитину при позитивному вирішення зазначеного питання судом не встановлено, а відповідачем не доведено. Виїзд дитини без дозволу та супроводу батька не впливає на права батька на спілкування з дитиною та участі у його вихованні, утриманні, що останнім не спростовано. Щодо вимоги позивача про надання їй дозволу на оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду дитини, суд зазначає наступне. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон з метою оздоровлення, відпочинку та для підвищення рівня світогляду дитини. За таких обставин суд вважає, що вказана мета відповідає найкращим інтересам дитини. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved