Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою про встановлення факту визнання батьківства померлої особи, мотивуючи тим, що вона, [PERSON], народилась [INFO]. ЇЇ батьками є: мати- [PERSON]; батько- [PERSON]. Вказує на те, що батько утримував її та матір, оскільки сплачував аліменти та визнавав її своєю дочкою. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке вона має намір оформити. Таким чином, факт батьківства має для неї юридичне значення та від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини після смерті батька. У зв'язку із зазначеним вище заявниця звернулась до суду з заявою про встановлення факту батьківства. Заявниця в судове засідання не з'явилася, однак в матеріалах справи наявна заява, згідно якої заяву про встановлення факту батьківства підтримує, просить справу розглянути за її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, хоча про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, прийшов до наступного. Так, [PERSON], народилась [INFO] в с.Хомутинці Калинівського району Вінницької області . Згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19.04.2018 року Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області батьками [PERSON] значаться: мати-[PERSON]; батько- [PERSON]. Батьки в шлюбі не перебували, тому прізвище батька записано зі слів матері дитини. Зміна прізвища заявниці з «[PERSON]» на «[PERSON]» відбулася після одруження із гр.[PERSON], про що свідчить повторне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області. Те, що [PERSON] визнавав себе батьком заявниці та утримував її разом з матір'ю [PERSON] підтверджується і іншими наданими доказами: копією супровідного листа адресованого заявниці та її матері щодо стягнення аліментів з [PERSON] на їх користь; письмовими заявами громадян [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, в тому числі, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір»ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред»явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст. 130 СК України заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині 3 ст. 128 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України в постанові №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в п. 15 роз'яснив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі -КпШС України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 3) оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання і ведення спільного господарства позивачем (заявником) та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Оскільки заявниця народилась до 1 січня 2004 року застосуванню підлягають норми КпШС України. Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Таким чином, факт батьківства підтверджений вище зазначеними письмовими доказами, дослідженими судом і має для заявниці юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація її права на отримання спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] і іншого порядку його встановлення немає.

Outcome: approved