Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

08 червня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «[PERSON] Розвитку» (далі ПАТ «ВБР») від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором мотивуючи свої вимоги наступним. 10 жовтня 2012 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] був укладений кредитний договір за №№ IKІFG.9385.002, до умов якого [PERSON], зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді строкового кредиту в розмірі 780 300,00 гривень, строком до 09 жовтня 2032 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних, зі сплатою комісії за оцінку фінансового стану позивальника в розмірі 0,00 грн. (нуль %) від суми кредиту, але не менше 750,00 грн. у день укладання кредитного договору, зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,1 % від суми кредиту щомісяця в період сплати . Відповідач згідно п. 4.2 кредитного договору зобовязався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та виконувати зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Пунктом 2.4 Кредитного договору встановлено період сплати кредиту, комісії та процентів: з 1-го по 10-те число кожного поточного місяця, починаючи з дня підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими. Повернення кредиту здійснюється шляхом здійснення платежу на транзитний рахунок 3739.3.048335889, зазначений у п. 1.8 Кредитного договору, згідно з Графіком погашення (Додаток 2), який є невідємною частиною цього договору (п. 2.4. Кредитного договору). Але, відповідач свої зобовязання, передбачені Кредитним договором, не виконує, не здійснює погашення кредиту та не сплатив відсотки і комісію у розмірах та у строки, передбачені договором, сума боргу щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій. Відповідачу була надіслана вимога вих. № 5530 від 20 серпня 2015 року про погашення заборгованості за кредитним договором. Проте вимогу не задоволено, відповідач і надалі ухиляється від виконання зобовязань за кредитним договором № IKІFG.9385.002 від 10 жовтня 2012 року. Тому, станом на 28 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2012 року складає у сумі 750 213,51 гривень, у тому числі: 738 487,25 гривень - поточна заборгованість по кредиту, 9 973,35 гривень - поточна заборгованість за процентами, 1 752,91 гривень - заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором (а.с.1-2). У подальшому, 02 грудня 2016 року ПАТ «ВБР» від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, звернулись до суду із заявою про уточнення підстав позову мотивуючи наступним. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено: - договір застави цінних паперів № ZXN029500.9385.003 від 10 грудня 2012 року, - договір застави майнових прав від 10 жовтня 2012 року за договором купівлі-продажу цінних паперів № БВ-1015/2012 від 08 жовтня 2012 року, - договір про задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення права власності на цінні папери № ZXN029500.9385.003 від 10 жовтня 2012 року. Відповідно до п. 12.5 договору застави цінних паперів протягом 5 робочих днів з дня отримання правовстановлюючих документів на обєкт інвестування укласти із заставодержателем договір іпотеки на умовах, запропонованих Банком, відповідно до умов якого надати в іпотеку заставодержателю обєкт інвестування в забезпечення виконання заставодавцем зобовязань за кредитним договором. Відповідно до п. 3.1.11 кредитного договору № IKІFG.9385.002 від 10 жовтня 2012 року у разі відмови позичальника в оформленні (переоформленні) якого-небудь із договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, банк має право змінити умови договору вимагати дострокового повернення кредиту, сплати комісії й процентів за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором. Згідно з п. 3.1.9 кредитного договору банк має право достроково стягнути кредит, проценти і комісії в порядку, передбаченому п.п. 2.8, 3.1.5, 3.1.6 при настанні умов, передбачених п.3.1.11. Відповідачу були надіслані вимоги вих. № 5530 від 20 серпня 2015 року, № 8441 від 02 листопада 2015 року про погашення заборгованості за кредитним договором у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором та договором застави. У вимозі вих. № 8441 від 02 листопада 2015 року зазначений перелік порушень позичальником строків чергових платежів із зазначенням кількості днів прострочення. Станом на 28 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 750 213,51 гривень, у тому числі: 738 487,25 грн. - поточна заборгованість по кредиту, 9 973,35 грн. - поточна заборгованість за процентами, 1 752,91 грн. - заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором. Тому, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та судових витрат. 13 березня 2017 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги публічного акціонерного товариства «[PERSON] Розвитку» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON], на користь публічного акціонерного товариства «[PERSON] Розвитку» заборгованість за кредитним договором № IKІFG.9385.002 від 10 жовтня 2012 року у розмірі 748 460,60 гривень, в тому числі: поточна заборгованість за кредитом 738 487,25 гривень, поточна заборгованість по процентах 9 973,35 гривень та вирішено питання про судові витрати шляхом стягнення на користь позивача судового збору у сумі 11 226,91 гривень.. В задоволенні інших позовних вимог Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Розвитку» відмовлено. Не погодившись з рішенням суду відповідач [PERSON], через свого представника [PERSON], подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2017 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «[PERSON] Розвитку» в повному обсязі, мотивуючи тим, що висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає наступне: - висновок суду першої інстанції, що відповідач свої зобовязання не виконує належним чином, не здійснює погашення кредиту згідно з графіком погашення, тобто у розмірах та у строки передбачені договором не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідно до розрахунку за кредитним договором відповідачем щомісячно сплачуються грошові кошти і за період з 09 листопада 2012 року по 13 жовтня 2016 року ним сплачено 624 940,18 гривень. - висновок суду про наявність підстав для задоволення вимог позивача про дострокове повернення не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на припиненому зобовязанні за договором застави цінних паперів, який передбачав відповідальність за його порушення виключно у вигляді переходу права власності на цінні папери від відповідача до позивача; - кредитний договір не передбачав зобовязання відповідача укласти будь-який інший договір в забезпечення виконання зобовязань за ним, в тому числі договір іпотеки обєкта нерухомості, розташованого за адресою: Київська область, Києво [ADDRESS], в свою чергу обовязок укласти з банком договір застави майнових прав цінних паперів був виконаний ним у повному обсязі; - суд першої інстанції не звернув уваги на те, що укладаючи з відповідачем договір застави цінних паперів, позивач сам передбачив умови щодо права позивача на розблокування заставлених цінних паперів та отримання правовстановлюючих документів, а також одночасно з цим встановив відповідальність відповідача за порушення умов договору застави цінних паперів виключно у вигляді набрання чинності договору про задоволення вимог заставодержателя та переходу права власності на цінні папери від відповідача до позивача, інших наслідків договір застави майнових прав на цінні папери не передбачав. Відповідно до п.4.2.11 кредитного договору, лише у разі невиконання зобовязань за цим договором апелянт як позичальник зобовязується надати банку будь яке майно позичальника або третіх осіб за узгодженням з банком для погашення заборгованості, що оформлюється відповідними договорами іпотеки або застави. Отже, висновок суду про порушення відповідачем умов договору застави цінних паперів та право позивача вимагати на цій підставі дострокового повернення кредиту є неправильним та не ґрунтується на матеріалах справи; - при уточненні зміни підстав позову у представника позивача були відсутні повноваження; - розподіл судом першої інстанції судових витрат суперечить ст.88 ЦПК України та привів до подвійного стягнення суми судового збору з відповідача. У судовому засіданні відповідач та його представник просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Представник позивача просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення поточної заборгованості за тілом кредиту та процентами виходив з того, відповідач свої зобовязання передбачені кредитним договором не виконує належним чином, не здійснює погашення кредиту згідно графіку погашення у розмірах і строках передбачених умовами договору, також умовами кредитного договору передбачено про дострокове стягнення кредиту, процентів та комісій. Апеляційний суд повністю погодитися з такими висновками не може з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 08 червня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «[PERSON] Розвитку» (далі ПАТ «ВБР») від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.1-2, 228). Постановою Правління Національного банку України № 914 від 21 грудня 2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВБР" прийнято рішення: відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "ВБР» (а.с.20). Згідно з Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 234 від 22 грудня 2015 року "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВБР" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "ВБР" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВБР" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на два роки з 23 грудня 2015 року по 22 грудня 2017 року (а.с.21). Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №441 від 22 грудня 2015 року на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 грудня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатору банку» розпочата процедура ліквідації ПАТ «ВБР» з 23 грудня 2015 року по 22 грудня 2017 року включно. Призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «ВБР», визначені законом провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на два роки з 23 грудня 2015 року по 22 грудня 2017 року(а.с.22). 10 жовтня 2012 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено кредитний договір, предметом якого є надання банком позичальнику у тимчасове, платне користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 780 300 гривень для купівлі цінних паперів звичайних іменних цільових - облігацій у кількості 9 000 штук, емітованих ТОВ «Омокс» з номінальною вартістю кожної облігації 42,00 гривні з метою фінансування будівництва житлової нерухомості, згідно договору купівлі продажу цінних паперів №БВ-1015/2012 від 08 жовтня 2012 року, що укладений між позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «Консент Капітал менеджмент» та договору про резервування /бронювання квадратних метрів №24/4/9/159/Б від 28 серпня 2012 року, що укладений між позичальником та ТОВ «ОМОКС», на підставі якого за позичальником резервується /бронюється обєкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS], поверх 9. Позичальник доручає банку без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти з кредитного рахунку у сумі 780 300 гривень на поточний рахунок ТОВ «Консент Капітал менеджмент». Кредитний договір укладений строком до 09 жовтня 2032 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних, зі сплатою комісії за оцінку фінансового стану позичальника у розмірі 0,00 гривень (нуль 0%) від суми кредиту, але не менш 750 гривень у день укладання кредитного договору, зі сплатою комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,1 % від суми кредитного щомісяця в період сплати. У п..4.2 кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та виконувати зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені договором. Пунктом 2.4 кредитного договору передбачено період сплати кредиту, комісії, процентів з 1 го по 10 е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісії та процентів у зазначений строк вони вважаються простроченими (а.с.810 Т.1). Позивач, ПАТ «ВБР», звертаючись до суду з позовом до відповідача зазначав, що останній свої зобовязання, передбачені Кредитним договором, не виконує, не здійснює погашення кредиту, не сплатив відсотки і комісію у розмірах та у строки, передбачені договором, сума боргу щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, тому, станом на 28 квітня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2012 року складає у сумі 750 213,51 гривень, у тому числі: 738 487,25 гривень - поточна заборгованість по кредиту, 9 973,35 гривень - поточна заборгованість за процентами, 1 752,91 гривень - заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором (а.с.1-2 Т.1). Відповідачу була надіслана вимога вих. № 5530 від 20 серпня 2015 року про погашення заборгованості за кредитним договором. Проте вимогу не задоволено, відповідач і надалі ухиляється від виконання зобовязань за кредитним договором № IKІFG.9385.002 від 10 жовтня 2012 року. В подальшому відповідно до вимог ст.31 ЦПК України, позивач шляхом подачі заяви змінив підстави позову та зазначив, що умовами кредитного договору передбачено внаслідок порушення відповідачем умов, які зазначені у кредитному договорі, вони мають право вимагати дострокового повернення суми кредиту, посилаючись на порушення відповідачем п.12.5 договору застави цінних паперів щодо укладення договору іпотеки предмет інвестування (а.с.228 Т.1). Так, відповідно до умов кредитного договору у п.3.1.9, якого зазначено, що банк має право достроково стягнути кредит, проценти і комісію у порядку, передбаченому п.п.2.8, 3.1.5, 3.1.6 при настанні умов передбачених. 3.1.11 цього договору. У п.3.11.1 договору зазначено, що при виникненні кожного з наступних події, зокрема, відмова позичальника в оформленні, переоформленні якого не будь з договорів, договорів іпотеки, поруки, договорів страхування, згідно пункту 4.2.9 даного договору, створюваного протидії реалізації своїх прав, встановлених ст..ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку» Пункт 4.2.9 кредитного договору передбачає, у день укладання цього договору (10 жовтня 2012 року), позичальник надає банку належним чином оформлені договори застави, поруки й т. ін.. для забезпечення виконання зобовязань за цим договором, договір особистого страхування позичальника. Під оформленням договорів «належним чином» сторони розуміють: - укладання позичальником та/ або іншими іпотекодавцями/ поручителями договору (ів) застави/поруки, їхне нотаріальне посвідчення (за згодою сторін або за законодавством), іншу передбачену законодавством або самим договором іпотеки/ поруки процедуру реєстрації відносин іпотеки/ поруки; - письмове узгодження з банком договорів страхування (а.с..8-9 Т.1). Відповідач виконуючи зобовязання за умовами кредитного договору , з метою забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором між ПАТ «ВБР», і [PERSON] укладено договір застави цінних паперів від 10 жовтня 2012 року, згідно з яким останній передав в заставу цінні папери у кількості 9 000 штук, що належать заставодавцю на праві власності. Пунктом 12.5 договору застави цінних паперів від 10 жовтня 2012 року передбачено, протягом 5 робочих днів з дня отримання правовстановлюючих документів на обєкт інвестування укласти з заставодержателем договір іпотеки на умовах запропонованих банком відповідно до умов якого надати в іпотеку заставодержателю обєкт інвестування в забезпечення виконання заставодавцем зобовязань за кредитним договором (а.с.117-119 Т.1). Цінні папери, що є предметом застави, обтяжені відповідним розпорядженням заставодавця (а.с.221-222 Т.1). 10 жовтня 2012 року між ПАТ «ВБР», і [PERSON] укладено договір про задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення права власності на цінні папери №ZXN029500.9385.003, згідно з яким останній передав у власність заставодержателю цінні папери у кількості 9 000 штук. Пунктом 3 цього договору передбачено, що заставодавець відступає (передає) заставодержателю цінні папери, що є правовою підставою для оформлення та реєстрації права власності на цінні папери за заставодержателем та надає заставодержателю повноваження:отримувати інформацію з системи реєстру цінних паперів, вносити зміни до системи реєстру цінних паперів, виконувати всі дії, повязані з перереєстрацією прав власності на цінні папери в реєстрі, приймати участь у загальних зборах Емітента, отримувати дохід за цінними паперами, здійснювати купівлю продаж, обмін, позику, поступатись майновими та повязаними з ними немайновими правами, передавати в управління третіх осіб з правом передоручення та укладати відповідні договори, здійснювати розпорядження цінними паперами, а також здійснювати інші дії, кі заставодержатель визначить необхідними та які визначені чинним законодавством як повноваження власника цінних паперів. У пункті 4 договору зазначено, що відступлення заставодавцем цінних паперів заставодержателю здійснюється в обсязі, що відповідає сумі заборгованості заставодавця перед заставодержателем за кредитним договором та договором застави, за ціною визначеною сторонами на момент такого відступлення або на підставі оцінки цінних паперів субєктом оціночної діяльності, але не нижче за оціночну суму застави, визначену в п.1 даного Договору (а.с.79 Т.2). 10 жовтня 2012 року між ПАТ «ВБР», і [PERSON] укладено договір застави майнових прав по договору купівлі продажу цінних паперів №БВ-1015/2012 від 08 жовтня 2012 року(а.с.120-122 Т.1). Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про заставу», застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно зі ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу», застава має похідний характер від забезпеченого зобов'язання. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Отже, застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Позивач у п.3.1.11 кредитного договору зазначив, що має право дострокової вимоги суми кредитного договору, якщо позичальник відмовиться в оформленні, переоформленні якого не будь з договорів, при цьому не конкретизує чого стосуються договори іпотеки або застави. А тому, п. 4.2.9 кредитного договору, відповідач на день укладання цього договору 10 жовтня 2012 року виконав зазначені умови, він надав банку (що не оспорюється сторонами) належним чином оформлені в цей же день договори застави цінних паперів, договір про задоволення вимог заставодержателя шляхом відступлення права власності на цінні папери та укладено договір застави майнових прав по договору купівлі продажу цінних паперів для забезпечення виконання зобовязань за цим договором. У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що відповідач [PERSON] відмовляється від оформлення договору іпотеки на нерухоме майно, як зазначено у п. 12.5 договору застави цінних паперів, документи про право власності відповідач вже оформив, а тому це було підставою для звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення грошових коштів за кредитним договором. Дійсно, відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право власності від 24 вересня 2013 року на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] (а.с.215 Т.1). Згідно зі ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу», застава має похідний характер від забезпеченого зобов'язання. У кредитному договорі підстави оформлення договору іпотеки на обєкт інвестування на нерухоме майно, яке знаходиться у власності [PERSON] не зазначені. Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог з вищенаведених підстав.

Outcome: dismissed