Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах яких діє адвокат Жак Н.Т. звернулись в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (надалі АТ «СГ «ТАС»), приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (надалі ПрАТ «СК «Провідна») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, у якому, уточнивши позовні вимоги згідно поданої ним заяви від 12 серпня 2019 року, просять: стягнути із акціонерного товариства «Страхова група ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду у розмірі 49608 грн; стягнути із акціонерного товариства «Страхова група ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь [PERSON] , [PERSON] витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 16536 грн.; стягнути в солідарному порядку із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 2 000 000 грн. заподіяної моральної шкоди, у користь кожного; стягнути у солідарному порядку із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 152 878,95 грн. відшкодування майнової шкоди, а також судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують на те, що 03 березня 2016 року о 22 год.55 хв. водій [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] по вул..Замковій у місті Тернополі, на нерегульованому пішохідному переході вчинив наїзд в задню частину автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого, обидва транспортні засоби в`їхали на нерегульований пішохідний перехід, на якому був вчинений наїзд передньою частиною автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] на пішохода [PERSON] , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей з численними двобічними переломами ребер та порушенням цілісності крупної магістральної судини - аорти, що призвело до масивної внутрішньої грудної кровотечі, від яких [INFO] померла. За вказаним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2019 року за результатами розгляду кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, останнього визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки. Зазначений вирок у частині винуватості [PERSON] у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення залишений без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26.06.2019 року. Від моменту коли позивачі дізнались про смерть [PERSON] та по даний час, вони перебувають у стані сильного стресу, сильного душевного хвилювання. [PERSON] та [PERSON] не можуть змиритись із смертю дочки, а [PERSON] із смертю своєї сестри. У зв`язку із смертю дочки та сестри, позивачі зазнали значної моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях, психологічній травмі, що стало наслідком втрати соціальних зв`язків. На фоні емоційних та психологічних страждань, позивачі змушені постійно перебувати під наглядом лікарів, що призвело до внесення змін у їх життєві та виробничі стосунки. Позивачі змушені витрачати час та зусилля, необхідні для відновлення свого попереднього стану. Позивач [PERSON] не може працювати, перебуває на лікуванні, приймає заспокійливі ліки. Позивача [PERSON] постійно супроводжують душевні муки та страждання, вона перебуває у стані психологічної травми, не може працювати, отримувати від життя задоволення, адже вони втратили дочку, яка мала бути їм опорою в майбутньому. Позивач [PERSON] була дуже близька із своєю сестрою з дитинства вони були разом, смерть сестри спричинила їй психологічну травму, стрес, у неї погіршились родинні стосунки, постійний стрес викликав дратівливість до рідних та оточуючих. Моральну шкоду позивачі оцінюють у розмірі 2 000 000 грн., у користь кожного. Окрім цього, зазначили, що моральна шкода була завдана позивачам внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] власником якого є [PERSON] та яким керував його працівник [PERSON] та автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , а тому відшкодування шкоди покладається на них у солідарному порядку. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] була забезпечена у страховій компанії акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», що підтверджується страховим полісом №АЕ/3948525, а автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] - у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна», що підтверджується полісом №АЕ/5811241. Також позивачі зазначили, що ними було зроблено значні витрати на своє лікування та ліки на суму 1977 грн., що підтверджено відповідними чеками та квитанціями. Лікування триває з березня 2016 року та до моменту подання ними позовної заяви (50PLNх6 місх3=300PLNх6,59грн.х3=1977х3=5931грн.). Також позивачами понесено витрати на: перевезення тіла загиблої дочки з України до Польщі - 1429 грн. (50єро х 28,58); похоронні послуги (табличка, некролог, ритуальні послуги, підготовка гробу, послуги гробівника, послуги перевезення) - 20776,95 грн.=1330PLN+874,80PLN+300PLN+648PLN=3152,80PLNх6,59, пам`ятник - 118260 грн. (18 000PLNх6,57), надгробна плита -15439,50 грн.(2350PLNх6,57), що підтверджується чеками та квитанціями. Тому вважають, що загальна сума майнової шкоди становить 161836,45 грн. Відповідно до ст..27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. Станом на день настання страхового випадку 04.03.2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 грн. Крім цього, страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, розмір якого на одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку. Відповідач, Приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС» подало заперечення (відзив) на позов у якій зазначило, що товариство не визнає позову та не може погодись із сумою страхового відшкодування зазначених позивачами. Так, для отримання страхового відшкодування позивачам необхідно було звернутись до ПАТ «Страхова група ТАС» в порядку передбаченому законодавством, надати необхідні документи для визначення розміру заподіяної шкоди. Однак, позивачі не звертались із такою заявою для отримання страхового відшкодування, внаслідок чого питання про виплату страхового відшкодування не розглядалось, а тому вважають, що звернення до суду позивачів за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи інтересів вважають безпідставним. Також, зазначили, що транспортний засіб марки «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] забезпечений в ПрАТ «СК Провідна», а тому вважають, що ПАТ «Страхова група ТАС» повинна відшкодувати лише половину завданої шкоди, оскільки розмір страхового відшкодування ділиться на кількість осіб, відповідальних за заподіяний збиток, тобто між АТ «СГ ТАС» та ПрАТ «СК Провідна». Відповідно до діючого законодавства України, особи, які взяли на себе витрати на поховання, мають право на отримання страхового відшкодування від АТ «СГ ТАС» в межах документально підтверджених витрат, які були понесені ними з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу, або калумбарну нішу, а також витрати, які пов`язані з облаштуванням та утриманням місця поховання. АТ «СГ ТАС» вважає, що ним може бути відшкодована моральна шкода, заподіяна смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) загиблої особи, після звернення позивачів до АТ «СГ ТАС» у установленому законом порядку. АТ «СГ «ТАС» відшкодовує половину з 12 мінімальних заробітних плати, тобто (12-1378)=8768 грн. рівними частинами батьку [PERSON] та матері [PERSON] , по 4134 грн. Вважає, що оскільки позивачі не звертались до АТ «СГ «ТАС» із відповідними заявами про виплату страхового відшкодування, а тому їх вимоги вважають безпідставними. Відповідач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Провідна» подало суду заперечення на позов (відзив) відповідно до якого зазначили, що між ПрАТ «СК «Провідна» та [PERSON] був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/5811241, забезпеченим транспортним засобом виступав автомобіль «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] . Пунктом 4 зазначеного полісу було встановлено страхову суму за шкоду заподіяну життю та здоров`ю на одного потерпілого у розмірі 100 000 грн. Відповідно до витягу з кримінального провадження №12016210010000814 від 03.03.2016 року, механізм дорожньо-транспортної пригоди вказує на те, що подія сталась внаслідок протиправних дій у вигляді порушення правил дорожнього руху водія автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] [PERSON] відносно якого був складений обвинувальний акт. Вважають, що дана дорожньо-транспортна пригода не є страховим випадком, оскільки вина страхувальника ПрАТ «СК Провідна» [PERSON] не настала. Також вважають, що відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, з урахуванням обставин непереборної сили для водія транспортного засобу автомобіля «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] [PERSON] цивільна відповідальність якої на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК Провідна», звільняється від відповідальності за шкоду, що була завдана позивачу в результаті протиправних дій [PERSON] . Також, вважають, що нормами ЦК України не передбачено солідарного обов`язку страховика щодо відшкодування матеріальної шкоди, яку просять стягнути позивачі. Вважають, що за недоведеності належними та допустимими доказами протиправної поведінки та вини водія [PERSON] у вчиненні правопорушення у вигляді порушення правил дорожнього руху, що спричинило завдання шкоди, відповідач не вбачає можливим встановити вину даної особи у вчиненні ДТП, протиправності її поведінки, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, а тому вважає, що відсутні підстави для застосування деліктної відповідальності. Відповідач, [PERSON] подав заперечення (відзив) щодо позову у яких вважає вимоги позивачів щодо нього безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що до нього, як до відповідача неправомірно пред`явлено позов у даній справі. Зазначив, що він є власником автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] . [PERSON] є його найманим працівником, що підтверджується трудовим договором №13011403343 від 02 грудня 2014 року. Відповідно умов трудового договору та внутрішнього трудового розпорядку, час виконання роботи працівникові [PERSON] встановлено з 09 год. до 18 год., з перервою на обід з 13 до 14 год. 03 березня 2016 року, після завершення робочого дня, о 18 год. ним на прохання [PERSON] , який мав при собі посвідчення водія, було надано в користування автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] та реєстраційний документ на вказаний автомобіль для використання його в особистих потребах. Жодних доручень [PERSON] по виконанню ним роботи в позаробочий час, тобто після 18 год., виробничого, господарського, технічного та іншого характеру передбаченої трудовим договором, як на території роботодавця, так і за її межами 03 березня 2016 року не надавалось. Просить врахувати, що дорожньо-транспортна пригода сталась 03 березня 2016 року о 22 год. 55 хв. поза межами робочого часу працівника [PERSON] , тобто тоді коли він використовував автомобіль на законних підставах, але не як його найманий працівник, а як фізична особа для власних потреб. Жодних трудових обов`язків [PERSON] після 18 год. 03 березня 2016 року не виконував. Таким чином, вважає, що законних підстав для задоволення вимог про солідарне відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, з нього, як власника автомобіля «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] , не має. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шевчук В.О. подав відзив на позов у якому вказав, що предметом даного позову є відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, право на пред`явлення якого закріплено за потерпілим у кримінальному провадженні. Доказів, що позивачі є потерпілими у кримінальному провадженні №12016210010000814 від 03.03.2016 року до позовної заяви не додано. Також зазначив, що до позовної заяви додано документи, які підтверджують родинні зв`язки позивачів із загиблою [PERSON] викладені іноземною мовою, належним чином не перекладені та не апостильовані. Просить врахувати, що на його думку, пред`явлений позов ґрунтується на припущеннях, позивачі не доводять належними та допустимими доказами підстави деліктної відповідальності [PERSON] . Крім цього, просить врахувати, що [PERSON] на момент скоєння ДТП, не був власником транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] , який є джерелом підвищеної небезпеки, відтак до нього не може бути пред`явлений позов. Вказав, що розмір майнової шкоди нічим не підтверджується, моральна шкода належним чином не обґрунтована та за умови відсутності відповідних розрахунків є безпідставною. Представник відповідача [PERSON] адвокат Горбуляк І.В. подав відзив на позов відповідно до якого зазначив, що доказів, що усі позивачі є потерпілими у кримінальному провадженні №12016210010000814 до позовної заяви не долучено та з її тексту не вбачається, а тому вважає, що стверджувати що саме дані особи ж потерпілими у кримінальному провадженні та відповідно саме їм завдана шкода кримінальним правопорушенням не видається за можливе. Також зазначив, що додані до позовної заяви документи, які підтверджують родинні відносини позивачів із загиблою [PERSON] викладені іноземною мовою, належним чином не перекладені та не апостильовані, що у свою чергу унеможливлює їх правильне сприйняття учасниками процесу. Також вказав, що поданий позов не підписаний самими потерпілими. Обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою особи. На його думку, не доведення того, що пред`явлений позов ґрунтується лише на припущеннях слугує те, що позивачі не доводять належними підстави для деліктної відповідальності [PERSON] . Вважає, що всі підстави, які на думку позивачів є достатніми для задоволення позовних вимог, за своєю суттю на даний час є припущеннями та не можуть братися судом до уваги при ухваленні судового рішення. Позивачем не взято до уваги того, що на дії [PERSON] , яка керувала автомобілем марки «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] мала місце непереборна сила, що підтверджується висновками експертиз, проведених у кримінальному провадженні по факту ДТП. За таких умов вважає, що не можуть бути задоволенні позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в солідарний спосіб із відповідачів, відтак вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Позивачі відповіді на відзив не подавали. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 березня 2020 року, позовну заяву в частині вимог позивачів до [PERSON] залишено без розгляду на підставі поданої заяви представника позивачів. 02 березня 2020 року у даній справі протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду. Представник позивачів - адвокат Жак Н.Т. в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог підтримала повністю, з мотивів, викладених у позовній заяві, та просить суд її задовольнити. Згідно із додатковими письмовими поясненням наданими представником позивача, на її думку, із АТ «СГ ТАС» та ПрАТ «СГ «Провідна» у користь позивачів підлягає стягненню: 1) Страхове відшкодування (регламентної виплати) шляхом поділу розміру заподіяної шкоди 49608 (36х1378) між АТ «СГ «ТАС» та СК «Провідна»: - з АТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування батькові загиблої [PERSON] - 12402 грн., матері загиблої [PERSON] 12402; - з СК «Провідна» страхове відшкодування батькові загиблої [PERSON] - 12402 грн., матері загиблої [PERSON] - 12402. 2) Розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню із АТ «СГ «ТАС» та «СК «Провідна» в сумі 16536 грн., шляхом поділу їх між АТ «СГ «ТАС» та «СК «Провідна»: -з АТ «СГ «ТАС» моральна шкода [PERSON] - 4134 грн., [PERSON] 4134; -з СК «Провідна» моральна шкода [PERSON] - 4134 грн., [PERSON] - 4134; 3) Розмір відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника [PERSON] , що підлягає стягненню з АТ «СГ «ТАС» та «СК «Провідна» в сумі 16536 грн., шляхом поділу розміру між між АТ «СГ «ТАС» та «СК «Провідна»: - з АТ «СГ «ТАС» - 8268 грн.; - з СК «Провідна» - 8268 грн. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Шевчук В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та проти їх задоволення заперечили. Вважають, що позивачами не доведено заподіяння шкоди діями [PERSON] . Крім цього, [PERSON] суду пояснив, що він у день вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме 03 березня 2016 року о 22 год. 55 хв. не знаходився при виконання своїх трудових обов`язків, передбачених трудовим договором, укладеним із приватним підприємцем [PERSON] , оскільки взяв даний автомобіль та використовував його у власних цілях. Проте зазначив, що даний транспортний засіб було завантажено вантажем, який належав приватному підприємцю [PERSON] - меблями, які він мав перевозити в місто Червоноград Львівської області на наступний день. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними та необґрунтованими у частині вимог до [PERSON] . Крім цього, [PERSON] суду пояснив, що він передав належний йому транспортний засіб марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] водію [PERSON] , який є його працівником, після 18 год. для використання його у своїх потребах. Не здійснював видачу [PERSON] подорожніх листів на вантаж, проте зазначив, що даний транспортний засіб було завантажено меблями, які [PERSON] у службових цілях мав перевозити у місто Червоноград 04 березня 2016 року. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Горбуляк І.В. в судовому засіданні вважає, що позов не підлягає до задоволення в частині пред`явлення його до [PERSON] , оскільки вину у вчиненні ДТП зазначеного відповідача не встановлено, вона керувала транспортним засобом марки «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] який зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом з метою пропуску пішохода [PERSON] . Однак, внаслідок дії непереборної сили зі сторони транспортного засобу марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та в`їхав у задню частину автомобіля марки «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] , здійснила наїзд на вказаного пішохода без своєї волі. У позові до [PERSON] просить відмовити. Представники акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про місце та час розгляду справи. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив наступні обставини. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2019 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26 червня 2019 року вирок в частині стягнення витрат на правову допомогу змінено, стягнувши із [PERSON] на користь [PERSON] 34594,62 грн. В решті вирок залишено без змін. Постановою ВС від 12.03.2020 року вирок Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 26 червня 2019 року щодо [PERSON] залишено без змін. Як вбачається із означеного вироку, судом встановлено, що «…03 березня 2016 року о 22 годині 55 хвилин водій [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння керував технічно справним автомобілем Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] , чим грубо порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, згідно яких водіям категорично заборонено керувати транспортними засобами у стані сп`яніння. Вказаним автомобілем [PERSON] рухався з одним пасажиром в салоні та вантажем вагою біля 700 кг вулицею Замкова м. Тернополя від облдержадміністрації в бік вулиці Руська. Під час руху водій [PERSON] не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив ще й вимоги п. 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України. Так в цей час, на вул. Замковій м. Тернополя, перед нерегульованим пішохідним переходом, що розташований навпроти банку «Діамант», з метою пропустити пішохода зупинилась автомобілем «OPEL Vivaro», р.н.з. [NUMBER] водій [PERSON] .. Пішохід [PERSON] , громадянка Республіки Польща, переконавшись, що водій автомобіля «OPEL Vivaro» виявила її та зупинилась перед переходом, надаючи дорогу, розпочала пересікати проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході та дійшла до середини смуги руху до вул. Руська. Унаслідок проявленої водієм [PERSON] неуважності під час керування транспортним засобом та порушення ним вимог п.п. 12.1, 12.3 та 13.1 ПДР України, які зобов`язують водія обирати безпечну швидкість руху, дотримуватись безпечної дистанції та своєчасно реагувати на перешкоду для руху, автомобіль «MERCEDES-Benz», р.н.з. [NUMBER] під його керуванням в`їхав в задню частину автомобіля «OPEL Vivaro» р.н.з. [NUMBER] , який стояв нерухомо перед пішохідним переходом. Унаслідок такого зіткнення обидва транспортні засоби перемістились вперед, в`їхали на нерегульований пішохідний перехід, на якому був вчинений наїзд передньою частиною автомобіля «ОРЕL Vivaro» на пішохода [PERSON] з наступним переїздом через її тіло колесом транспортного засобу. Унаслідок наїзду потерпіла [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей з чисельними двобічними переломами ребер та порушенням цілісності крупної магістральної судини -аорти, що призвело до масивної внутрішньо-грудної кровотечі та різкого обезкровлювання організму, від яких 04.03.2016 о 00 год. 05 хв. вона померла в BAIT КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня». Після ДТП, [PERSON] , як водій причетний до дорожньо-транспортної пригоди, не залишився на місці пригоди, не надав першу допомогу потерпілій і не викликав карету швидкої допомоги та працівників поліції, а в порушення вимог п. 2.10 (а, б, в, г, д) ПДР України з місця скоєння злочину втік. Порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 2.3 (б, д); 2.9 (а); 2.10 (а, б, в, г, д); 12.1; 12.3 та 13.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілої [PERSON] …». Вирок у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). Таким чином, не підлягає доказуванню обставини дорожньо-транспортної пригоди під час якої загинула громадянка республіки Польща [PERSON] , а також винуватість [PERSON] у її вчиненні, причинно-наслідковий зв`язок із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілої. Як вбачається із копії постанови заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області про залучення представника потерпілого, винесену ним у кримінальному провадженні №12016210010000814 від 04.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, згідно поданих заяв, до кримінального провадження №12016210010000814 залучені як потерпілі родичі загиблої [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до скороченої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м.Замость Люблінського воєводства, республіка Польща, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із скороченої копії акту про одруження серії АА №1280659, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану м.Замостя, Люблінського воєводства, республіка Польща, 01.08.2015 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] на момент вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди належав на праві власності [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб марки «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] на момент вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди належав [PERSON] . Як вбачається із копії полісу АЕ/3948525 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого АТ «Страхова група ТАС», транспортний засіб марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» д.н.з [NUMBER] був забезпечений зазначеним полісом обов`язкового страхування на термін з 06.11.2015 року по 05.11.2016 року із встановленням страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 100 000 грн.., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн. Сума франшизи складає 0 грн. Крім цього, як вбачається із копії полісу АЕ5811241 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна», транспортний засіб марки «Opel Vivaro» р.н.з. [NUMBER] був забезпечений зазначеним полісом обов`язкового страхування на термін з 11.11.2015 року по 10.11.2016 року із встановленням страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 150 000 грн.., за шкоду заподіяну майну 50 000 грн., страхувальником якого був його власник [PERSON] . Сума франшизи складає 500 грн. Як вбачається із рахунку фактури №3/03/2016 (т.1 с.с.46), виданої мистецько-цирковою агенцією «Марвос» в м.Замості, республіка Польща, [PERSON] сплачено 648 PLZ за транспортні послуги. Відповідно до копії рахунку фактури №16/СН/2016 (т.1 а.с.48) виданої 07.03.2016 року виробничо-торговим підприємством «Гранбуд» фірмовим магазином комунальне кладовище Королівка, м.Замость, республіка Польща, [PERSON] сплачено 300 PLZ за каменярську послугу - фото та закладення надгробної плити з метою поховання тіла померлої [PERSON] . Як вбачається із рахунку фактури ZPU/80/2016 від 07.03.2016 року (т.1 а.с.50) виданої підприємством комунального господарства в м.Замості, [PERSON] сплачено за послуги: підготовка бетонного гробу, оплата за обслуговування гробу 874 PLZ. Відповідно до рахунку фактури №0105/16/FVS від 10.03.2016 року виданої похоронної фірмою «Моменто Морі» м.Замость, республіка Польща (т.1 а.с.52), [PERSON] понесено витрати у розмірі 1330 PLZ за надані похоронні послуги (обслуговування похорону померлої, оплати за виконання послуг на комунальному кладовищі, оформлення померлої в похоронному домі, зберігання померлої, виготовлення некрологу та таблички). Як вбачається із квитанції, виданої Генеральним консульством республіки Польща в м.Луцьку 05.03.2016 року (Т.1 а.с.54), [PERSON] сплачено за перевезення тіла коштів у розмірі 50ЄВРО. Відповідно до кошторису, виданого виробничо-торгівельним підприємством «Гранбуд» від 30.08.2016 року м.Замость, республіка Польща (Т.1 а.с.97), вартість виконання фотографії на порцеляні, літер з бронзи, а також гранітового елементу із співчуттям на комунальному цвинтарі в м.Замості для померлої особи [PERSON] складає 2 350 PLZ. Згідно із фактурою від 07.11.2016 року, виданою виробничо-торговим підприємством «Грандбуд» м.Замость, ресбуліка Польща (Т.2 а.с.147), [PERSON] сплачено 1150 PLZ за виконання та монтаж елементів надгробного гранітного пам`ятника та за виконане фото на порцеляні. Як вбачається із довідки, виданої Замостським товариством охорони здоров`я, республіка Польща (Т.1 а.с.192), [PERSON] обстежувався в приймальному відділенні психічного здоров`я 14.04.2017 року і перебуває на обліку в відділенні психічного здоров`я для дорослих від 2016 року з діагнозом психічним розладом спричиненим смертю доньки від нещасного випадку. Відповідно до довідки виданої Замостським товариством охорони здоров`я, республіка Польща (Т.1 а.с.192), [PERSON] обстежувалась в приймальному відділенні психічного здоров`я 14.04.2017 року і перебуває на обліку в відділенні психічного здоров`я для дорослих від 2016 року з діагнозом психічним розладом спричиненим смертю сестри від нещасного випадку. Згідно із довідкою, виданої Замостським товариством охорони здоров`я, республіка Польща (Т.1 а.с.192), [PERSON] обстежувалась в приймальному відділенні психічного здоров`я 14.04.2017 року і перебуває на обліку в відділенні психічного здоров`я для дорослих від 2016 року з діагнозом депресійні та психічні розлади спричиненими смертю доньки від нещасного випадку. Відповідно до наданих чеків на купівлю медикаментів від 09.06.2016 року, 04.04.2017 року, [PERSON] витрачено коштів на купівлю медикаментів на загальну суму 74,04 PLZ та 52,42 PLZ відповідно. Як вбачається із копії трудового договору №19011403343 між працівником і фізичною особою, яка виконує найману працю від 02 грудня 2014 року та зареєстрованим у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості 02.12.2014 року, його укладено між приватним підприємцем фізичною особою [PERSON] та [PERSON] на невизначений строк, відповідно до якого [PERSON] , як найманий працівник зобов`язується виконувати роботу водія вантажного автомобіля, час виконання встановлюється з 09-00 год. до 18.00 год., обідня перерва з 13.00 год. до 14.00 год. Як вбачається із даних Пенсійного фонду України, які містяться і реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування стосовно [PERSON] , останнім сплачувались внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щомісячно у 2016 році страхувальником якого є ФОП [PERSON] . Відповідно до копії протоколу допиту свідка [PERSON] від 04.03.2016 року у кримінальному провадженні №12016210010000814, який долучено до матеріалів даної цивільної справи у якості письмового доказу представником позивачів та який було оглянуто у судовому засіданні у матеріалах даного провадження, [PERSON] пояснив, що «…близько о 18 год.20 хв. він повернувся з роботи додому, працівнику [PERSON] повідомив, що о 06.00 год. 04.03.2016 року йому потрібно поїхати в місто Червоноград Львівської області щоб доставити меблеві матеріали до м.Тернопіль на їх фірму, у дане відрядження він повинен був їхати на автомобілі марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] . Близько 19 год. 03.03.3016 року на даному автомобілі гр.. [PERSON] під`їхав до мене додому та забрав усі необхідні документи для даного відрядження та поїхав у невідомому напрямку…». Як вбачається із протоколу допиту у якості свідка [PERSON] від 03.03.2016 року у кримінальному провадженні №12016210010000814, який долучено до матеріалів даної цивільної справи у якості письмового доказу представником позивачів та який було оглянуто у матеріалах даного провадження у судовому засіданні, [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] пояснила, що «…її чоловік приїхав додому автомобілем марки «Лендкрузер» близько 18 год. 20 хв. та з того часу квартиру не покидав. Автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] перебуває у власності її чоловіка, але даний автомобіль перебуває у користуванні водія [PERSON] , який мав їхати 04.03.2021 року у місто Червоноград Львівської області, щоб доставити на фірму меблі…». Відповідно до долученої представником відповідача [PERSON] адвокатом Горбуляком І.В. у якості письмового доказу копії висновку судової інженерно-транспортної експертизи №5-145/16 від 11.04.2016, яку було проведено у рамках кримінального провадження №12016210010000814, вбачається, що первинний контакт при наїзді на пішохода відбувся передньою лівою частиною автомобіля OPEL Vivaro, p. н.з. [NUMBER] , на відстані наближено 4-35 см від повздовжньої осі автомобіля (лівими частинами: переднього номерного знаку, облицювальної решітки радіатора та передньої кромки капоту моторного відсіку). В момент первинного контактування кут між повздовжніми осями автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter, p.н.з. [NUMBER] та автомобіля OPEL Vivaro, p.н.з. [NUMBER] складав величину в межах 10°+ 5°. Автомобіль OPEL перед зіткненням перебував в загальмованому стані і його повздовжня вісь розташовувалась паралельно відносно повздовжніх елементів проїзної частини дороги. Повздовжня вісь автомобіля MERCEDES-BENZ в момент зіткнення була направлена вліво під кутом наближено 10° ±5° відносно повздовжніх елементів проїзної частини дороги, якщо переміщатись в напрямку руху даних транспортних засобів. Наїзд автомобіля OPEL Vivaro, д. н. з. р.н.з. [NUMBER] , на пішохода відбувся у поперечному напрямку по відношенню до елементів дороги - на смузі руху до вул. Руської. У повздовжньому напрямку - в місці, що передує «плямі крові» зафіксованій під час огляду місця пригоди під умовним позначенням №6, якщо переміщатись в напрямку руху цього транспортного засобу. Зіткнення автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter, p.н.з. [NUMBER] та автомобіля OPEL Vivaro, p.н.з. [NUMBER] відбулось, у поперечному напрямку відносно елементів проїзної частини дороги - на смузі руху до вул. Руської, а саме між слідами гальмування, зафіксованими під час огляду місця пригоди під умовними позначеннями №№ 1,2. У повздовжньому напрямку -безпосередньо передує початку осипу ґрунту, зафіксованого у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди під умовним позначенням №3, якщо переміщатись в напрямку руху автомобілів (див. додаток №1 до висновку експерта). Відповідно до долученої представником відповідача [PERSON] адвокатом Горбуляком І.В. у якості письмового доказу копії висновку комплексної судової комп`ютерно-технічної експертизи №7-91/16-5-394/16 від 04.03.2016, яку було проведено у рамках кримінального провадження №12016210010000814, вбачається, що при заданому слідством комплексі вихідних даних, перший мікроавтобус «OPEL Vivaro», при умові руху транспортного засобу з рівномірною швидкістю на вказаній ділянці дороги, рухався з швидкістю 49 км/год. При заданому слідством комплексі вихідних даних, другий мікроавтобус «MERCEDES-Benz Sprinter», при умові руху транспортного засобу з рівномірною швидкістю на вказаній ділянці дороги, рухався з швидкістю 51 км/год. Показання водія автомобіля «OPEL Vivaro» про те, що з віддалі 33,2 м до місця наїзду вона, реагуючи на вихід пішохода на проїзну частину, застосувала екстрене гальмування та повністю зупинила керований транспортний засіб перед пішохідним переходом, тобто на відстані 29,7 м до нього, з технічної точки зору можуть вважатися технічно спроможними. При заданому слідством комплексі технічно спроможних вихідних даних, водій автомобіля «ОPEL Vivaro» мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований транспортний засіб перед пішохідним переходом при умові, що ліхтарі сигналів гальмування загорілись в даному транспортному засобі на віддалі 22,4-24,4 м до початку пішохідного переходу. При заданому слідством комплексі вихідних даних, водій автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter)) повинен був дотримуватися до автомобіля «ОРЕL Vivaro», який рухався попереду по тій самій смузі, мінімальної безпечної дистанції 11,2... 11,6 м. При заданому слідством комплексі технічно спроможних вихідних даних, невідповідність обраної водієм автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» дистанції, її мінімально допустимій величині, вказує на відсутність технічної можливості у водія транспортного засобу, однак, неправильно обравши дистанцію, водій автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» сам себе поставив в такі умови, при яких не мав технічної можливості запобігти попутного зіткнення з автомобілем «OPEL Vivaro». В умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля «OPEL Vivaro» повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. В умовах даної дорожньо-транспортної ситуації", яка склалася, водій автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна дистанція»), 13.1 Правил дорожнього руху України. В розглядуваній слідством дорожній обстановці та при заданому слідством комплексі технічно спроможних вихідних даних, невідповідностей в діях водія автомобіля «OPEL Vivaro» вимогам п. 18.1 ПДР України не вбачається. При заданому слідством комплексі технічно спроможних вихідних даних, на момент проведення експертизи не відомі причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» діяти відповідно до вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, отже його дії в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди не відповідали вимогам зазначеного пункту цих Правил. В даній дорожньо-транспортній ситуації, невідповідність дій водія автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» вимогам п. 13.1 ПДР України, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. При встановлених слідством обставинах дорожньо-транспортної пригоди та заданому комплексі технічно спроможних вихідних даних, невідповідність дій водія автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» технічним вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України привела до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, тобто причиною настання цієї ДТП, з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля «MERCEDES-Benz Sprinter» зазначеним вимогам пункту Правил, яка перебуває у прямому зв`язку. Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що був очевидцем того, як 03 березня 2016 року зателефонував йому [PERSON] та попросив допомогти розвантажувати автомобіль. Зазначив, що був очевидцем того, як приїхав [PERSON] та попросив автомобіль марки «MERCEDES-Benz Sprinter» для використання його у власних потребах. Проте, не зміг підтвердити того, що бачив як [PERSON] передав останньому ключі та документи на даний автомобіль. З приводу обставин відрядження водія [PERSON] у відрядження у місто Червоноград 04.03.3016 року пояснити не зміг. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 23 зазначеного Закону у редакції чинній на момент ДТП, встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно із пунктами 27.2, 27.3, 27.4, 27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції чинній на момент даної дорожньо-транспортної пригоди, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. В силу вимог ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш, як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно; 3)інвалідам - на строк їх інвалідності; 4)одному з батьків (усиновлювачів) або другову з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Згідно із закріпленим у статті 1194 ЦК України правилом, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, несе відповідальність перед потерпілим у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року, розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 року по 01.05.2016 року, тобто на момент вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди, становив 1378 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом) (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Основною ознакою є те, що працівник (службовець) виконує роботу, доручену йому згідно із цими розпорядчими актами, незалежно від того, який характер вона має - одноразовий, тимчасовий чи постійний. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (конт\-рактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Так, у постанові Великої Палати ВС від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16 Зазначено, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, відповідно до якої зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Як встановлено судом при вчиненні ДТП, [PERSON] керував ввіреним йому транспортним засобом марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] , який належав фізичній особі приватному підприємцю [PERSON] , у якого [PERSON] працював водієм вантажного транспортного засобу на підставі трудового договору №19011403343, як найманий працівник. При цьому, суд враховує, що [PERSON] вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час керування ним зазначеним транспортним засобом та який на відповідній правовій підставі був ввірений йому ФОП [PERSON] для виконання покладених на нього трудових обов`язків, з метою відрядження у місто Червоноград для перевезення меблів. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження у поясненнях наданих [PERSON] та його дружини [PERSON] у якості свідка у кримінальному провадженні. При цьому, суд не бере до уваги твердження [PERSON] та [PERSON] , що останній взяв зазначений транспортний засіб для особистих потреб, оскільки констатує, що його було завантажено меблями, які за вказівкою [PERSON] в подальшому мали бути перевезені водієм [PERSON] в м.Червоноград. Щодо тверджень [PERSON] та його представника про те, що [PERSON] вчинив наїзд на пішохода поза межами робочого часу, обумовленого в трудовому договорі, суд не бере до уваги та вважає їх такими, що направлені на уникнення ним, як роботодавцем відшкодування шкоди, оскільки [PERSON] здійснював перевезення вантажу на даному транспортному засобі за вказівкою приватного підприємця [PERSON] , вчинив усі дії щодо цього, а тому вважає, що [PERSON] виконував обов`язки водія, обумовлені трудовим договором. При цьому, судом також враховуються надані у якості письмових доказів показання у якості свідка [PERSON] який пояснив, що працівнику [PERSON] він повідомив, що о 06.00 год. 04.03.2016 року йому потрібно поїхати в місто Червоноград Львівської області, щоб доставити меблеві матеріали до м.Тернопіль на їх фірму, у дане відрядження він повинен був їхати на автомобілі марки «Mercedes Benz Sprinter 412 D» р.н.з. [NUMBER] . Близько 19 год. 03.03.3016 року на даному автомобілі гр.. [PERSON] під`їхав до нього додому та забрав усі необхідні документи для даного відрядження та поїхав у невідомому напрямку. Такі покази знайшли своє підтвердження у письмових доказах - показаннях у якості свідка дружини [PERSON] - [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що шкоду заподіяну [PERSON] , який був працівником у ФОП [PERSON] та здійснював виконання своїх обов`язків водія транспортного засобу, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повинен відшкодовувати ФОП [PERSON] , як цього вимагає ст..1172 ЦК України. В силу вимог ч.1, 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням,зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 статті 1187 ЦК України встановлює, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, виходячи із системного аналізу зазначених статтей, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати моральну шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Відповідно до статті 1187 ЦК України умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого. Безумовною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності без вини є дія непереборної сили. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15, від 18 жовтня 2019 року у справі №352/342/17від 20 листопада 2019 року у справі 3296/2509/16. В силу вимог ч.2 ст.1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Проаналізувавши наведене, суд вважає, що за шкоду потерпілій, яку було заподіяно внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки повинен також нести відповідальність й водій транспортного засобу марки «OPEL Vivaro», p.н.з. [NUMBER] [PERSON] . У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК, яка визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо її завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Із змісту ст. 23 Цивільного кодексу України фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, який фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд розглянувши матеріали цивільної справи, а також докази надані сторонами приходить до переконання, що позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням слід задовольнити частково. Так, враховуючи наведені обставини, суд вирішивши вимоги позивачів у частині стягнення страхового відшкодування, вважає, що слід стягнути із акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» у користь [PERSON] 8 268 гривень страхового відшкодування у якості моральної шкоди, тобто по 4134 гривні, із кожного. Крім цього, суд вважає, що слід стягнути із акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» у користь [PERSON] 8 268 гривень страхового відшкодування у якості моральної шкоди, тобто по 4134 гривні, із кожного. Також, вважає, що слід стягнути із акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» у користь [PERSON] 16 536 гривень страхового відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання, тобто по 8 268 гривні, із кожного. При цьому, задовольняючи позов частково у цій частині суд виходить із того, що шкода завдана потерпілому внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, які було забезпечено у АТ «Страхова група «ТАС» та Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, суд враховує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати на момент дорожньо-транспортної пригоди, який склав 1378 грн. Відтак, враховуючи наведені судом вимоги ст..27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вимоги ст..1200 ЦК України, розмір моральної шкоди, яку слід стягнути у користь [PERSON] та [PERSON] буде складати 16536 грн., яку слід стягнути у їх користь у рівних частках, тобто по 8268 грн. у користь кожного, із двох страховиків у яких були забезпечені транспортні засоби, тобто по 4134 грн. Також, суд враховує надані представником позивачів докази, що підтверджують витрати на поховання потерпілої, а тому вважає, що слід стягнути у користь [PERSON] , яка безпосередньо понесла такі витрати із вказаних страхових компаній 16536 грн., тобто по 8268 грн. із кожного страховика. При цьому суд вважає, що вимоги позивачів про стягнення у їх користь 49608 грн. страхового відшкодування (регламентної виплати) у розмірі 36 мінімальних заробітних плат не підлягають до задоволення, оскільки в силу вимог п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого на умовах, передбачених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування рівними частинами, загальний розмір якого на одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на день настання страхового випадку. Статтею 1200 ЦК України встановлено, що право на такі виплати мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали право на день його смерті право на одержання від нього утримання. При цьому така шкода відшкодовується згідно 1-5 ч.1 вказаної статті: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другову з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Проте, ні позивачами ні представником позивачів не надано до матеріалів справи доказів, які б підтверджували, що батьки потерпілої є особами непрацездатного віку та перебували на її утриманні або мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання. Відтак, суд вважає, що вимоги позивачів [PERSON] , [PERSON] у цій частині не підлягають до задоволення. Також, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн. кожному, підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Так, визначаючи розмір моральної шкоди кожному із позивачів, оцінює в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер заподіяної шкоди та їх наслідки, довічність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі життя позивачів, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд визначає загальний розмір моральної шкоди, заподіяної позивачам від кримінального правопорушення, а саме: позивачу [PERSON] в сумі 310 000 грн., позивачу [PERSON] в сумі 310 000 грн., позивачу [PERSON] в сумі 55 000 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню із відповідачів у користь позивачів, суд також враховує визначений ним розмір моральної шкоди, який належить до відшкодування [PERSON] , [PERSON] у зв`язку із заподіянню смертю особи, передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 8268 грн., а також враховує вимоги ч.2 ст..1188 ЦК України, а тому вважає, що слід стягнути із фізичної особи підприємця [PERSON] у користь [PERSON] 291 732 гривні заподіяної моральної шкоди, у користь [PERSON] 291 732 гривні заподіяної моральної шкоди, у користь [PERSON] 50 000 гривень заподіяної моральної шкоди. Крім цього, суд вважає, що слід стягнути із [PERSON] у користь [PERSON] 10 000 заподіяної моральної шкоди, у користь [PERSON] 10 000 заподіяної моральної шкоди, а також у користь [PERSON] 5 000 гривень моральної шкоди. При цьому, суд відкидає твердження представника [PERSON] - адвоката Горбуляка І.В. про те, що [PERSON] не несе відповідальності при відшкодуванні шкоди, оскільки вироком Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2019 року у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди встановлено вину [PERSON] , оскільки перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Також, суд відкидає твердження представника [PERSON] - адвоката Горбуляка І.В. про те, що [PERSON] не несе відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки водій автомобіля марки «OPEL Vivaro» [PERSON] вчинила наїзд на потерпілу внаслідок дії непереборної сили. Проте, суд вважає, що при таких твердженнях представником відповідача не враховано, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Судом під час розгляду кримінального провадження не встановлено грубої необережності пішохода. Також, судом не встановлено й дії непереборної сили внаслідок якої відбувся наїзд на пішохода [PERSON] . Враховуючи наведені обставини, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , як особи, які керували джерелом підвищеної небезпеки, повинні нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності їх вини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 23 березня 2021 року у цивільній справі №607/10490/17. Також, задовольняючи частково позовні вимоги, суд відкидає твердження представника [PERSON] - Шевчука В.О , а також твердження представника [PERSON] - Горбуляка І.В. про те, що позивачі є неналежними, оскільки, якслідує із копії постанови заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області про залучення представника потерпілого, винесену ним у кримінальному провадженні №12016210010000814 від 04.03.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, згідно поданих заяв, до кримінального провадження №12016210010000814 залучені як потерпілі родичі загиблої [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відтак, суд вважає, що останні можуть звернутись із вимогами про відшкодування шкоди у порядку цивільного судочинства. Крім цього, суд визначає розмір заподіяної шкоди, яку слід стягнути у користь [PERSON] внаслідок понесених нею витрат на поховання та перевезення із урахуванням наведених вище доказів, які підтверджують понесення таких витрат, наданих позивачем. Так, виключно [PERSON] , а не іншим позивачем [PERSON] , понесено витрати на поховання, які підтверджено наведеними вище доказами, а саме на суму: - 648 PLZ (рахунок фактура №3/03/2016); - 300 PLZ (рахунок фактура №16/СН/2016; - 874 PLZ (рахунок фактура ZPU/80/2016 від 07.03.2016 року); 1330 PLZ (рахунок фактура №0105/16/FVS від 10.03.2016 року); 50 євро (згідно квитанції, виданої Генеральним консульством республіки Польща в м.Луцьку від 05.03.2016 року); 2350 PLZ (згідно кошторису, виданого виробничо-торгівельним підприємством «Гранбуд» від 30.08.2016 року; 1150 PLZ (згідно із фактурою від 07.11.2016 року. Таким чином, загальна сума усіх понесених витрат зазначеного характеру буде складати 6 652,80 PLZ та 50 євро, що по курсу НБ України на день ухвалення судового рішення складає 48 854,17 грн. (6652,80х7,3434, де 7,3434 вартість 1 польського злотого (PLZ) по відношенню до української гривні на момент ухвалення судового рішення) та 1668,69 грн. (50х33,3738, де 33,3738 вартість 1 (EURO) по відношенню до української гривні на момент ухвалення судового рішення). Таким чином, загальна сума понесених витрат буде складати 50522,86 грн. При цьому, визначаючи суму понесених витрат на поховання, яку суд вважає, що слід стягнути із відповідача [PERSON] , враховуючи вимоги ст..1201, 1194 ЦК України, суд враховує визначену ним суму витрат на вказані цілі, яку слід стягнути у користь [PERSON] у порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка складає 16536 грн. Відтак, суд вважає, що із [PERSON] у користь [PERSON] слід стягнути 33 986 грн. 86 коп. витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, із розрахунку (50522,86-16536=33986,86). Також, суд вважає, що слід стягнути із [PERSON] у користь [PERSON] 928 грн.. 65 коп. витрат на лікування, виходячи із наведених судом вище доказів, а саме чеків на купівлю медикаментів від 09.06.2016 року та від 04.04.2017 року на загальну суму 74,04 PLZ та 52,42 PLZ відповідно. Відтак, сума витрат на лікування буде складати (126,46 PLZх7,3434=928,65, де 7,3434 вартість 1 польського злотого (PLZ) по відношенню до української гривні на момент ухвалення судового рішення). Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідачів у користь держави підлягають стягненню судові витрати, відповідно до задоволених позовних вимог. Також, суд вважає, що підлягає стягненню із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у користь [PERSON] 470 грн. понесених витрат на переклад документів, тобто по 156 грн.. 67 коп. із кожного, оскільки як вбачається із бланку замовлення перекладу, виданого приватним підприємством «Азбука світу» від 30.01.2017 року та від 15.12.2016 року, [PERSON] та її представником Жак Н.Т. понесено витрат на переклад документів на суми 230 та 240 грн. відповідно. Зазначені обставини підтверджено також квитанціями до прибуткового касового ордеру, виданого ПП «Азбука світу» від 30.12.2016 року та від 30.01.2017 року. На підставі наведеного,

Outcome: partial