Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Оберемко Роман Анатолійович та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за весь час затримки у виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, зобов'язання видати копію наказу про звільнення та трудову книжку. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.02.2016 року між позивачем та уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» було укладено строковий трудовий договір № 23 за умовами якого [PERSON] була прийнята на роботу на посаду начальника відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку. Додатковою угодою до договору було визначено строк дії трудового договору між сторонами до 31.08.2016 року та встановлено посадовий оклад позивача на рівні 15000,00 грн., а також змінено посаду позивача на: «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності». Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк» Білої І.В. № 271-к від 13 липня 2016 року «Про оголошення простою» було запроваджено та оголошено працівникам ПАТ «Укрінбанк» простій до моменту настання однієї з двох зазначених подій з оплатою двох третин тарифної ставки встановленого посадового окладу на період простою (ч. 1 ст. 113 КЗпП України), а саме до моменту: а) оскарження будь-яким із відповідачів постановлених у справі № 826/5325/16 рішень в касаційному порядку та за результатами такого касаційного перегляду Вищим адміністративним судом України відповідного рішення у вказаній справі; б) погодження Національним банком України нових керівників ПАТ «Укрінбанк» Після закінчення визначеного в строковому договорі строку, а саме 31.08.2016 року [PERSON] із займаної посади не звільнили у зв'язку з чим вона продовжувала виконувати свої трудові обов'язки, що відповідно вказує, що трудові відносини фактично продовжились, а договір, згідно зі ст. 39-1 КЗпП України став безстроковим. Саме після оголошення простою, позивач не отримувала щомісячну заробітну плату в розмірі 2/3 від її окладу (за період простою), тобто 10000 грн. щомісячно. У зв'язку із невиплатою заробітної плати з липня місяця 2016 року, позивач 24 листопада 2016 року звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, отримання наказу про звільнення та трудової книжки, а також виплати відповідних сум грошових коштів, належних до виплати при звільненні. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб своїм листом від 22.12.2016 року повідомив, що заява передана на розгляд уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Оберемку Р.А. Однак, згодом позивач отримала відповідь від Оберемка Р.А., який повідомив, що ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» було визнано незаконною та відмінено, а правонаступником ПАТ "Укрінбанк" нині є ПАТ «Українська інноваційна компанія», а тому відповідно всі вимоги щодо виконання обов'язків роботодавця позивача лежать виключно на ПАТ «Укр/ін/ком» (зокрема, і трудова книжка позивача також знаходиться у ПАТ "Укр/ін/ком"). Позивач зазначала, що після подання нею заяви про звільнення відповідачем не було видано наказ про її звільнення, не повернуто їй трудову книжку та не проведено розрахунок в день звільнення та не виплачено заробітну плату, чим порушено вимоги закону. Також позивач зазначала, що під час звільнення їй не було виплачено вихідну допомогу при звільненні, компенсацію за невикористану щорічну відпустку, а також компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку. При цьому, посилаючись на неправомірні дії уповноваженої особи, вважала, що їй також було заподіяно моральну шкоду. Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 06.04.2018 року, просила суд стягнути з заборгованість по заробітній платі в сумі 175000 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 8770,42 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 45000 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 17045,45 грн., компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку в сумі 5454,54 грн., суму на відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., а всього - 261270,41 грн. Ухвалою суду від 09 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. 19.12.2017 року представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі. Ухвалою суду від 19.12.2017 року клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних про закриття провадження у справі було залишено без задоволення. Ухвалою суду, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання від 19.03.2018 року до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «Українська інноваційна компанія». 06.04.2018 року представник позивача звернувся із заявою про розгляд справи за відсутності позивача, а також про заміну відповідача на ПАТ «Українська інноваційна компанія». Окрім того, 06.042018 року представником позивача було подано заяву про зміну (уточнення) позовних вимог, в якій позивач просив суд зобов'язати ПАТ «Українська інноваційна компанія» надати позивачу [PERSON] копію про наказу про її звільнення з посади «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності» на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП, з 24.11.2016 року та оригінал трудової книжки на ім'я [PERSON], із записом про її звільнення з посади «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП, з 24.11.2016 року. Стягнути з ПАТ «Українська інноваційна компанія» осіб на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 175000 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 8770,42 грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі 45000 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 17045,45 грн., компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку в сумі 5454,54 грн., суму на відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., а всього - 261270,41 грн. 10.04.2018 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Оберемко Р.А. надав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що уповноважена особа не є відповідальною особою за звільнення працівників у ПАТ «Українська інноваційна компанія», оскільки рішенням суду було скасовано ліквідаційну процедуру в банку та за умовами статті 21 КЗпП України власник підприємства, або уповноважений ним орган зобов'язаний виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Тоді як згідно із статутом ПАТ «Українська інноваційна компанія» до повноважень голови правління належить питання видання наказу про звільнення з роботи працівника та видання відповідного наказу. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні 06.04.2018 року судом було поставлено на обговорення питання щодо можливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. Представники відповідача та третіх осіб не заперечували з приводу розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 06.04.2018 року суд постановив дану цивільну справу за розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 17 травня 2018 року об 11 год. 30 хв. в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва. Ухвалою суду від 17.05.2018 року було зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати інформацію щодо сум нарахування та виплати заробітної плати [PERSON] за час роботи на посаді начальника відділу розрахунків з персоналом управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку, а також повідомити де зберігається її трудова книжка, а також оголошено перерву в судовому засіданні на 16.07.2018 року. 07.06.2018 року від відповідача ПАТ «Українська інноваційна компанія» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку із поданням позову до неналежного відповідача із посиланням висновки Верховного Суду у справі № 910/7828/17, відповідно до якої ПАТ «Українська інноваційна компанія» не є правонаступником банку ПАТ «Український інноваційний банк». Окрім того, зазначав, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не приймало позивача на роботу та не є відповідальною особою за звільнення позивача з роботи та виплату належних їй сум. 11.07.2018 року представник ПАТ «Українська інноваційна компанія» звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі, в задоволенні якого ухвалою суду від 16.07.2018 року судом було відмовлено на підставі ч. 3 ст. 210 ЦПК України. 16.07.2018 року від представника позивача надійшли додаткові докази по справі. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. В заяві від 06.04.2018 року представник позивача проводити судовий розгляд за відсутності сторони позивача. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Треті особи уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Оберемко Роман Анатолійович та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи і надані докази, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 08 лютого 2016 року між [PERSON] (далі - позивач) та ПАТ «Укрінбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Укрінбанк" було укладено Строковий трудовий договір № 23, відповідно до якого позивач булла прийнята на роботу на посаду "начальника відділу розрахунків з персоналом управління бухгалтерського обліку та звітності Департаменту процедури виведення банку з ринку». Відповідно до п. 1.5. цього договору було визначено строк його дії з 08.02.2016 р. до 24.03.2016 р. Розмір посадового окладу позивача за виконання нею трудових обов'язків було визначено на рівні 12500 грн. (п.4.1. договору). 23 березня 2016 року між сторонами було укладено Додаткову угоду до трудового договору від 08.02.2016 р., відповідно до якої, зокрема, було внесено зміни до п.1.4. Договору, а саме змінено назву посади позивача - "начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності"; внесено зміни до п.4.1 Договору та встановлено посадовий оклад позивача на рівні 15000 грн.; внесено зміни до п.6.2.1. Договору - продовжено термін дії трудового договору до 31.08.2016 року. Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрінбанк» Білої І.В. № 271-к від 13 липня 2016 року «Про оголошення простою» запроваджено та оголошено працівникам ПАТ «Укрінбанк» простій до моменту настання однієї з двох зазначених подій з оплатою двох третин тарифної ставки встановленого посадового окладу на період простою (ч. 1 ст. 113 КЗпП України), а саме до моменту: а) оскарження будь-яким із відповідачів постановлених у справі № 826/5325/16 рішень в касаційному порядку та за результатами такого касаційного перегляду Вищим адміністративним судом України відповідного рішення у вказаній справі; б) погодження Національним банком України нових керівників ПАТ «Укрінбанк» Після закінчення визначеного в строковому договорі строку, а саме 31.08.2016 року [PERSON] із займаної посади не було звільнено та вона продовжувала виконувати свої трудові обов'язки. У зв'язку із невиплатою заробітної плати з липня місяця 2016 року, позивач 24 листопада 2016 року звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про звільнення на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, отримання наказу про звільнення та трудової книжки, а також виплати відповідних сум грошових коштів, належних до виплати при звільненні. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб своїм листом від 22.12.2016 р. повідомив, що заява передана на розгляд уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укрінбанк" Оберемку Р.А. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 24 грудня 2015 року № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 24 грудня 2015 р. № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у Публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (далі - ПАТ «УКРІНБАНК») запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 25 грудня 2015 р. до 24 березня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «УКРІНБАНК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Білій Ірині Володимирівні строком на три місяці з 25 грудня 2015 р. до 24 березня 2016 р. включно. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016 року у справі № 826/1162/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року, а також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 року, було визнано незаконною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 934 від 24.12.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних". Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 239 від 24.12.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УкрІнБанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Зобов'язано Національний банк України надати термін в 95 днів для відновлення платоспроможності Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк». Також постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 року у справі № 826/5325/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року, а також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 року, було визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 22.03.2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» з моменту її прийняття. Визнано протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.03.2016 № 385 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» з моменту його прийняття. Зобов'язано Національний банк України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22.03.2016 № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству «Український Інноваційний Банк» у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» у зазначених вище системах). Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, оскільки станом на час розгляду справи, скасовано постанови Правління Національного банку України № 934 від 24.12.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних» та Правління Національного банку України від 22.03.2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» з моменту їх прийняття, то суд приходить до висновку про те, що належною особою, від повільною за даним позовом має бути ПАТ «Укрінбанк». Зі статуту ПАТ «Українська інноваційна компанія» та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Українська інноваційна компанія» вбачається, що ПАТ «Укрінбанк» змінило найменування на ПАТ «Українська інноваційна компанія» (ПАТ «Укр/ін./ком»), яке є набувачем всіх прав та обов'язків ПАТ «Укрінбанк». Враховуючи, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб діяла в банку як його керівник, а не від імені Фонду, ПАТ «Українська інноваційна компанія» є законним правонаступником ПАТ "Укрінбанк", а тому обов'язок виплати заборгованості по заробітній платі та інших обов'язків роботодавця перед позивачем лежить на ПАТ «Українська інноваційна компанія» (далі - відповідач) як правонаступнику сторони трудового договору - ПАТ «Укрінбанк». Згідно із ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк за домовленістю сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ч.2 ст. 23 КЗпП України). Згідно із п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно із ч.1,2 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (тобто, в день звільнення). У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Трудова книжка має бути оформлена відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 р. № 301, та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, із точним зазначенням змісту наказу про звільнення (на підставі якої ст. КЗпП України звільнено особу та з якого часу). Таким чином, оскільки позивачу після подання нею заяви на звільнення не було видано трудову книжку та копію наказу про її звільнення, а відповідачем не спростовано вказані обставини, суд приходить до висновку про наявна необхідність зобов'язання відповідача видати позивачу копію наказу про її звільнення з посади "начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності" на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП, з 25.11.2016 року та оригінал трудової книжки на ім'я [PERSON], із записом про її звільнення з посади "начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності" на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП, з 24.11.2016 року. Згідно із Правовою позицією, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 травня 2013 року у справі № 6-34цс13, для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність. Судом встановлено факт порушення відповідачем законодавства про працю, що в даному випадку, спонукало позивача до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а тому наявні підстави для розірвання трудового договору саме з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до статті 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. В строковому трудовому договорі між сторонами було передбачено строк його дії до 31.08.2016 року, проте із матеріалів справи вбачається, що до подання позивачем заяви про звільнення 24.11.2016 року, її трудові відносини не припинились та відповідачем наказу про її звільнення не видавалось. Доказів зворотного суду не надано. Як вбачається із матеріалів справи та наданих позивачем відомостей з Пенсійного фонду України, відповідач не виплачував позивачу заробітну плату, починаючи з 13 липня 2016 року. Відповідачем, а також Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на запит суду, не було надано доказів нарахування та виплати позивачу заробітної плати. Не було виплачена позивачу і заборгованість по заробітній платі і після подання нею заяви про звільнення 24.11.2016 року, і відповідно не було виплачено відповідну суму коштів і до часу розгляду справи судом. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як зазначено в ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по заробітній платі за весь час затримки виплати - за період з другої половини липня місяця 2016 року і до грудня місяця 2017 року (17,5 місяців), яка відповідно становить 175000 гривень (17,5*10000, де 17,5 - кількість місяців невиплати, а 10000 грн. - 2/3 розміру щомісячного окладу за період простою), з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов'язкових платежів. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (стаття 1). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (стаття 2). Відповідно до ст. 3 цього Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Таким чином, також підлягає стягненню з відповідача і сума компенсації інфляційних втрат за період невиплати заробітної плати за липня 2016 року - вересня 2017 року включно, Судом було проведено перевірку вірності обрахунку заявленої позивачем суми в розмірі 8770,42 грн., розрахунок якої на думку суду було проведено правильно, а тому відповідно суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 8770,42 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов'язкових платежів. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Таким чином, як було встановлено судом, відповідачем (роботодавцем) було порушено вимоги трудового законодавства - не виплачувалася заробітна плата позивачу, що змусило написати її заяву на звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, наявна необхідність стягнення також з відповідача на користь позивач вихідної допомоги при звільненні в розмірі трьох окладів позивача (15000 грн.), розмір якої відповідно становить 45000 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов'язкових платежів. Згідно із ч. 1 ст.75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Разом із цим, відповідно до п. 4.5. трудового договору № 23 від 08.02.2016 р., позивачу була передбачена щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів. Таким чином, позивачу була передбачена відпустка тривалістю 30 днів за відпрацьований рік (тобто 2,5 дні за відпрацьований місяць). Отже, оскільки позивач працювала 10 місяців (поки не подала заяву на звільнення 24.11.2016 року), вона мала отримати відпустку - 25 днів. Однак, оскільки вона фактично у відпустці не була, а тому при звільненні позивач також має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки. Тобто, з відповідача також слід стягнути на користь позивача компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки (25 днів), розмір якої становить 17045,45 грн. (15000/22*25, де 15000 - сума окладу, 22 - середня кількість робочих днів за місяць, 25 - кількість днів відпустки за відпрацьований період). Сума в розмірі 17045,45 грн. підлягає стягненню з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов'язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 182-1 КЗпП України одинокій матері надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Як було встановлено судом, позивач має сина [PERSON] та тривалий період часу перебуває у безшлюбних відносинах, що відповідно підтверджується довідкою із ЖБК "Університет-4" та копіями свідоцтв про розірвання шлюбів та копією свідоцтва про народження дитини (сина). Тобто, позивач у даному випадку є одинокою матір'ю та в силу вимог ст. 182-1 КЗпП має право на додаткову відпустку - 10 днів, або, відповідно на грошову компенсацію такої невикористаної відпустки при звільненні. У зв'язку із вищевикладеним, оскільки позивачу була передбачена додаткова відпустка тривалістю 10 днів за відпрацьований рік (тобто 0,83 дні за відпрацьований місяць). Отже, оскільки позивач відпрацювала 10 місяців (до часу подання заяви на звільнення), вона мала отримати відпустку - 8 днів (10*0,83). Однак, оскільки вона фактично у відпустці не була, а тому при звільненні позивач також має право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. Таким чином, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача і компенсація за невикористану додаткову відпустку тривалістю 8 днів, розмір якої становить 5454,54 грн. (15000/22*8, де 15000 грн. - розмір окладу, 22 - середня кількість робочих днів за місяць, 8 - кількість днів невикористаної додаткової відпустки). Сума в розмірі 5454,54 грн. підлягає стягненню з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов'язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем було заявлено вимоги про стягнення із відповідача суми завданої їй моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Однак, оскільки на підтвердження відповідної частини позовних вимог, ні позивачем ні її представником не було надано до суду жодних належним, достовірних та допустимих доказів, а тому суд вважає відповідні позовні вимоги позивача щодо стягнення із відповідача суми моральної шкоди необґрунтованими, недоведеними та відповідно такими, що не підлягають задоволенню. Окрім того, в процесі судового розгляду не встановлено вини ПАТ «Українська інноваційна компанія» у завданні позивачу моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву судом відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній матеріалами. Відповідачем не доведено відсутність своєї вини у непроведенні звільнення позивача з роботи у вставленому порядку, а також невиплаті належних їй при звільненні сум. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме: зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» надати позивачу [PERSON] копію наказу про її звільнення з посади «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності» на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України з 25.11.2016 року та оригінал трудової книжки на ім'я [PERSON] із записом про її звільнення з посади «начальник відділу розрахунків з персоналом Управління бухгалтерського обліку та звітності» на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України з 25.11.2016 року; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на користь [PERSON] заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 175000,00 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов'язкових платежів, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 8770,42 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов'язкових платежів, вихідну допомогу при звільненні в сумі 45000,00 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов'язкових платежів, компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 17045,45 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов'язкових платежів; компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку в сумі 5454,54 грн., з подальшим вирахуванням із цієї суми податків, зборів і обов'язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. В порядку розподілу судових витрат суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

Outcome: partial