Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому вказувала, що 28 лютого 2012 року близько 08 год 00 хв. біля с. Марківка на 6 кілометрі автодороги Полтава-Селещина-Машівка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Ленінського РВ ППМУ УМВС України в Полтавській області ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER], яким керував оперуповноважений СКР Ленінського РВ ППМУ УМВС України в Полтавській області Місерва Дмитро Ігоревичем та маршрутного таксі ГАЗ А 0482 СПГ (РУТА) д.н.з. [NUMBER], власником якого являється [PERSON], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ВАЗ 21074 [PERSON]. що є її батьком загинув на місці. За фактом ДТП порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Полтавського районного суду Полтавської області 4 лютого 2013 року, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2013 року [PERSON] засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 роки. Тому просила суд стягнути з УМВС України в Полтавській області витрати на поховання батька в сумі 2790 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. Під час с удового розгляду уточнила позовні вимоги, остаточно просила стягнути солідарно з УМВС України в Полтавській області та автогосподарства підпорядкованого УМВС України в Полтавській області витрати на поховання 2790 грн., та моральну шкоду в сумі 500 000 грн.. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON]. позовні вимоги підтримали, пославшись на обставини викладені в позові, просили його задовольнити в повному обсязі. Представник УМВС України в Полтавській області Котенко М.М. позовні вимоги не визнав. Представник Ленінського РВ ПМУ УМВСУ в Полтавській області Забєлінський О.С. позов не визнав. Представник ПАТ «Українська пожежна страхова компанія» Гринь В.І. позов не визнав. Відповідач [PERSON] позов не визнав, після оголошення перерви в судове засідання не з»явився, про причини неявки не повідомив. Представник [PERSON]- адвокат Жарін М.А. просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної та кримінальної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 28 лютого 2012 року близько 08 год 00 хв. біля с. Марківка на 6 кілометрі автодороги Полтава-Селещина-Машівка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Ленінського РВ ППМУ УМВС України в Полтавській області ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER], яким керував оперуповноважений СКР Ленінського РВ ППМУ УМВС України в Полтавській області [PERSON] та маршрутного таксі ГАЗ А 0482 СПГ (РУТА) д.н.з. [NUMBER], власником якого являється [PERSON], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир [PERSON], що є батьком позивачки загинув на місці. За фактом ДТП порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 4 лютого 2013 року , який залишений без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2013 року [PERSON] засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 роки. За таких обставин суд приходить до висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винним в якій визнано [PERSON] позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в перенесених нею моральних стражданнях в зв'язку зі смертю батька. Згідно судово-психологічної експертизи № 92 від 10.04.2014 року наданого Полтавським відділенням Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз ім.. Бокаріусам, ситуація загибелі [PERSON] батька [PERSON] внаслідок злочину, вчиненого службовою особою Ленінського РВ ПМУ УМВС україни в Полтавській області [PERSON], яка сталася 28.02.2012 року та підтверджується вирком Полтавського районного суду Полтавсьоекї олалсті від 04.02.2013 року -є психотравмувальною для [PERSON] Характер впливу вказаних обставин на [PERSON] полягає в існуванні у неї інтенсивних негативних переживань непоправної втрати, горя,довічного руйнування структури сім"ї, у втраті значимих емоційних стосунків, порушення життєвих планів, погіршення стану здоров'я. Зазначене суттєво негативно змінило зміст життя та характер соціального функціонування під експертної, що вимагає від неї надлишкових психофізіологічних зусиль для пристосування до змінених умов життя. Загибеллю батька [PERSON] внаслідок злочину,вчиненого службовою особою Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області [PERSON], події якого мали місце 28.02.2012 року та підтверджується вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 04.02.2013 року-[PERSON] спричинено моральні страждання,які з огляду на їх інтенсивність, тривалість та ступінь негативного впливу на її життєдіяльність є суттєвими. Суттєві моральні страждання,спричинені [PERSON] злочинними діями службової особи Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області [PERSON] є психологічною підставою для правового вирішення питання про відшкодування моральної шкоди. В разі встановлення судом факту заподіяння [PERSON] моральної коди,розмір її відшкодування , визначений за результатами даного дослідження, становить 324 мінімальних заробітних плат, що в грошовому еквіваленті на момент складання експертного висновку становить 394632 грн.. Оскільки діями відповідача позивачу завдано моральні страждання, то позовні вимоги є обґрунтованими. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер, ступінь, обсяг та тривалість моральних страждань позивача у розмірі 80 000 грн.. Разом з тим, позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п.п. 6,16 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою,яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки,є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності,інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавала шкоди у відповідному розмірі. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Нормами ст.. 1172 ЦК України передбачено, що юридична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.ст.9 та 22 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100000гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує увстановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 27 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентноївиплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Як було встановлено в судовому засіданні, що автомобіль ВАЗ 210740 д.н.з. [NUMBER] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить автогосподарству підпорядкованому УМВС України в Полтавській області,яке є окремою юридичною особою. Згідно наказу № 576 від 12.11.2010 року по УМВС України в Полтавській області даний автомобіль передано в використання на підрозділ карного розшуку Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, останнє є окремою юридичною особою. Наказом № 142 від 25.08.2011 року по Ленінському РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області вищевказаний автомобіль закріплено, також і за оперуповноваженим сектору карного розшуку Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області [PERSON]. Відповідно до акту закріплення (передачі) транспортного засобу автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER], був прийнятий [PERSON]. У відповідності до полісу АВ/0810886 від 25.11.2011 року, обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль ВАЗ 210740 застрахований Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області . Страховий ліміт за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю 100 000 грн.. за шкоду заподіяну майну 50 000 грн.. Згідно наданих суду документів, а саме: [PERSON] на поховання свого батька витратила 2790,00 грн., що підтверджується: квитанція №2505_21.1 від 29 лютого 2012 року про сплату послуг бюро судово-медичної експертизи - 200 грн.; та квитанцією до прибуткового касового ордера №8 від 2 березня 2012 року - 2505,00 грн. на поминальний обід. В судовому засіданні будо встановлено, що автогосподарством п/п УМВС України в Полтавській області 01.03.2012 року подано заяву -повідомлення про настання 28.02.2012 року страхового випадку за участю водія [PERSON]. Як пояснив представник страхової компанії ПрАТ УПСК», що по даному страховому випадку одному із потерпілих - [PERSON] виплачено страхове відшкодування в сумі 11660,70. Інші потерпілі по даному ДТП до ПрАТ «УПСК» не звертались, а тому питання виплати відшкодування не розглядалося. Оскільки відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди повинно проводитись саме страховою компанією в порядку визначеному законодавством, проте позивач до страхової компанії з цього приводу не зверталася, будь-яких вимог до страховика не пред'являла, то в задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд приймає до уваги, що володільцем транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. [NUMBER] є Ленінський РВ ПМУ УМВС України і у випадку наявності підстав передбачених ст.. 1194 ЦК України, саме він повинен нести відповідальність.

Outcome: dismissed