Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON], в якому просять надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітній [PERSON] [INFO], без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON], протягом 2017-2018 років у супроводі матері [PERSON] або бабусі [PERSON] та надати матері і бабусі дозвіл на оформлення виїзних документів для дитини без дозволу батька. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 22.11.2016 р. від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] [INFO], яка на даний час проживає з позивачкою. Відповідач участі у вихованні, догляді та утриманні дитини не бере, дозвіл на виїзд дитини не дає. Позивачка має намір поїхати із дитиною на відпочинок та оздоровлення за межі України до Іспанії, однак без дозволу батька вона цього зробити не може, а тому позивачка звернулася у суд із даним позовом, оскільки вважає, що їх із дочкою поїздка буде відповідати інтересам дитини, оскільки дитина буде мати можливість в належних умовах відпочити, оздоровитись, пізнати культуру та традиції інших народів, що в подальшому позитивно відобразиться на процесі навчання. Представник позивачів подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задоволити, справу просив розглядати у відсутності позивачки та її представника та зазначив, що згідний на заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином у суду є підстави для розгляду справи заочно у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, зокрема: Свідоцтво про народження [PERSON]; Рішення Снятинського районного суду від 22.11.2016 р. про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; Повідомлення Попельниківської сільської ради №01-40/231 від 07.08.2017р., де зазначено, що [PERSON] за місцем реєстрації у с.Попельники не проживає, на даний час перебуває за межами України - суд встановив, що неповнолітня [PERSON] не має змоги без дозволу батька перетинати кордон, а отримати таку згоду немає можливості, що суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1,ч.2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини. Крім цього ст.. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Пункту 5 вказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, які уповноважені особа батьками здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави (держав) прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Абзацами 1,2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до абз.9 п.п.2, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що з врахуванням обставини справи та інтересів неповнолітньої [PERSON] [INFO], оздоровлення, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, суд вважає, що позов є підставним, обґрунтованим та підлягає до задоволення, а тому слід надати дозвіл неповнолітній [PERSON] [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини, [PERSON] у супроводі матері [PERSON] або бабусі [PERSON] та надати їм дозвіл на оформлення виїдних документів для неповнолітноьої дитини без дозволу батька. На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст. 19, 141, 150, 155, 157, 160 СК України, ст.313 ЦК України, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved