Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майні. В обґрунтуванні позову зазначила, що 12 лютого 2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Донецька визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] від 16.03.2007р., укладений між нею та відповідачем. Вказаним рішенням за нею визнано право власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Після звернення до КП «БТІ м.Донецька» з питанням про реєстрацію права власності, їй стало відомо, що на вказаний будинок неодноразово накладений арешт ВДВС Петровського РУЮ м. Донецька. При зверненні до виконавчої служби їй було повідомлено, що у зв'язку з виконанням виконавчих документів, було накладено арешт на все майно, що належить відповідачеві. Вважає, що наявність арешту на будинок [ADDRESS] порушує її права на власність, а тому просила зняти арешт з вказаного будинку. Позивачка до судового засідання не з'явилася, про час слухання справи повідомлялася належним чином. Представники позивачки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їхню відсутність та вказали, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи відповідно до вимог законодавства та на розсуд суду без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 12 лютого 2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Донецька визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] від 16.03.2007р., укладений між позивачкою та відповідачем. Вказаним рішенням за [PERSON] визнано право власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. (а.с.37-38) Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на запит органу державної влади: Запис 1: арешт нерухомого майна, домоволодіння [ADDRESS] , ухвала Пролетарського районного суду м.Донецька від 13.03.2007р., зареєстровано 15.03.2007р. за №4632457; Запис 2: арешт нерухомого майна, домоволодіння [ADDRESS], лист виконавчого органу ВДВС Пролетарського РУЮ м.Донецька від 02.11.2007р., зареєстровано 15.11.2007р. за №6038762; Запис 3: арешт нерухомого майна, домоволодіння [ADDRESS], постанова ВДВС Ленінського РУЮ м.Донецька від 11.07.2008р., зареєстровано 16.07.2008р. за №7577567. Згідно статті 60 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» особа. Яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття арешту з цього майна. Позивачка наполягає на тому, що оскільки вона є власником вказаного домоволодіння, то існуючі арешти порушують її права власності, а тому просила зняти арешт з будинку №276 по вул.. Ясногорській в м.Донецьк. Втім, згідно рішення Ленінського районного суду м.Донецька від 12 лютого 2013 року визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] від 16.03.2007р., укладений між позивачкою та відповідачем. Вказаним рішенням за [PERSON] визнано право власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. (а.с.37-38) Перший запис про накладення арешту, згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на запит органу державної влади виконаний 15.03.2007р., на виконання ухвали Пролетарського районного суду м.Донецька від 13.03.2007р. Тобто арешт було накладено до укладання договору купівлі-продажу спірного домоволодіння, який визнано дійсним. Крім того, позивачка вказує на порушення права власності, проте з такими доводами суд не погоджується, у зв'язку з наступним. Згідно частин 3 та 4 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частиною 1 статті 4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 р. передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) речові права на чуже нерухоме майно: а) право володіння; б) право користування (сервітут); в) право постійного користування земельною ділянкою; г) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); ґ) право забудови земельної ділянки (суперфіцій); д) право користування нерухомим майном строком більш як один рік. Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації згідно з цим Законом. Отже, позивачка не набула права власності на домоволодіння, що розташоване за адресою:[ADDRESS], а тому її право власності на вказане домоволодіння порушене не може бути. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. На підставі ст. ст. 334 ЦК України, Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7, ст.. 4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 р., ст.. 60 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: dismissed