Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

24.05.2016 року [PERSON], в особі представника [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою, а 17.06.2016 року з уточненою позовною заявою до територіальної громади в особі Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області з вимогою визнати за ним у порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], право на земельну частку (пай) під [NUMBER] в ПАТ "Племінний завод "Червоний велетень" с. Першотравневе Зміївського району Харківської області, яка розташована на території Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, загальною площею 4,3737 га, в тому числі, ріллі 4,2040 га, сіножаті 0,1697 га, яка належала померлій [PERSON] на підставі Протоколу №4 загальних зборів членів трудового колективу ВАТ "Племінний завод "Червоний велетень" від 15.01.2002 року про затвердження списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), та Протоколу №2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ "Племінний завод "Червоний велетень" від 06.12.2003 року про розподіл земельних часток (паїв) шляхом жеребкування. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] На час смерті мати була пенсіонеркою, що раніше працювала з 03.04.1970 року до 31.03.1992 року у ВАТ "Племінний завод "Червоний велетень", правонаступником якого стало ПАТ "Племінний завод "Червоний велетень", на даний час перейменовано у ПрАТ "Племінний завод "Червоний велетень". За життя [PERSON] була власником права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності ПАТ "Племінний завод "Червоний велетень" розміром 4,3737 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка розташована на території Бірківської сільської ради. Вважав, що цивільне право його матері, яким вона була наділена як пенсіонерка, яка раніше перебувала у ВАТ "Племінний завод "Червоний велетень" у трудових відносинах, на земельну частку (пай) [NUMBER], загальною площею 4,3737 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, повинно перейти до нього після смерті матері по праву спадкування за законом. За життя матері він здійснював догляд за нею, поховав її. Спадщину прийняв шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та речами, які належали померлій. Він є єдиним спадкоємцем. Оскільки оформити дану спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину неможливо, він звернувся з цим позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав зазначені вимоги. Водночас пояснив, що на час смерті матері проживав зі своєю сім'єю окремо, протягом шести місяців після смерті матері не вчиняв ніяких дій щодо прийняття спадщини після померлої матері, оскільки на той час ще був живий батько, який фактично прийняв спадщину, до якої входила частина будинку, що був збудований батьками та знаходився у їх спільній власності. Лише у 2015 році він дізнався про існування права на земельну частку і вирішив оформити спадщину на цей земельний пай. Після смерті батька він також спадщину не приймав. Батьківський будинок без його участі оформила на своє ім'я його сестра [PERSON] Бірківський сільський голова Давиденко Т.С. направила до суду листа вих. №208/02-19 від 21.02.2017 року про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Позовні вимоги [PERSON] рада визнає у повному обсязі. (а. с. 168). Начальник відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області Щербак Р.О. за вих. №9-20.20-0.1-2486/2-167 від 02.11.2016 року направив суду письмові пояснення за позовною заявою, в яких просив розгляд справи проводити за відсутності представника та зазначив наступне. За інформацією, яка наявна у відділі Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області станом на 29.12.2012 року, за [PERSON] земельна ділянка (пай) [NUMBER] в ПАТ "Племінний завод "Червоний велетень" не обліковується, Державний акт на право власності на земельну ділянку не виготовлявся. На даний час державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав - структурні підрозділи територіальних органів мін'юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, та нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (а. с. 129-131). Директор ПрАТ «Племінний завод "Червоний Велетень" Тригуб О.В. у листі за вих. №1469 від 22.12.2016 року просив розгляд справи проводити за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. (а. с. 150) Голова Зміївської районної державної адміністрації Харківської області Кошеленко В.А. направив на адресу суду клопотання вих. №01-32/3712 від 21.11.2016 року, про розгляд справи без участі представника третьої особи. (а. с. 138). Вислухавши позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] в с. Залізничні Бірки Зміївського району Харківської області померла [PERSON]. (а. с. 11). За життя [PERSON] з 14.08.1955 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер [INFO], від шлюбу [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00016029799 від 20.11.2015 року копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 12, 13, 14). Згідно довідок №5682 від 10.11.2015 року та №1577 від 13.06.2016 року, виданих Бірківською сільською радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] з 1950 року по день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. На день її смерті за даною адресою були зареєстровані: чоловік [PERSON] та онук [PERSON] [PERSON] фактично з 1996 року по [INFO] проживав разом з матір'ю, разом з нею вели спільне господарство. (а. с. 18, 74). Відповідно до виписки з протоколу №4 загальних зборів членів трудового колективу ВАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" Зміївського району від 15.01.2002 року, [PERSON] внесена до списку громадян - членів трудового колективу ВАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" Зміївського району Харківської області, які мають право на земельну частку (а. с. 19-37). З протоколу №2 загальних зборів власників земельних часток (паїв) ВАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" Зміївського району від 06.12.2003 року та додатку до нього вбачається, що було проведено розподіл земельних ділянок (паїв) шляхом жеребкування, згідно з яким за [PERSON] визначено земельну ділянку [NUMBER], загальною площею 4,3737 га, в тому числі ріллі - 4,2040 га, сіножаті - 0,1697 га (а. с. 38-40, 41-57). За життя [PERSON] не отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, що стало перешкодою в оформлення спадкоємцями своїх прав. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року - відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (в редакції 1963 pоку), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 527 ЦК України, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З відповіді завідувача Зміївської державної нотаріальної контори №1365/01-16 від 08.08.2016 року вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] з заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. (а. с. 120). З відповіді завідувача Зміївської державної нотаріальної контори №84/01-16 від 13.01.2017 року вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON], 21.03.2006 року надійшла заява про прийняття спадщини за заповітом від дочки померлого [PERSON], якій 28.03.2006 року за р. №3-99 та №3-100 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. (а. с. 163). Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до ч. 1 п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Отже, з огляду на вищенаведені положення право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Із копії Державного акту на право постійного користування землею серії [NUMBER] вбачається, що рішенням Зміївської районної ради народних депутатів від 05 лютого 1998 року за №70 ПАТ "Племінний завод "Червоний Велетень" надано у постійне користування 4772,3 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва (а. с. 76-79). Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у неї за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок смерті, та входило до складу спадщини. Разом з тим, позивачем [PERSON] не надано доказів того, що він є спадкоємцем за законом померлої [INFO] матері [PERSON], що прийняв спадщину. Я видно з досліджений вище письмових доказів, а також і підтверджується самим позивачем, станом на момент смерті його матері [PERSON] разом з нею проживав її чоловік (батько позивача) [PERSON], який і прийняв спадщину після померлої дружини. В подальшому, після смерті батька позивача [PERSON], спадщину після останнього за заповітом прийняла дочка померлого (сестра позивача) [PERSON], якій 28.03.2006 року за р. №3-99 та №3-100 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 537 ЦК України частина майна, що залишилась не заповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. До складу спадщини, що залишилась не заповіданою [PERSON] входить майнове право на земельну частку (пай), яке було ним успадковане після померлої дружини [PERSON], і на яку має право претендувати [PERSON], яка прийняла спадщину після померлого батька. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не надав докази прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] Крім того, територіальна громада в особі Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області не є належним відповідачем за даним позовом, оскільки наявні відомості про іншого спадкоємця, який прийняв спірну спадщину. Незважаючи на наявні відомості про іншого спадкоємця, позивач не виявив бажання пред'являти позов до своєї сестри [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Оскільки позивач [PERSON] не подав клопотання про залучення належного відповідача [PERSON], суд не вправі залучити належного відповідача самостійно. За таких обставин, оскільки позовна заява [PERSON] не підтверджена належними доказами та не пред'явлена до неналежного відповідача, у її задоволенні належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed