Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 14.08.2014р. уклав договір №1220006500 банківського вкладу у відділенні №331 ПАТ "ІМЕКСБАНК" на строк 95 днів загальною сумою депозиту 25000грн. зі сплатою 25% річних, тобто строком до 17.11.2014 року. 17.11.2014 року, по закінченню строку дії вказаного договору, звернувся до відповідача з заявою про повернення банківського вкладу, однак кошти банком були повернуті лише в сумі 3000грн. На підставі вищевикладеного просить стягнути з відповідача суму залишку вкладу в розмірі 22000грн., пеню в розмірі 6600грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., 10000 в рахунок відшкодування моральної шкоди, а загалом 40600грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, але до суду не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір " про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р." вклад "Постійний клієнт" від 14.08.2014 року строком на 3 міс. на суму 25000 грн. (а.с.14). 17.11.2014 року позивач звернувся з заявою про видачу суми депозиту в зв'язку з закінченням строку дії договору (а.с.15). Як вбачається з позовної заяви, відповідачем було сплачено кошти в розмірі 3000 грн. Інших доказів про повернення суми вкладу відповідачем надано не було. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що і надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.ст. 1060, 1061 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором, з виплатою вкладникові процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду, встановлених законом. Згідно зі ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Відмовляючи позивачу у задоволенні його вимог про повернення суми вкладу, відповідачем порушено охоронюваним законом майнові права [PERSON] та його права як споживача фінансових послуг, які надаються відповідачем. Таким чином вимога про повернення суми депозиту є правомірною і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено відповідальність виконавця роботи (послуги) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ "ІМЕКСБАНК" надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним від позивача грошових сум з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком з позивачем договору банківського вкладу. Після укладення даного договру між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів. Положення ч.5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють. Тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 6600грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В даному випадку, правовідносини, що виникли між сторонами в справі, є договірними, та відшкодування моральної шкоди ні договором банківського вкладу, який укладений між позивачем та відповідачем, ні законом не передбачено.Тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Відносно витрат на правову допомогу суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно зі ст.ст.79, 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст.88 ЦПК України при задоволенні позову суд стягує понесені позивачем судові витрати з відповідачів. Максимальний розмір відшкодування витрат на правову допомогу визначено Законом України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" і він не може перевищувати 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Як вбачається з матеріалів даної справи, на виконання договору із позивачем адвокат отримав від позивача коти в розмірі 2000 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с. 18). За таких обставин, суд, враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданий адвокатом обсяг правової допомоги, час витрачений на це та виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача 500 грн. витрат на правову допомогу. Посилання позивача на договір про надання правової допомоги є безпідставними, оскільки договірні правовідносини, передбачені ст.903 ЦК України виникли між позивачем та адвокатом і ці норми не можуть застосовуватись до відшкодування судових витрат, яке врегульоване ЦПК України та зазначеним законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial