Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів, визначеного рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 24 липня 2012 року, та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], 2012 року народження, в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На обгрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] їхній з відповідачем дочці [PERSON] виповнюється три роки, і з тих пір припиняється стягнення аліментів з відповідача на її утримання, як матері, до досягнення дитиною 3-х років. Коштів, які сплачує відповідач в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, недостатня допомога для утримання дитини на належному матеріальному рівні, до того ж дитина часто хворіє, перебуває на диспансерному обліку. В зв'язку з наведеним просила позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд визначити строком початку стягнення аліментів у новому розмірі 1 лютого 2015 року. Відповідач позов не визнав та подав до суду зустрічний позов, в якому просив зменшити розмір стягнення з нього аліментів до 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. При цьому посилається на те, що на даний час на його утриманні перебуває дитина від іншого шлюбу та дружина, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку а також він винаймає житло, сплачуючи за це значні кошти. Крім того, має на утриманні непрацездатну матір, яка є інвалідом третьої групи та потребує постійного нагляду та сторонньої допомоги. Позивачка проти зустрічного позову заперечила повністю. Суд, перевіривши зібрані по справі докази, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 24 листопада 2007 року, та стали проживати разом. Під час спільного проживання в них народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 лютого 2012 року (а.с. 6), яка на даний час проживає з матір'ю. Відповідно до свідоцтва про народження дитини її батьком є відповідач по даній справі [PERSON]. Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 24 липня 2012 року, копія якого міститься на а.с.9-12, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто аліменти на користь [PERSON] на її утримання, в розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 06 червня 2012 року, і до досягнення дитиною трьох років, до [INFO]. Із копії рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 17 травня 2013 року вбачається, що шлюб між сторонами розірвано (а.с.13). Посилаючись на погіршення свого матеріального стану позивачка [PERSON] заявила позов про збільшення розміру аліментів, а відповідач [PERSON], - про зменшення розміру аліментів. Встановлені судом обставини свідчать про те, що між сторонами склалися спірні правовідносини, які випливають із обов'язку батьків утримувати дітей. Вказані правовідносини регулюються ст. 192 СК України. Згідно з ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частково задовольняючи позов суд виходить з того що [PERSON] не має власного житла, господарства, землі, рухомого та нерухомого майна, тимчасово проживає у своїх батьків. На даний час не працює, а інших доходів не має. Доводи відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] працює неофіційно, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Також суд враховує і стан здоров'я дитини, яка з 27 січня 2012 року перебуває на "Д" обліку в лікарні, що підтверджується копією довідки Недригайлівської ЦРЛ (а.с.7). Як вбачається з довідок, виданих ПАБ "Біловодський комбінат хлібопродуктів" від 09 лютого 2015 року № 37 та № 70, працівник [PERSON], дійсно працює в товаристві та на даний час займає посаду провідного юриста (наказ №145-к від 01 червня 2006 року) та загальна сума його доходу за період з 01 січня по 31 грудня 2014 року за винятком утримань становить 53687,35 грн. (а.с. 36, 38). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як на підставу своїх вимог про зменшення розміру аліментів [PERSON] посилається на те, що даний час на його утриманні перебуває ще й дитина від іншого шлюбу, та дружина, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того, він має на утриманні непрацездатну матір, яка є інвалідом третьої групи та потребує постійного нагляду та сторонньої допомоги, яка проживає за 60 км. від місця його фактичного проживання. Також зазначив, що винаймає житло, так як власного не має. На підтвердження надав договір найму будинку (для проживання) від 01 березня 2012 року (а.с. 40-42). З матеріалів справи вбачається, що мати відповідача за первісним позовом проживає в смт. Терни, Недригайлівського району, а сам відповідач - в м. Ромни, що свідчить про те, що відповідач не здійснює постійний нагляд та допомогу за матір'ю. В судовому засіданні [PERSON] надав до суду, як доказ погіршення його матеріального становища, копію договору найму будинку, в якому він проживає. Суд не має за можливе визнати цей доказ належним, так як відповідач не надав до суду підтверджуючих документів щодо належності даного будинку орендодавцю [PERSON] На думку суду, в судовому засіданні [PERSON] не надав доказів, які б достовірно підтвердили значне зменшення його матеріального стану та доходів. Врахувавши всі обставини справи, з огляду на невеликий розмір стягуваних аліментів, суд переходить до переконання, що відповідач має можливість на даний час сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку, тому первісний позов про збільшення розміру аліментів підлягає частковому задоволенню. Тому суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів слід відмовити. Судові витрати, відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial