Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

До Садгірського районного суду м.Чернівці надійшла позовна заява Заступника прокурора Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради до [PERSON] , [PERSON] третьої особи на стороні позивача Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватних нотаріусів Чернівецького міського нотаріального округу Кривцової К.Т., Іпатової М.М., Лірниченко Н.М. та Холоменюк О.І. , а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації та припинення права. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці по справі за № 726/1108/17 від 13.07.2017 за [PERSON] визнано право власності на громадську будівлю (автомийку), площею 66,50 кв.м., яка складається з будівлі літ. А, загальною площею 66,50 кв.м., навісу літ. «А'», навісів літ. «А''», літ. «А'''», літ. «А''''», очисної споруди І в [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 07.12.2017 по вказаній справі за апеляційною скаргою керівника Чернівецької місцевої прокуратури рішення суду першої інстанції скасовано як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалою Садгірського районного суду міста Чернівці від 20.04.2018 по цивільній справі № 726/250/18 затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якої за [PERSON] визнано право власності на громадську будівлю (автогазовий заправочний пункт), яка складається з навісу газової колонки І, підземних резервуарів ІІ, рекламної конструкції ІІІ, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та вирішено зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27.11.2018 у справі № 726/250/18 за апеляційною скаргою керівника Чернівецької місцевої прокуратури ухвалу суду першої інстанції скасовано як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Під час розгляду указаних справ судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні об`єкти - автомийка по [ADDRESS] та автогазовий заправочний пункт по [ADDRESS] , збудовані без будь-яких дозвільних документів на земельній ділянці, належній територіальній громаді м. Чернівці, яка не передавалася для зазначених цілей в користування. Зокрема судом з`ясовано, що згідно з інформацією виконавчого комітету Чернівецької міської ради та Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради, рішення про передачу у власність, надання в оренду (користування) земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] для влаштування автомийки та автогазового заправочного пункту, не приймалось. Вказані об`єкти самовільно розміщено на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Чернівці (кадастровий номер 7310136900:40:005:0031). Управлінням містобудування та архітектури Чернівецької міської ради не надавались містобудівні умови та обмеження на забудову земельної ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] для будівництва автомийки та автогазового заправочного пункту. Більш того, виконавчим комітетом Чернівецької міської ради рішення про присвоєння нерухомому майну адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] не приймалося. Крім цього, в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів відсутня інформація про документ, що дає право на виконання будівельних робіт або свідчить про прийняття в експлуатацію об`єкта, розташованого по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (додається), первинна реєстрація автомийки, яка знаходиться за адресою по [ADDRESS] , як об`єкта нерухомості здійснено на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці по справі № 726/1108/17. Аналогічно первинна реєстрація автогазового заправочного пункту, який знаходиться за адресою по [ADDRESS] , як об`єкта нерухомості, здійснена на підставі ухвали Садгірського районного суду міста Чернівці по справі № 726/250/18 від 20.04.2018, та до цього не існувала. За результатами аналізу наведених обставин суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що враховуючи встановлений державою особливий порядок набуття права власності на новостворене нерухоме майно, самочинно збудоване майно з урахуванням санітарних, протипожежних та архітектурно-будівельних норм та правил, укладений 01.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] договір про співпрацю щодо будівництва громадської будівлі (автомийки) по [ADDRESS] , а також укладена 19.04.2018 між [PERSON] та [PERSON] мирова угода щодо визнання права власності на автогазовий заправочний пункт по [ADDRESS] порушили інтереси держави та територіальної громади м. Чернівці, оскільки право власності на нерухоме майно за вказаними адресами набуто з порушенням порядку, визначеного діючим законодавством. Крім цього позивач посилається на те, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не отримували в установленому законом порядку ні земельну ділянку в користування, а ні жодних дозвільних документів на будівництво автомийки та автогазового заправочного пункту, який є джерелом підвищеної небезпеки, не подавали декларацію про готовність об`єктів до експлуатації та не отримували для даних цілей земельну ділянку у власність або користування. Відсутність зазначених вище документів свідчить про самочинність будівництва даних об`єктів, що виключає можливість визнання на них права власності в порядку, визначеному ст. 376 ЦК України, що було констатовано судом апеляційної інстанції в судових рішеннях від 07.12.2017 та 27.11.2018. Натомість [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для створення підстави державної реєстрації самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної власності протиправно використано механізми договору про співпрацю та мирової угоди, що не є підставою набуття права власності на нерухоме майно в розумінні чинного цивільного законодавства та його тлумачення Верховним Судом. Більш того, згідно із даними Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на місці самочинно збудованого об`єкта автомийки та АГЗП по [ADDRESS] відповідно до детального плану території, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради № 1141 від 06.03.2014, який є невід`ємною частиною генерального плану міста Чернівців, запроектовано будівництво дороги, а відтак зазначене самочинне будівництво суперечить вимогам чинної містобудівної документації. Як вбачається з листа виконавчого комітету міської ради № 01/02-29/986 від 04.05.2020 самочинні об`єкти по [ADDRESS] до експлуатації не приймалися, будь-які дозвільні документи щодо них та земельна ділянка для їх будівництва і обслуговування не надавались. Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області 21 травня 2020 року проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] (кадастровий номер 7310136900:40:005:0031) та встановлено, що за вказаними адресами здійснено самовільне зайняття земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га, шляхом вимощення території тротуарною плиткою для обслуговування будівлі АГЗП, автомийки та резервуарів, з яких орієнтовною площею 0,05 га зайнято об`єктами нерухомого майна (копія інформації з додатками, в тому числі актом перевірки - додається). Отже, позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON] не набули право власності на автомийку по [ADDRESS] та автогазовий заправочний пункт по [ADDRESS] , оскільки судові рішення, якими було визнано таке право скасовані судом апеляційної інстанції, тому вони не можуть бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків з моменту їх ухвалення. Відтак державна реєстрація права власності на самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої статті 376 ЦК України. Разом з тим, [PERSON] та [PERSON] на підставі скасованих в подальшому судових рішень за відсутності документів дозвільного характеру на будівництво автомийки та автогазового заправочного пункту на земельній ділянці комунальної форми власності не призначеної для указаних цілей, зареєстровано право власності на дані об`єкти. Так, 04.08.2017 державним реєстратором Новодністровської міської ради здійснено державну реєстрацію за [PERSON] права власності на громадську будівлю (автомийку) площею 66,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 1322056573101, індексний номер рішення 36528578). Державним реєстратором Волоківської сільської ради Глибоцького району 21.05.2018 здійснено державну реєстрацію за [PERSON] права власності на громадську будівлю по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта - 1560225273210, індексний номер рішення 41256806). В подальшому [PERSON] та [PERSON] , які не набули у встановленому порядку право власності на самочинно збудовані автомийку та автогазовий заправочний пункт відчужено їх за договорами купівлі-продажу на користь [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці за кожним. Зокрема, [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу частини нерухомого майна від 11.08.2017 за № 18438 та 14.08.2017 за № 18643 відчужено право власності на автомийку по [ADDRESS] на користь [PERSON] та [PERSON] . Аналогічно [PERSON] укладені договори купівлі-продажу частини нерухомого майна - автогазового заправочного пункту по [ADDRESS] 29.05.2018 № 288 та 30.05.2018 № 300 з [PERSON] та [PERSON] . На підставі зазначених договорів купівлі-продажу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т. внесено запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (індексний номер - 36583853 від 11.08.2017), за [PERSON] (індексний номер - 36608421 від 14.08.2017) по 1/2 частці громадської будівлі площею 66,5 кв.м. по [ADDRESS] . Аналогічно, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. внесено запис про реєстрацію права власності на громадську будівлю (автогазовий заправочний пункт) по [ADDRESS] по 1/2 частці за [PERSON] (індексний номер - 41342064 від 30.05.2018) та за [PERSON] (індексний номер - 41322553 від 29.05.2018). 08.12.2017 між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони укладено договір позики грошових коштів в сумі 150 тис грн та іпотеки нерухомого майна № 1439, згідно з п 1.5 якого предметом іпотеки є громадська будівля (автомийка) по [ADDRESS] . 07.09.2018 між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів в сумі 160 тис грн та іпотеки нерухомого майна № 5919, згідно з п 1.5 якого предметом іпотеки є громадські будівлі АГЗП по [ADDRESS] . Вказані дії по відчуженню самочинно збудованих об`єктів на земельній ділянці комунальної власності одним і тим ж особам та внесення їх в іпотеку, слугують частиною єдиного алгоритму (схеми), спрямованого на заволодіння у абсолютно протиправний спосіб майном територіальної громади м. Чернівці (земельною ділянкою) поза її волею та створення перешкод у її звільненні і поверненні. Отже, договори купівлі-продажу 1/2 громадської будівлі (автомийки) № 18438 від 11.08.2017, № 18643 від 14.08.2017, укладені між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] ; 1/2 громадської будівлі (автогазового заправочного пункту) № 288 від 29.05.2018, № 300 від 30.05.2018, укладені між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , а також договори позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна № 1439 від 08.12.2017, № 5919 від 07.09.2018 (п. 1.5) підлягають визнанню недійсними. Разом з тим, Чернівецька міська рада, яка є органом, уповноваженим здійснювати захист інтересів держави та територіальної громади м. Чернівці, достовірно знаючи про їх порушення упродовж тривалого періоду (понад 2 роки), ефективних заходів для відновлення не вжила та до суду з відповідним позовом не звернулась, не дивлячись на неодноразово направлені листи з даного питання. Так, 03.04.2020, 25.04.2020, 19.05.2020, 16.06.22020 та 22.06.2020 прокуратурою Чернівецької області та Чернівецькою місцевою прокуратурою направлялись листи щодо звернення до суду з позовом для звільнення земельної ділянки від самочинних об`єктів і повернення територіальній громаді м. Чернівці. Згідно з інформацією Чернівецької міської ради, викладеною у листі № 01/02-29/1303 від 30.06.2020, звернення до суду не здійснювалось, оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області не проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства. Разом з тим, з інформації Головного управління Держгеокадастру в області вбачається, що перевірка з приводу самовільного зайняття земельної ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] , проведена ще 21.05.2020, однак її результатами Чернівецька міська рада не цікавилась та до суду з позовом не звернулась, не дивлячись на наявність очевидних, законних підстав. У зв`язку із чим, прокуратурою області на адресу Чернівецької міської ради 10.07.2020 повторно скеровано листа з приводу вжиття нею заходів щодо поновлення інтересів держави, відповідь на який у встановлений прокуратурою області строк не отримано. Даних про звернення до суду або наявність об`єктивних причин для не звернення до прокуратури Чернівецької області Чернівецькою міською радою так і не надано, що свідчить про не здійснення належного захисту інтересів держави у спірних правовідносинах упродовж більш ніж 2-х років. Зокрема, про факт самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної форми власності Чернівецька міська рада належним чином була проінформована, оскільки органами прокуратури області переписка з указаного питання велася ще з 2017 року та в інтересах Чернівецької міської ради Чернівецької місцевою прокуратурою вносилися апеляційні скарги на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці, якими узаконювалося самочинне будівництво. У даному випадку [PERSON] та [PERSON] в домовленості з [PERSON] , за допомогою створення реально неіснуючих спорів з метою отримання судових рішень про визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти здійснили незаконне зайняття земельної ділянки, належної територіальній громаді м. Чернівці та в подальшому з метою створення перешкод у її звільненні та поверненні здійснили продаж самочинних об`єктів пов`язаним третім особам, окремі з яких є близькими родичами ( [PERSON] та [PERSON] ), внесення їх в іпотеку. При цьому вказані особи, здійснюючи вказані вище дії по захопленню земельної ділянки, не отримали жодного правовстановлюючого або дозвільного документа, абсолютно ігноруючи вимоги чинного законодавства України. Використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, яка відноситься до земель комунальної власності перешкоджає Чернівецькій міській раді, яка здійснює повноваження її власника від імені територіальної громади міста Чернівці, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, отримувати від її використання доходи, забезпечувати охорону та раціональне використання землі на території міста. У зв`язку із самочинним будівництвом на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Чернівці, остання в особі уповноважених органів позбавляється можливості отримувати відповідні кошти від її використання, а тому держава позбавляється можливості в повній мірі гарантувати належне здійснення місцевого самоврядування. Окрім того, здійснення самочинного будівництва, яке наявне на земельній ділянці, порушує інтереси держави, яка у зв`язку із цим позбавлена можливості гарантувати безпечне використання таких об`єктів та створює нерівні умови для інших членів суспільства, які зобов`язані для здійснення будівництва отримати дозвільні документи, виготовити та погодити проект, здати об`єкт будівництва до експлуатації, сплатити кошти в якості пайової участі. Також самочинне будівництво вказаних об`єктів здійсненне всупереч вимогам містобудівної документації в межах проектованої дороги без будь-яких погоджень органів архітектури та містобудування, що порушує інтереси держави в частині раціональної забудови населених пунктів з додержанням вимог генерального плану та розроблених на його основі детальних планів територій. Узаконення в обхід встановленого порядку об`єктів будівництва, в тому числі об`єктів підвищеної небезпеки, порушує інтереси держави, яка у зв`язку із цим позбавлена можливості гарантувати безпечне використання таких об`єктів та створює нерівні умови для інших членів суспільства, які зобов`язані дотримуватися вказаних процедур, а тому є видом дискримінації, що також порушує інтереси держави, яка взяла на себе зобов`язання щодо її недопущення у будь-якій формі. Просять визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нерухомого майна від 11.08.2017 за № 18438, а саме 1/2 громадської будівлі (автомийки) (індексний номер: 36583853 від 11.08.2017) по [ADDRESS] (загальною площею 66,5 кв.м.).Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нерухомого майна від 14.08.2017 за № 18643, а саме 1/2 громадської будівлі (автомийки) (індексний номер: 36608421 від 14.08.2017) по [ADDRESS] (загальною площею 66,5 кв.м.). Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нерухомого майна від 29.05.2018 за № 288, а саме 1/2 громадської будівлі (автогазового заправочного пункту) (індексний номер: 41322553 від 29.05.2018) по [ADDRESS] . Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нерухомого майна від 30.05.2018 за № 300, а саме 1/2 громадської будівлі (автогазового заправочного пункту) (індексний номер: 41342064 від 30.05.2018) по [ADDRESS] . Визнати недійсним п.1.5 договору позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна від 07.09.2018 № 5919, укладеного між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони.Визнати недійсним п.1.5 договору позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна від 08.12.2017 № 1439, укладеного між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони. Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - громадську будівлю (автомийку), яка складається з будівлі літ. А, загальною площею 66,50 кв.м., навісу літ. «А'», навісів літ. «А''», літ. «А'''», літ. «А''''», очисної споруди I. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомості № 1322056573101) та припинити право власності [PERSON] , оформлене записом, вчиненим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т. за № 21839724 від 11.08.2017. Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - громадську будівлю (автомийку), яка складається з будівлі літ. А, загальною площею 66,50 кв.м., навісу літ. «А'», навісів літ. «А''», літ. «А'''», літ. «А''''», очисної споруди I. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомості №.1322056573101) та припинити право власності [PERSON] , оформлене записом, вчиненим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т. за № 21864873 від 14.08.2017. Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - громадську будівлю (автогазовий заправочний пункт), який складається з навісу газової колонки - І, підземного резервуару - ІІ та рекламної конструкції - ІІІ по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомості № 1560225273210) та припинити право власності [PERSON] , оформлене записом, вчиненим приватним нотаріусом Іпатовою М.М. за 26357286 від 29.05.2018. Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - громадську будівлю (автогазовий заправочний пункт), який складається з навісу газової колонки - І, підземного резервуару - ІІ та рекламної конструкції - ІІІ по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомості №1560225273210) та припинити право власності [PERSON] , оформлене записом, вчиненим приватним нотаріусом Іпатовою М.М. за № 26375195 від 30.05.2018. Скасувати державну реєстрацію іпотеки, зареєстрованої на підставі договору позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна від 08.12.2017 № 1439, укладеного між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, оформлену записом, вчиненим приватним нотаріусом Лірниченко Н.М. за № 23834650. Скасувати державну реєстрацію іпотеки, зареєстрованої на підставі договору позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна від 07.09.2018 за № 5919, укладеного між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, оформлену записом, вчиненим приватним нотаріусом Холоменюк О.І. за № 27825110. Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,15 га (кадастровий номер 7310136900:40:005:0031), шляхом звільнення її від об`єктів нерухомості, а саме: громадських будівель (автомийки), яка складається з будівлі літ. А, загальною площею 66,50 кв.м., навісу літ. «А'», навісів літ. «А''», літ. «А'''», літ. «А''''», очисної споруди I. (реєстраційний номер об`єкту нерухомості № 1322056573101) по [ADDRESS] та громадської будівлі (автогазового заправочного пункту), який складається з навісу газової колонки - І, підземного резервуару - ІІ та рекламної конструкції - ІІІ по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомості №1560225273210). Стягнути з відповідачів [PERSON] РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] РНОКПП [NUMBER] судовий збір у розмірі 29428 грн. на користь прокуратури Чернівецької області (на р/р UA378201720343110001000004946, ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ 02910120). 20.10.2020 року від представника відповідачів [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що 07.08.2020 року прокуратурою Чернівецької області до Садгірського районного суду м.Чернівці подано позовну заяву, яка підписана заступником прокурора області Никифоруком А. Чернівецькою обласною прокуратурою листом від 02.10.2020 року № 15-1318-20, повідомлено, що 07.08.2020 року повноваження прокурора Чернівецької області виконував Дутковський А.Ю . Відтак позовна заява подана особою, яка не має права її підписувати. Зазначає, що в даній справі зачіпаються інтереси територіальної громади м.Чернівці, Чернівецька міська рада наділена повноваженнями самостійно захищати свої права і також визначати чи порушується її право, а прокурор в даному випадку відповідно представляє інтереси територіальної громади, а не держави. Таким чином, вважає, що відсутні підстави для представництва. Крім цього зазначає, що твердження прокурора про встановлення Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області факту самовільного зайняття земельної ділянки орієнтованої площі 0,15 га не відповідає наявним у матеріалах справи доказом. В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.05.2020 року та в листі від 01.062020 року Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області не встановлено самовільного зайняття земельної ділянки, а тільки попередньо кваліфіковано. [PERSON] та [PERSON] жодних приписів, протоколів, постанов відповідними службами не надавались. Крім того в кінці 2018 року [PERSON] та [PERSON] в зв`язку з тим, що ділянка на якій розташоване майно була вже сформована, зверталися до Чернівецької міськох ради з проханням надати дозволу на її поділ з метою отримати поділену ділянку в орендне користування. Пунктом 62 рішення 69 сесії ЧМР VII скликання від 11.04.2019 року № 1715 [PERSON] та [PERSON] , відмовлено в наданні дозволу на поділ земельної ділянки по [ADDRESS] площею 24,4156 га кадастровий номер 7310136900:40:005:0031 на дві окремі земельні ділянки. Підставою відмови в надані дозволу на поділ земельної ділянки слугувала відсутність зареєстрованого речового права на неї. 09.09.2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявою до ЧМР з проханням здійснити реєстрацію речового права на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 24,4156 га кадастровий номер 7310136900:40:005:0031 та надати дозвіл на її поділ на дві окремі земельні ділянки. Питання реєстрації речового права на зазначену земельну ділянку винесено на розгляд сесії ЧМР та рішення до цього часу не прийняте. З наведеного вбачається що [PERSON] та [PERSON] як добросовісні набувачі права власності на будівлі та споруди вживали заходів щодо оформлення документів на земельну ділянку на якій розташоване майно. Просить відмовити в задоволені позовних вимог повністю. 12.11.2020 року від представника позивача прокурора Понзюк Л.В. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що позовна заява у справі підписана заступником керівника Чернівецької обласної прокуратури Никофоруком А.С. у відповідно до визначених ст.. 24 ЗУ « Про прокуратуру» повноважень. Чернівецька міська рада є уповноваженим органом, який наділений повноваженнями розпоряджатися землями комунальної форми власності та повинен захищати інтереси держави і територіальної громади у правовідносинах щодо самочинного будівництва об`єктів на земельній ділянках комунальної власності, яка не виділялася у встановленому законом порядку для цих цілей. Чернівецька області прокуратура звернулася до суду з даним позовом в інтересах держави в особі уповноваженого органу Чернівецької міської ради. У даній справі земельна ділянка, на якій самочинно збудовані автомийка та автогазовий заправочний пункт самовільно, без жодного дозвільного документа рішення уповноважених органів була зайнята та забудована без згоди її власника територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради, що їй достеменно було відомо з 2017 року, що вимагало від Чернівецької міської ради вжиття заходів з метою захисту майнових інтересів територіальної громади м. Чернівці. Разом з тим, Чернівецька міська рада, яка є органом уповноваженим здійснювати захист інтересів держави та територіальної громади м. Чернівці, достовірно знаючи про їх порушення упродовж тривалого періоду (3-х років), ефективних заходів для відновлення не вжила та до суду з відповідним позовом не звернулась, не дивлячись на неодноразово направлені листи з даного питання. Так, Чернівецькою місцевою прокуратурою 24.10.2017 на адресу міської направлено лист № 124/8229вих-17 щодо надання земельної ділянки для будівництва автомийки, дозвільних документів, відповідність її розміщення вимогам містобудівної документації. У відповідь на вказаний лист, Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради повідомив, що рішень про передачу у власність або надання в користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , міською радою не приймалось, відповідно до детального території мийка розміщена в межах проектованої дороги. У вказаному вище листі зазначається, що рішенням Садгірського районного м. Чернівці у справі 726/1108/17 від 13.07.2017 визнано право власності на автомийку за зазначеною вище адресою, що свідчить про наявність у міської ради звідної інформації. Крім цього, Чернівецька міська рада була учасником справи № 726/250/18 визнання права власності на автогазовий заправочний пункт на стадії її апеляційного розгляду та їй направлялися: копія постанови Чернівецького апеляційного суду від 27.11.2018, в якій наведені висновки щодо самочинного будівництва АГЗП, судові повістки та ухвали. Зазначені обставини свідчать про достеменну поінформованість упродовж тривалого часу Чернівецької міської ради про наявність порушення інтересів держави та територіальної громади у спірних правовідносинах. Більш того, 03.04.2020, 25.04.2020, 19.05.2020, 16.06.22020 та 22.06.2020 прокуратурою Чернівецької області та Чернівецькою місцевою прокуратурою до Чернівецької міської ради направлялись листи щодо звернення до суду з позовом звільнення земельної ділянки від самочинно збудованих об`єктів і повернення територіальній громаді м. Чернівці. Згідно з інформацією Чернівецької міської ради, викладеною у листі за 01/02-29/1303 від 30.06.2020, звернення до суду не здійснювалась, оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області не проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства. Разом з тим, з інформації Головного управління Держгеокадастру в області встановлено, що перевірка з приводу самовільного зайняття земельної ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] , проведена ще 21.05.2020, однак її результатами Чернівецька міська рада не цікавилась та до суду з позовом не звернулась, не дивлячись на наявність очевидних, законних підстав. При цьому, звертає увагу, що Чернівецька міська рада про самовільне зайняття належної територіальній громаді м. Чернівці земельної ділянки у зв`язку самочинним будівництвом достеменно знала і до проведення перевірки, про що вказувала у листах вищенаведених листах на адресу органів прокуратури, а отже повторно підтвердження цього факту Головним управлінням Держгеокадастру для захисту інтересів держави очевидно не потребувала. У зв`язку із чим, прокуратурою області на адресу Чернівецької міської ради 10.07.2020 в черговий раз скеровано листа з приводу вжиття нею заходів щодо поновлення інтересів держави та територіальної громади, відповідь на який у встановлений прокуратурою області строк не отримано. Даних про звернення до суду або наявність об`єктивних причин для не звернення до прокуратури Чернівецької області Чернівецькою міською радою так і не надано, що свідчить про не здійснення нею належного захисту інтересів держави у спірних правовідносинах упродовж майже 3 років. Отже, Чернівецька міська рада знаючи про виявлені порушення не звертався до суду з відповідною позовною заявою у розумний строк. При цьому, обласною прокуратурою в порядку, передбаченому вимогами статті 23 Закону України прокуратуру», надано Чернівецькій міській раді можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, чим вона не скористалася, що вказує бездіяльність. В судовому засіданні представники прокуратури Маріуца Р.А., Одосій О-Е.Д, та представник ЧМР Баланецький О.Д. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити у зв`язку з вищевикладеним. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] просив відмовити у позовних вимогах на підставі заперечень, зазначених у відзиві. В судове засідання треті особи не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У відповідності із ч. 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13 липня 2005 року, у Висновку № 3 (2008) «Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права» наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом. Згідно з пунктом 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19 вересня 2012 року, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (пункт 3 цієї Рекомендації). З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень. Проаналізувавши правові висновки Верховного Суду та нормативне регулювання питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді у розрізі фактичних обставин, встановлених у розглядуваній справі, суд вважає за необхідне підсумувати, що таке представництво: по-перше може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; по-друге прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; по-третє прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону №1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього. Отже суд прийшов до висновку, що представництво прокуратури в суді є правомірним та обгрунтованим. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 140 Конституції України органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами, є сільські, селищні, міські ради. Відповідно до пункту 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Як встановлено ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. До повноважень виконавчих органів міської ради, згідно пп. 1,3 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Статтею 80 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Згідно з ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Розпорядження землями комунальної власності, у відповідності із ст. 12 Земельного кодексу України, здійснюють сільські, селищні, міські ради. За змістом статей 116, 123, 124 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а також передача таких земельних ділянок в оренду здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Отже, суд приходить до висновку, що саме Чернівецька міська рада є уповноваженим органом, який наділений повноваженнями розпоряджатися землями комунальної форми власності та повинен захищати інтереси держави і територіальної громади у правовідносинах щодо самочинного будівництва об`єктів на земельних ділянках комунальної власності, які не виділялися у встановленому законом порядку для цих цілей. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, відповідно до ст.ст. 125, 136 ЗК України виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У відповідності до положень ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» , земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Згідно ч.1, 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підп.. «а» п.2 ч.6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Судом встановлено, що згідно листа Департамента містобудівного комплексу та земельних відносин від 31.10.2017 року № 04-02/08/1-3944 зазначено, що рішенням Чернівецької міської ради про передачу у власність в оренду або користування земельної ділянки за адресою [ADDRESS] не приймалось. Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці, справа № 726/1108/17 від 13.07.2017 року визнано право власності на громадську будівлю (автомийку), яка складається з будівлі літ. А, загальною площею 66,50 кв.м., навісу літ. «А'», навісів літ. «А''», літ. «А'''», літ. «А''''», очисної споруди І в [ADDRESS] . Зазначають, що [PERSON] та [PERSON] (співвласники майна) звернулися в департамент містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради із заявою від 29.09.2017 року щодо надання згоди на поділ земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 24,4156 га (кадастровий номер 7310136900:40:005:0031), яка сформована, занесена до бази Державного земельного кадастру та належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Чернівці. Судом встановлено, що згідно листа Департамента містобудівного комплексу та земельних відносин від 10.11.2017 року № 04/97-08/1-3944 зазначено, що Рішенням Чернівецької міської ради VI скликання від 28.032013 року № 805 [PERSON] надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , орієнтовною площею 27,0000 га в оренду на 10 (десять) років для обслуговування цілісного майнового комплексу. Однак [PERSON] договір оренди на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] не укладено. Станом на сьогоднішній день земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , площею 24,4156 га перебуває в землях запасу міста (комунальна власність). Судом встановлено, що згідно листа Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації від 30.10.2017 року №1987/1, згідно архівних матеріалів та реєстрових книг, право власності на громадську будівлю (автомийка) на [ADDRESS] в бюро відсутня. Судом встановлено, що згідно листа Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації від 27.10.2017 року №2011 Чернівецьке КОБТІ не проводило технічної інвентаризації та не виготовляло інвентаризаційну справу за адресою [ADDRESS] . Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину. Тобто, правочин є недійсним, якщо він укладений із порушенням вимог закону. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Саме до цього зводяться роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 10 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9. Виходячи з роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року вказівка в ч. 3 ст. 215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, але і за позовом іншої заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану. Крім того, у п. 10 вказаної вище постанови зазначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з чим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці по справі за № 726/1108/17 від 13.07.2017 за [PERSON] визнано право власності на громадську будівлю (автомийку), площею 66,50 кв.м., яка складається з будівлі літ. А, загальною площею 66,50 кв.м., навісу літ. «А'», навісів літ. «А''», літ. «А'''», літ. «А''''», очисної споруди І в [ADDRESS] . Встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 07.12.2017 по вказаній справі за апеляційною скаргою керівника Чернівецької місцевої прокуратури рішення суду першої інстанції скасовано як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалою Садгірського районного суду міста Чернівці від 20.04.2018 по цивільній справі № 726/250/18 затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якої за [PERSON] визнано право власності на громадську будівлю (автогазовий заправочний пункт), яка складається з навісу газової колонки І, підземних резервуарів ІІ, рекламної конструкції ІІІ, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та вирішено зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27.11.2018 у справі № 726/250/18 за апеляційною скаргою керівника Чернівецької місцевої прокуратури ухвалу суду першої інстанції скасовано як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Під час подальшого розгляду в суді першої інстанції, за ініціативою позивача даний позов залишено без розгляду. Під час розгляду вказаних справ судом апеляційної інстанції встановлено, що спірні об`єкти - автомийка по [ADDRESS] та автогазовий заправочний пункт по [ADDRESS] , збудовані без будь-яких дозвільних документів на земельній ділянці, належній територіальній громаді м. Чернівці, яка не передавалася для зазначених цілей в користування. Зокрема судом встановлено, що згідно з інформацією виконавчого комітету Чернівецької міської ради та Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради, рішення про передачу у власність, наданняв оренду (користування) земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] для влаштування автомийки та автогазового заправочного пункту, не приймалось. Вказані об`єкти самовільно розміщено на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Чернівці (кадастровий номер 7310136900:40:005:0031). Управлінням містобудування та архітектури Чернівецької міської ради не надавались містобудівні умови та обмеження на забудову земельної ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] для будівництва автомийки та автогазового заправочного пункту. Більш того, виконавчим комітетом Чернівецької міської ради рішення про присвоєння нерухомому майну адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] не приймалося. В Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів відсутня інформація про документ, що дає право на виконання будівельних робіт або свідчить про прийняття в експлуатацію об`єкта, розташованого по [ADDRESS] та [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, первинна реєстрація автомийки, яка знаходиться за адресою по [ADDRESS] , як об`єкта нерухомості здійснено на підставі рішення Садгірського районного суду м. Чернівці по справі № 726/1108/17. Аналогічно первинна реєстрація автогазового заправочного пункту, який знаходиться за адресою по [ADDRESS] , як об`єкта нерухомості, здійснена на підставі ухвали Садгірського районного суду міста Чернівці по справі № 726/250/18 від 20.04.2018, та до цього не існувала. За результатами аналізу наведених обставин суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що враховуючи встановлений державою особливий порядок набуття права власності на новостворене нерухоме майно, самочинно збудоване майно з урахуванням санітарних, протипожежних та архітектурно-будівельних норм та правил, укладений 01.08.2016 між [PERSON] та [PERSON] договір про співпрацю щодо будівництва громадської будівлі (автомийки) по [ADDRESS] , а також укладена 19.04.2018 між [PERSON] та [PERSON] мирова угода щодо визнання права власності на автогазовий заправочний пункт по [ADDRESS] порушили інтереси держави та територіальної громади м. Чернівці, оскільки право власності на нерухоме майно за вказаними адресами набуто з порушенням порядку, визначеного діючим законодавством. Більш того, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не отримували в установленому законом порядку ні земельну ділянку в користування, а ні жодних дозвільних документів на будівництво автомийки та автогазового заправочного пункту, який є джерелом підвищеної небезпеки, не подавали декларацію про готовність об`єктів до експлуатації та не отримували для даних цілей земельну ділянку у власність або користування. Відсутність зазначених вище документів свідчить про самочинність будівництва даних об`єктів, що виключає можливість визнання на них права власності в порядку, визначеному ст. 376 ЦК України, що було констатовано судом апеляційної інстанції в судових рішеннях від 07.12.2017 та 27.11.2018. Натомість [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для створення підстави державної реєстрації самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної власності протиправно використано механізми договору про співпрацю та мирової угоди, що не є підставою набуття права власності на нерухоме майно в розумінні чинного цивільного законодавства та його тлумачення Верховним Судом. Крім цього в судовому засіданні встановлено, що згідно із даними Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на місці самочинно збудованого об`єкта автомийки та АГЗП по [ADDRESS] відповідно до детального плану території, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради № 1141 від 06.03.2014, який є невід`ємною частиною генерального плану міста Чернівців, запроектовано будівництво дороги, а відтак зазначене самочинне будівництво суперечить вимогам чинної містобудівної документації. Як вбачається з листа виконавчого комітету міської ради № 01/02-29/986 від 04.05.2020 самочинні об`єкти по [ADDRESS] до експлуатації не приймалися, будь-які дозвільні документи щодо них та земельна ділянка для їх будівництва і обслуговування не надавались. Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області 21 травня 2020 року проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] (кадастровий номер 7310136900:40:005:0031) та встановлено, що за вказаними адресами здійснено самовільне зайняття земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га, шляхом вимощення території тротуарною плиткою для обслуговування будівлі АГЗП, автомийки та резервуарів, з яких орієнтовною площею 0,05 га зайнято об`єктами нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об`єктів будівництва (ч. 3 ст. 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»). Проектування та будівництво об`єктів здійснюється у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Згідно із пунктами 11, 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Аналогічне тлумачення вказаних вимог цивільного законодавства надане у п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Таким чином, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов, а саме: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація. Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі № 903/450/16 дійшов висновку, що доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна) (частина 3 статті 331 ЦК України). У зв`язку із цим, до виникнення права власності на таке майно, право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, суд робить висновок, що законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 27.05.2015 при розгляді справи № 6-159цс15. Крім цього, відповідно до ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно із п. 4 та 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI). Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Дозвільними документами, які дають право особі виконувати підготовчі та будівельні роботи є повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а також дозвіл на виконання будівельних робіт (ст. 35 - 37 Закону № 3038-VI). Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. Згідно з статтею 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта архітектури. Будівництво та експлуатація автомобільних газозаправних пунктів (АГЗП) має здійснюватися відповідно до вимог Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки», що передбачає проведення їх ідентифікації в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 956 від 11.07.2002 «Про ідентифікацію та декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки» (далі - Порядок). Так, у відповідності із ст. 1 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру. До потенційно небезпечних об`єктів Закон відносить об`єкти, на яких можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини, біологічні препарати, а також інші об`єкти, що за певних обставин можуть створити реальну загрозу виникнення аварії. Крім цього, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 28.09.2016 № 6-1243цс16. Стаття 392 ЦК України не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна (п. 37 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав). Крім цього, у відповідності із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах № 6-225цс14 від 28.01.2015 та № 6-1328цс15 від 02.12.2015 особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Системний аналіз вищевказаних правових норм свідчить про те, що підставою набуття права власності на об`єкт самочинного будівництва може бути виключно рішення суду про визнання права власності в порядку ст. 376 ЦК України. Визнання судом права власності на підставі інших правових норм не породжують виникнення в особи права власності та не легалізують самочинного будівництва. Зазначена правова позиція неодноразово була підтримана Верховним Судом. Так, у постанові від 06.11.2019 по справі № 910/14328/17 Верховний Суд вказав, що оскільки «…нежитлова будівля збудована на спірній земельній ділянці, що не була належним чином відведена ТОВ «Преско-В» для цієї мети, а також без дозвільних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проєкту, без введення спірного об`єкту нерухомості в експлуатацію, висновок суду апеляційної інстанції про те, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 376 ЦК України право власності у ТОВ «Преско-В» або інших осіб на нежитлову будівлю не виникло, у зв`язку з чим і не могло бути реалізовано в частині розпорядження майном, зокрема, відчужування третім особам, визнається Касаційним господарським судом правомірним. Посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що спірну нежитлову будівлю не можна вважати об`єктом самочинного будівництва, оскільки державна реєстрація права власності на неї за ТОВ «Преско-В» була здійснена із дотриманням вимог законодавства, не приймаються судом касаційної інстанції з огляду на те, що державна реєстрація це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і не можна ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації…». Аналогічні правові позиції сформовані Верховним Судом у справах за № 910/10156/18 (постанова від 22.08.2019), № 653/1198/17-ц від 21.05.2020, № 755/3782/17 від 01.07.2020. Крім цього, Верховним Судом сформована усталена практика, згідно якої якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Зокрема, у справі № 265/7986/15-ц (постанова від 24 грудня 2019 року) Верховний Суд прийшов до висновку, що особа розпорядилась нерухомим майном, не маючи на це законного права, оскільки перед цим він набув право власності на об`єкт на підставі судового рішення, скасованого в подальшому як незаконного, яке не породжує жодних правових наслідків, що в сукупності свідчить про ненабуття особою статусу власника нерухомого майна. У справі № 914/1161/17 (постанова від 27 лютого 2018 року) Верховний Суд вказав, що за змістом статті 11 ЦК України вбачається, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків законодавцем передбачено рішення суду. Проте скасування судового рішення у конкретній справі означає, що судовий акт, який скасовано, не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. А відтак, скасоване судове рішення не може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. З такою правовою позицією також погоджувався Верховний Суд України у постанові № 15/118 від 24.06.2015 у справі № 907/544/14, від 03.02.2016 у справі № 6-2026цс15, від 22.06.2016 у справі № 6-1562цс15, від 05.04.2017 у справі № 6-1534цс16. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 916/3545/15 (постанова від 05 березня 2020 року) та вказав, що оскільки скасований судовий акт не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, тому всі дії щодо відчуження майна не є законними, а тому як аукціон з продажу майна, так і укладені на його підставі договори купівлі-продажу мають бути визнані недійсними. Отже, [PERSON] та [PERSON] не набули право власності на автомийку по [ADDRESS] та автогазовий заправочний пункт по [ADDRESS] , оскільки судові рішення, якими було визнано таке право скасовані судом апеляційної інстанції, тому вони не можуть бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків з моменту їх ухвалення. З огляду на вищезазначене, особи в яких не виникло право власності на нерухоме майно не наділені правом розпоряджатися ним. При дослідженні обставин існування в особи права власності, як зауважує Верховний Суд, необхідним є перш за все встановлення підстав, на яких особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності, а не є підставою його набуття. Зокрема, частиною другою статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлено, що відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дає підстави вважати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності (постанова Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №755/3782/17). Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, а тим більше тлумачення факту державної реєстрації як підстави виникнення такого права є логічною та юридичною помилкою, намаганням підмінити поняття причини та наслідки (постанова Верховного Суду від 10.06.2020 по справі № 906/585/19). Відтак державна реєстрація права власності на самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої статті 376 ЦК України. Разом з тим, [PERSON] та [PERSON] на підставі скасованих в подальшому судових рішень за відсутності документів дозвільного характеру на будівництво автомийки та автогазового заправочного пункту на земельній ділянці комунальної форми власності не призначеної для указаних цілей, зареєстровано право власності на дані об`єкти. Встановлено, 04.08.2017 державним реєстратором Новодністровської міської ради здійснено державну реєстрацію за [PERSON] права власності на громадську будівлю (автомийку) площею 66,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 1322056573101, індексний номер рішення 36528578). Встановлено, що державним реєстратором Волоківської сільської ради Глибоцького району 21.05.2018 здійснено державну реєстрацію за [PERSON] права власності на громадську будівлю по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта - 1560225273210, індексний номер рішення 41256806). В подальшому [PERSON] та [PERSON] , які не набули у встановленому порядку право власності на самочинно збудовані автомийку та автогазовий заправочний пункт відчужено їх за договорами купівлі-продажу на користь [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці за кожним. Зокрема, [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу частини нерухомого майна від 11.08.2017 за № 18438 та 14.08.2017 з № 18643 відчужено право власності на автомийку по [ADDRESS] на користь [PERSON] та [PERSON] . Аналогічно [PERSON] укладені договори купівлі-продажу частини нерухомого майна - автогазового заправочного пункту по [ADDRESS] 29.05.2018 № 288 та 30.05.2018 № 300 з [PERSON] та [PERSON] . На підставі договорів купівлі-продажу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Кривцовою К.Т. внесено запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (індексний номер - 36583853 від 11.08.2017), за [PERSON] (індексний номер - 36608421 від 14.08.2017) по 1/2 частці громадської будівлі площею 66,5 кв.м. по [ADDRESS] . Аналогічно, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. внесено запис про реєстрацію права власності на громадську будівлю (автогазовий заправочний пункт) по [ADDRESS] по 1/2 частці за [PERSON] (індексний номер - 41342064 від 30.05.2018) та за [PERSON] (індексний номер - 41322553 від 29.05.2018). Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.334 ЦПК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Статею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст.210 ЦК України, правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі . Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Приймаючи рішення про державну реєстрацію, державний реєстратор повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надані, рішення повинно бути обґрунтованим, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Встановлено, що 08.12.2017 між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони укладено договір позики грошових коштів в сумі 150 тис грн та іпотеки нерухомого майна № 1439, згідно з п 1.5 якого предметом іпотеки є громадська будівля (автомийка) по [ADDRESS] . Встановлено, що 07.09.2018 між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів в сумі 160 тис грн та іпотеки нерухомого майна № 5919, згідно з п 1.5 якого предметом іпотеки є громадські будівлі АГЗП по [ADDRESS] . Вказані дії по відчуженню самочинно збудованих об`єктів на земельній ділянці комунальної власності одним і тим ж особам та внесення їх в іпотеку, слугують частиною єдиного алгоритму (схеми), спрямованого на заволодіння у абсолютно протиправний спосіб майном територіальної громади м. Чернівці (земельною ділянкою) поза її волею та створення перешкод у її звільненні і поверненні. Правовими наслідками відчуження сукупності будівельних матеріалів в якості об`єктів нерухомого майна самочинно збудованого на земельній ділянці комунальної власності, особою яка не мала на це права, є визнання таких правочинів недійсними на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду у справах № 910/14328/17 від 06.11.2019, № 916/3545/15 від 05.03.2020. Так, статтею 202 ЦК України визначено, що правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1ст. 203 ЦК України). Загальні підстави недійсності правочинів встановлені ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України. У ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України вказано, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК України). Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Серед способів захисту прав на земельні ділянки приписи ст. 152 ЗК України визначають і такий, як визнання угоди недійсною. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Однією із підстав припинення іпотеки згідно із ст.17 указаного Закону є визнання іпотечного договору недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що договори купівлі-продажу 1/2 громадської будівлі (автомийки) № 18438 від 11.08.2017, № [NUMBER] від 14.08.2017, укладені між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] ; 1/2 громадської будівлі (автогазового заправочного пункту) № 288 від 29.05.2018, № 300 від 30.05.2018, укладені між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , а також договори позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна № 1439 від 08.12.2017, № 5919 від 07.09.2018 (п. 1.5) підлягають визнанню недійсними. На підставі вищевикладенного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов,язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Таким чином, суд вважає позовні вимоги Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду Чернівецькою обласною прокуратурою за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 29428,00 грн. Отже на кожного з відповідачів слід покласти витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а саме по 14714 грн.

Outcome: approved