Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позиція позивача, відповідача, третьої особи , процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування\~позову зазначає,\~що 17.03.2021 року державним виконавцем Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Сальник Оксаною Володимирівною на підставі виконавчого напису №114252 від 15.12.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, було відкрито виконавче провадження №64864133 про стягнення з [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" заборгованості за кредитним договором №284371 від 23.10.2017 року у сумі 26501,80 грн. та 900 грн. за вчинення виконавчого напису. При цьому нотаріусом Гораєм О. С. було порушено процедуру вчинення виконавчого напису, зокрема напис був вчинений за відсутності письмової вимоги боржнику про погашення заборгованості за кредитним Договором, що, в свою чергу, позбавило [PERSON] права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення ТОВ «ВЕЛЛФІН» чи нотаріусу. Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис вчинений протиправно, тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. 26.03.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач та його представник не з"явилися, але в позовній заяві прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглянути справу в його відсутність, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та за згодою позивача ухвалити у справі заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. В судове засідання треті особи не з"явилися, доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями. Відповідно до ч. 3ст. 211\~ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2ст. 247\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. 17.03.2021 року державним виконавцем Хорольського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Сальник Оксаною Володимирівною на підставі виконавчого напису №114252 від 15.12.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, було відкрито виконавче провадження №64864133 про стягнення з [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" заборгованості за кредитним договором №284371 від 23.10.2017 року у сумі 26501,80 грн. та 900 грн. за вчинення виконавчого напису. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах, встановлених договором. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог цивільного законодавства та у встановлений зобов`язанням строк. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, на підставі пункту 3.2. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012\~ № 296/5 (далі за текстом Порядок), визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені\~Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі за текстом Перелік документів), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Пунктами 1 та 2 Переліку документів передбачено, що такими документами є: 1) Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 2) Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що в даному випадку приватний нотаріус Горай О.С. взагалі не мав права вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений. Як вже зазначалося, при вчиненні виконавчого напису нотаріуса безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені\~Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Під час вчинення наведеної нотаріальної дії нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 року\~Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою\~Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою\~Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішенням були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені, що має місце й в нашому випадку. Ще одним грубим порушенням з боку нотаріуса є вчинення виконавчого напису на борговому документі без дотримання вимог Закону щодо наявності безспірної заборгованості, а також з пропуском строків звернення. З наданих Стягувачем нотаріусу документів неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки, такі документи не відображають інформацію щодо здійснення боржником останньої оплати по кредиту, не вбачається яким саме чином нараховувались відсотки за користування кредитними коштами та не можливо встановити дійсний розмір заборгованості. Тобто, фактично нотаріус з таких документів не може встановити чи дійсно боржником допущено прострочення платежів та чи дотримано кредитором (стягувачем) строки звернення за вчиненням виконавчого напису. При цьому слід зазначити, що нотаріус, який дотримується вимог Закону та Порядку, у разі якщо йому необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Отже, виконавчий напис приватного нотаріуса Горай Олега Станіславовича є таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, без перевірки нотаріусом безспірності заборгованості за кредитним договором та його розміру, за межами трирічного строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», щодо кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений, тому виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі\~№ 137/1666/16-ц\~(провадження № 14-84 цс19). Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувача, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що є достатні правові підстави вважати виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 15 грудня 2020 року, зареєстрований у реєстрі за №114252, яким стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованість за кредитним договором №284371 від 23 жовтня 2017 року у сумі 26\~501,80 гривень та 900 гривень за вчинення виконавчого напису, таким, що вчинений з порушенням вимог законодавства та таким, що не підлягає виконанню. Розподіл судових витрат між сторонами. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. За приписами ст. 133 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 264, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідноч. 2 ст. 141 ЦПК Українипередбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: approved