Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

покликаючись на невиконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню їхніх двох неповнолітніх дітей, позивач у поданій до суду 30 червня 2020 року позовній заяві просить стягувати з нього аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частки його заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, та на сина [PERSON] 2 000 грн. щомісячно додаткових витрат і одноразово додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, у розмірі 34 887 грн. 00 коп. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча неофіційно працює водієм. На утриманні відповідача ніхто не перебуває, він фізично здоровий та має можливість утримувати свою сім`ю у заявленому нею розмірі. У відзиві відповідач зазначив, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку визнає повністю. Вказує, що не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з серпня 2019 року на рахунок позивача сплачував 4 000 грн. щомісячно на утримання їх двох неповнолітніх дітей, один з яких має проблеми зі слухом. Позовні вимоги про стягнення додаткових витрат не визнає, оскільки вони є необгрунтованими, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про необхідність купівлі слухового апарату. У поданих до суду заявах сторони просять справу слухати у їх відсутність. Позивач позов підтримує повністю, однак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача одноразово додаткових витрат у розмірі 34 887 грн. просить залишити без розгляду, оскільки відповідач погодився добровільно сплатити цю суму на придбання нового слухового апарату для сина [PERSON] . Відповідач просить зменшити розмір щомісячних додаткових витрат до 200 грн. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач скористався правовою допомогою. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 серпня 2004 року до 10 липня 2019 року, мають двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю, домовленості про розмір аліментів на їх утримання між сторонами не досягнуто. Крім цього, син [PERSON] має інвалідність з дитинства, діагноз "уроджена вада розвитку внутрішнього вуха. Двобічна сенсонневральна втрата слуху, приглуховатість 11-111 ступеня" До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дітей. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ст.27 цієї Конвенції дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Ст.150 цього Кодексу зобов`язує батьків піклуватися про виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття /ст.180 СК України/. У п.17 постанови Пленуму ВС від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, із ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ст.183 СК України надає суду право визначити частку заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%). Аналогічні вимоги містяться і в абз.4 п.17 даної Постанови. Щодо максимального розміру аліментів, що стягуються з боржника, то відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи, але це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %. Ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначає прожитковий мінімум як вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком до 6 років з 01 січня 2020 року становить 1 779 грн. Щодо стягнення додаткових витрат, викликаних особливими обставинами. Згідно ч.ч.1, 2 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст.ст.180, 183, 185 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі; участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Сторони не домовилися про сплату аліментів на дитину, що є підставою для стягнення аліментів. Вимога позивача про стягнення аліментів у відсотках від заробітку є законною і передбачена ст.183 СК України. Виходячи з рівності прав та обов`язків батьків, а також з того, що вони зобов`язані забезпечити дитини рівень життя, необхідний та достатній для її нормального розвитку, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача у подальшому щомісячних аліментів на дітей у визначеному судом розмірі, який є обґрунтованим, не є заниженим в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку неповнолітніх дітей та їх потреб, відповідає засадам розумності і справедливості та є таким, що не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру, оскільки доказів щодо наявності інших утриманців не представив, є фізично здоровим чоловіком і може працювати. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Положення ч.1 ст.185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивача, за захистом якого спрямоване їх звернення до суду, а тому позов підлягає до часткового задоволення у розмірі 500 грн. На думку суду, таке рішення буде законним і справедливим, відповідатиме інтересам дитини і її належному утриманню. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Суд вважає за можливе залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат у розмірі 34 887 грн. 00 коп. Щодо порядку і строку виконання рішення, то сторонам повідомляється таке. Відповідно до ч.1 ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів на дитину може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позов до суду пред`явлений 30 червня 2020 року, а тому відповідно до ст.ст.79, 191 СК України аліменти повинні стягуватися з указаної дати. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст.141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі, визначеному на день подачі позову. З огляду на викладене,

Outcome: approved