Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 13.08.2015 року до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] року померла її родичка [PERSON] в с. Гидерим Котовського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 1,9638 га на території Великофонтанської сільської ради, державний акт серії [NUMBER], виданий Котовською районною державною адміністрацією Одеської області 13 січня 2004 року на підставі розпорядження Котовської районної державної адміністрації Одеської області від 16 грудня 2003 року № 505/03, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Раніш [INFO] року помер чоловік спадкодавця [PERSON] в с. Гидерим Котовського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті також відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,0596 га на території Великофонтанської сільської ради, державний акт серії [NUMBER] виданий Котовською районною державною адміністрацією Одеської області 13 січня 2004 року на підставі розпорядження Котовської районної державної адміністрації Одеської області від 16 грудня 2003 року № 505/03, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. [PERSON] в силу ч.3 ст. 1268 фактично прийняла спадщину після чоловіка, [PERSON], але не оформила свої спадкові права. 23 березня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким належне їй майно, де б воно не находилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що її належатиме на день смерті та на що вона за законом матиме право заповідала їй, [PERSON]. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №09. Згідно вимог ст. ст. 1269,1270 ЦК України, вона в установлений законом строк звернулася до Котовської районної державної нотаріальної контори з заявою від 15.04.2011 року про прийняття спадщини після [PERSON]. Була заведена спадкова справа № 138/ 2011 року. Спадкоємцем першої черги за законом є син спадкодавці, [PERSON], який своєю заявою від 15 квітня 2011 року № 299 по спадковій справі № 138/2011 р. відмовився від обов'язкової долі у складі спадщини. Значний період часу після прийняття спадщини вона не зверталася для її оформлення у зв'язку з тим, що оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та серії [NUMBER] які є документами, що посвідчують право спадкодавця на спадкові земельні ділянки, втрачені. В наявності зберігалися лише ксерокопії. Всіма прийнятими заходами знайти їх не вдалося. Про втрату оригіналів вказаних документів мною зроблена об'ява в газеті «Котовская реклама» від 24 липня 2015 року №18. Минуло більше двох неділь, але ніякої інформації щодо виявлення вказаних державних актів не надходило. 31.07.2015 року за вих. № 767/01-16 державним нотаріусом Поляковою М.В. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON] у зв'язку з неможливістю надати оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки, відсутністю кадастрового номеру та не оформленням її спадкодавцем спадкових прав після чоловіка, [PERSON]. На теперішній час у неї виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно, яке належало спадкодавці на момент відкриття спадщини, та оформити його можливо лише в судовому порядку з вищевказаних причин. Просила постановити рішення суду, яким встановити факт належності [PERSON] земельної ділянки площею 2,0596 га на території Великофонтанської сільської ради, державний акт серії [NUMBER] виданий Котовською районною державною адміністрацією Одеської області 13 січня 2004 року на підставі розпорядження Котовської районної державної адміністрації Одеської області від 16 грудня 2003 року № 505/03, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], успадкованою за законом після чоловіка, [PERSON], який помер [INFO] року, визнати за нею, [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на земельну ділянку площею 2,0596 га на території Великофонтанської сільської ради, державний акт серії [NUMBER] виданий Котовською районною державною адміністрацією Одеської області 13 січня 2004 року на підставі розпорядження Котовської районної державної адміністрації Одеської області від 16 грудня 2003 року № 505/03, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], та на земельну ділянку площею 1,9638 га на території Великофонтанської сільської ради, державний акт серії [NUMBER], виданий Котовською районною державною адміністрацією Одеської області 13 січня 2004 року на підставі розпорядження Котовської районної державної адміністрації Одеської області від 16 грудня 2003 року № 505/03, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Представник відповідача, в особі в.о. голови Котовської РДА Скуділо І.В., надав заяву від 02.09.2015 року №01-31/1510 про розгляд справи у відсутність цього представника в якій позов визнавав. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування » право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом про його право власності на землю. За змістом ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст. 81 ЗУ України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до розділу 3.3 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», справи про спадкування підлягають вирішенню в судах у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою та відповідачами можуть бути органи, які уповноважені видавати такі документи. Викладені обставини позивачем справи не заперечуються відповідачем та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 131 вказаного Кодексу зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 126 Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 Закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 4 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обов'язковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки. Статтею 9 вказаного закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах. Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці [PERSON] не визначався, то позивач не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держемагенста в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагенства вказана інформація відсутня. Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер не надавався та відомості про неї не заносились до кадастру, тому вона позбавлена можливості набути права власності на земельну ділянку на підставі вказаної статті. Статтею 19 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно. Як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався і з зазначених причин в управлінні Держземагенства у Котовському районі відсутня інформація про кадастровий номер та план земельної ділянки, що позбавляє позивача змоги реалізувати право на спадкування нерухомого майна (земельної ділянки). У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобов'язано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав. Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором). Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу. Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки. Аналогічні вимоги містить глава 10 п. 4 підпункт 4.20. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідно до якого «Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Витягу з Державного земельного кадастру. Також, обов'язковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст.38 п.2 Закону України «Про державний земельний кадастр». На момент набуття права власності на вказану земельну ділянку землевпорядна документація не виготовлялась, оскільки це не було передбачено діючим законодавством з зазначених причин вона позбавлена можливості надати нотаріусу всі необхідні документи для проведення державної реєстрації та видачі свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам. Однак на підставі вказаного закону вона також не має змоги вжити дій щодо надання кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15 закону України «Про державний земельний кадастр» обов'язковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а позивач лише спадкоємець. Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Як вже зазначено вище, спадкодавець набув право на земельну ділянку у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 2004 рік, яким не передбачалось присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та виготовлення технічної документації з оцінки земель. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Документи які містять достатні дані (кадастровий номер та кадастровий план, технічна документація з оцінки земель) для проведення реєстраційних дій державним реєстратором щодо спадкування земельної ділянки відсутні, оскільки на момент набуття останнім права власності на земельну ділянку їх виготовлення не передбачалось чинним законодавством. Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу втрачених оригіналів документів на землю та витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку [PERSON], позбавляє її права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкові земельні ділянки в судовому порядку.

Outcome: approved