Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Адвокат Арапов О.О., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 14 серпня 2020 року №16840, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення заборгованості у розмірі 75 948, 90 грн. на вимогу стягувача ТОВ "Вердикт Капітал", а також просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №16840, про стягнення з боржника на користь стягувача грошових коштів у сумі 75948,90 грн. 15 вересня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В. прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження №63036477 про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 76598,90 грн. на підставі виконавчого напису №16840 від 14 серпня 2020 року. Позивач посилався на те, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства. Так, під час вчинення виконавчого напису приватний нотаріус не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Посилаючись на викладене, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 18.11.2020 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 14 серпня 2020 року №16840, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт капітал" суми в розмірі 75 948,90 грн. (виконавче провадження №63036477; приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В). Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 18.11.2020 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Представник позивача - адвокат Арапов О.О. подав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позов просив задовольнити у повному обсязі (а.с.119). Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засіданні не з`явились, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суду не повідомили. У своєму письмовому відзиві на позовну заяву від 10.12.2020 р. ТОВ «Вердикт Капітал» просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що приватному нотаріусу були подані всі необхідні документи для вчинення нотаріальної дії, а ТОВ «Вердикт Капітал» та приватний нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, діяли в межах правового поля (а.с. 73-78). 19.02.2021 року представник позивача - адвокат Арапов О.О. подав до суду відповідь на відзив, в якому просив відзив відповідача відхилити як необґрунтований. Також зазначив, що станом на момент звернення ТОВ «Вердикт Капітал» з заявою про видачу виконавчого напису та станом на момент видачі приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису жодної заборгованості за кредитним договором №31-15/07-А від 17.05.2007 року перед будь-якою установою, у тому числі і ТОВ «Вердикт Капітал», не існувало, оскільки була стягнута за рішеннями судів раніше, крім того, банком та відповідачем безпідставно нараховувалися проценти після закінчення строку дії договору, що вказує не тільки на відсутність безспірної заборгованості, а взагалі про відсутність будь-якої заборгованості (а.с.103-104). 14 квітня 2021 року представник позивача - адвокат Арапов О.О. подав до суду письмові пояснення, зміст яких відповідає аналогічному змісту у відповіді на відзив. Також звернув увагу на перелік документів, згідно яких вчиняється виконавчий напис у безспірному порядку (а.с. 120-127). Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С вчинено виконавчий напис №16840 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 75948,90 грн. за кредитним договором №31-15/07-А від 17.05.2007 року, який було укладено між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] (а.с.14). Слід звернути увагу, що в матеріалах справи відсутній договір про відступлення права вимоги чи інший документ, за яким право вимоги за кредитним договором №31-15/07-А від 17.05.2007 року перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал» 15 вересня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В. прийняла постанову про відкриття виконавчого провадження №63036477 щодо виконання виконавчого напису №16840, що вчинений 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з боржника на користь стягувача грошових коштів у сумі 76598,90 грн.(а.с.23). Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п.19 ст.34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 , постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18) та Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16. Як вбачається з маттеріалів справи рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02.10.2014р. у справі №296/5192/14-ц було стягнуто з відповідача на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №31-15/07-А від 17.05.2007 року по тілу кредиту та відсотками становм на 20.02.2014р. (а.с. 25,26). З копії довідки від 11.01.2016 року, яка видана ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», станом на 11.06.2016 року боржником [PERSON] погашено заборгованість по виконавчому листу №296/5192/14 від 10.12.2014 року, що виданий Корольовським районним судом м. Житмоира про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Центральне управління» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 105110,25 грн., а також судовий збір 1051,10 грн. (а.с.30). Крім того, як вбачається з маттеріалів справи рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27.09.2016р. у справі №296/3224/16-ц стягнуто з відповідача на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №31-15/07-А від 17.05.2007 року, а саме за відсотками в сумі 25140,86грн. станом на 15.01.2016р., при цьому у стягненні тіла кредиту відмовлено, осільки уже було стягнуте за рішенням суду від 02.10.2014р. та борг погашено. Згідно копії квітанції від 19.04.2019р. вказана сума боргу, яка стягувалася в примусовому порядку за виконавчим листом №296/3224/16 також була погашена. Суд враховує, що строк нарахування процентів згідно графіка кредитного договору №31-15/07-А від 17.05.2007 року закінчився 16.05.2014р. При цьому, згідно виконачого напису заборгованість стягується за період з 15.11.2018р. по 11.03.2020р., в т.ч. відсотки за договором в сумі 23675,87грн. Разом з тим, відповідно до висновку Верховного Суду (справа №14-10цс18 від 28.03.2018р.) право нараховувати проценти за кредитом припиняється після сплитву визначенгого у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України. Отже, з матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена в судовому засіданні, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Ураховуючи те, що нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням норм чинного законодавства, не перевірив безспірності заборгованості, тому наявні підстави для задоволення позову. В роз`ясненнях, викладених в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», затверджених постановою від 07 лютого 2014 року № 2, у 10 пункті роз`яснень зазначено, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом України «Про нотаріат» № 3425-XII. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції №0.0.1901053113.1 від 11.11.2020 року за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,00 грн. (а.с.1). Згідно квитанції №0.0.1901058625.1 від 11.11.2020 року, яка міститься в матеріалах цивільної справи №296/9647/20; 2-з/296/118/20, за подання заяви про забезпечення позову, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 420,00 грн. (а.с. 48). Таким чином, наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору у розмірі 840, 00 грн. за подання позовної заяви та 420, 00 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved