Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Представник [PERSON]- [PERSON], від імені [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. У позові зазначено, що 20.03.2014 року помер батько [PERSON]- [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], яка належала батькові [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 4240 від 20.10.1993 року. Факт родинних відносин між [PERSON] та батьком підтверджується свідоцтвом про її народження. 29.08.2017 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено через пропуск строку для подачі такої заяви. Строк [PERSON] пропустила для подачі заяви про прийняття спадщини через юридичну необізнаність щодо строків подачі такої заяви та у звязку з тим, що вона знаходилась за межами держави України. Крім того, її батько помер раптово, вона терміново вилетіла на територію України і після поховання терміново повернулася додому, бо треба було виходити на роботу, знаходилася у стресовому стані та не мала часу для юридичної консультації. Вважала, не знаючи українського законодавства, що оскільки вона є єдиною спадкоємицею після смерті батька, то спадщину може оформити у будь-який час. Інших спадкоємців не має, тому просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON], який помер 20.03.2014 року. У судове засідання позивачка не зявилася, поважну причину неявки суду не повідомила, надала заяву про допуск до участі у справі її представника [PERSON], з позовом згода ( а.с. 49). Представник позивачки [PERSON]- [PERSON] підтримав позов. Суду пояснив, що коли помер батько позивачки [PERSON], вона знаходилася у [PERSON], терміново виїхала до м.Запоріжжя на поховання, поховала батько, перебувала у стані стресу, бо батько не хворів. На території України перебували три дні, але ніхто з друзів не пояснив їй про те, що вона повинна подати заяву про прийняття спадщини. Вона терміново виїхала з України, бо боялася втратити роботу за місцем проживання, а потім не могла приїхати на територію України через політичний стан країни, яка вела бойові дії з третьою стороною. З приводу подачі заяви про прийняття спадщини до Консульства України у [PERSON] не зверталася. Вважає, що строк подачі заяви про прийняття спадщини позивачка пропустила з поважної причини, тому просив задовольнити її позов. Представник відповідача- територіальної громади в особі Запорізької міської ради [PERSON] проти задоволення позову заперечує. Суду пояснила, що відповідно до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має право подати заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців. Юридична необізнаність позивачки не є поважною причиною пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивачки є громадянкою [PERSON], має постійне місце проживання де і проживає, тому просила у задоволення позову відмовити. Третя особа- приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявився, направивши суду заяву про розгляд справи у його відсутності ( а.с. 27). Вивчивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у звязку з наступним. Стаття 68 Конституції України зобов'язує кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що\~ кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків\~ має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Частиною 3 ст. 10, ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження І-ЖС № 275434 від 31.05.1972 року (а.с.6). [PERSON] помер 20.03.2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.11). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1, ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з положеннями частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1486цс15 у постанові від 04.11.2015 року. У справі № 6-85цс12 Верховний Суд України, зокрема, вказав, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а також ці обставини визнані судом поважними. Як вбачається з позовних вимог позивачки, після смерті спадкодавця вона не звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса через юридичну необізнаність щодо строків подачі такої заяви та знаходилась за межами України. Крім того, її батько помер раптово, вона терміново вилетіла на територію України і після поховання терміново повернулася додому, бо треба було виходити на роботу, знаходилася у стресовому стані та не мала часу для юридичної консультації, вважала, не знаючи українського законодавства, що оскільки вона є єдиною спадкоємицею після смерті батька, то спадщину може оформити у будь-який час. Факт проживання [PERSON] за межами України не може бути визнано поважною причиною пропуску строку звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки знаходження позивачки поза межами держави Україна не впливає жодним чином на можливість спадкоємця своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. Позивач не була позбавлена права надіслати поштою відповідну заяву з будь-якої країни світу. Згідно з п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (далі Порядок), спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), зокрема, про прийняття спадщини, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна. Відповідно до п.п.3.3., 3.4, 3.5 Порядку, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON]- [PERSON] суду пояснив, що коли помер батько позивачки [PERSON], вона знаходилася у [PERSON], терміново виїхала на поховання, поховала батько, перебувала у стані стресу, бо батько не хворів. На території України перебували три дні, але ніхто з друзів не пояснив їй про те, що вона повинна подати заяву про прийняття спадщини. Вона терміново виїхала з України, бо боялася втратити роботу за місцем проживання, а потім не могла приїхати на територію України через політичний стан країни, яка вела бойові дії з третьою стороною. Виходячи з наведеного, оскільки поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини, суд вважає, що наведені позивачкою причини пропуску строку не можна визнати поважними, оскільки позивач не надала жодних доказів про те, що існували обєктивні, непереборні, істотні труднощі, які перешкодили їй направити до нотаріальної контори м. Запоріжжя поштою письмову заяву про прийняття спадщини або ж звернутися до нотаріуса у [PERSON], посвідчити заяву про прийняття спадщини та через представника передати до нотаріальної контори. Згідно правові позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 26.09.2012 року у справі №6-85цс12 та в постанові від 04.11.2015 року у справі №6-1486цс15, відповідно до яких правила ч.3 відст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] пояснив суду, що коли помер батько позивачки [PERSON], вона знаходилася у [PERSON], терміново виїхала на поховання, поховала батько, перебувала у стані стресу, бо батько не хворів. На території України перебували три дні, але ніхто з друзів не пояснив їй про те, що вона повинна подати заяву про прийняття спадщини. Вона терміново виїхала з України, бо боялася втратити роботу за місцем проживання, а потім не могла приїхати на територію України через політичний стан країни, яка вела бойові дії з третьою стороною. Як вбачається з копії спадкової справи № 80/2017, заведеної після смерті [PERSON], який помер 20.03.2017 року ( а.с. 31-44), [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини 15.08.2017 року ( а.с.32). У позовній заяві вказано, що причиною пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини позивачкою стало те, що вона юридично не обізнана щодо строків подачі такої заяви та знаходилась за межами України. Крім того, її батько помер раптово, вона терміново вилетіла на територію України і після поховання терміново повернулася додому, бо треба було виходити на роботу, знаходилася у стресовому стані та не мала часу для юридичної консультації. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON]- [PERSON] пояснив суду, що коли помер батько позивачки [PERSON], вона знаходилася у [PERSON], терміново виїхала на поховання, поховала батько, перебувала у стані стресу, бо батько не хворів. На території України перебували три дні, але ніхто з друзів не пояснив їй про те, що вона повинна подати заяву про прийняття спадщини. Вона терміново виїхала з України, бо боялася втратити роботу за місцем проживання, а потім не могла приїхати на територію України через політичний стан країни, яка вела бойові дії з третьою стороною. Доводи представника позивачки про юридичну необізнаність щодо строку подачі заяви про прийняття спадщини, нічим не підтверджені, оскільки порядок та строки подачі заяви про прийняття спадщини, визначені ЦК України, є загальновідомими ( повністю положення ЦК України розміщені в інтернет- мережі) і, відповідно до ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Посилання позивачки та її представника на ту обставину, що [PERSON] не могла приїхати на територію України через політичний стан країни- України, яка вела бойові дії з третьою стороною є безпідставними. Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Статтею 1 визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 Крім того, Закон про боротьбу з тероризмом вказує, що антитерористична операція - це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних дій, здійснюваних з терористичною метою. При запровадженні антитерористичної операції визначається конкретний район, в якому запроваджується особливий режим та особливі повноваження субєктам боротьби з тероризмом. Територія Запорізької області, міста Запоріжжя, не є районом, у якому запроваджено особливий режим. До суду, з даним позовом, від імені [PERSON], 01.09.2017 року звернувся її представник [PERSON] Відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Посилання представника позивача як у поданому позові так і у судовому засіданні на ту обставину, що строк подачі заяви про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON], який помер 20.03.2014 року, [PERSON] пропустила з поважних причин, суду не доведено та такі доводи протиречать матеріалам справи. Будь яких інших доказів, які підтверджували б доводи представника позивача у частині поважності причини пропуску подачі заяви про прийняття спадщини, що перешкоджало [PERSON] звернутися з заявою про прийняття спадщини після померлого батька, через що [PERSON] пропущено строк звернення з заявою про прийняття спадщини, суду у процесі розгляду вказаної цивільної справи ні позивачем ні його представником, надано не було. В даному випадку причини пропуску строку для прийняття спадщини, на які посилається представник позивача як у поданому позові, так і у судовому засіданні, не можуть вважатись поважними, оскільки такі доводи нічим не доведені, вони не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed