Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач в квітні 2018 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 04.07.2016 року [PERSON] звернувся до директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON] зі скаргою на дії працівників бібліотеки та просив провести розгляд скарги за його присутності. Директор бібліотеки [PERSON] надіслала йому лист від 13.07.2016 року з вихідним № 288, який [PERSON] отримав 20.07.2016 року. З листа вбачається, що розгляд скарги відбувся без його участі, тобто з порушенням ЗУ «Про звернення громадян». 21.09.2016 року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON] про визнання дій протиправними та зобовязати вчинити певні дії. Рішенням даного суду позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково. Було визнано бездіяльність директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON], щодо не запрошення на розгляд скарги від 04.07.2016 року та наданні відповіді без участі [PERSON] в розгляді скарги протиправною та зобовязано директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON] розглянути скаргу [PERSON] з дотриманням вимог статтей 18, 19 ЗУ «Про звернення громадян», надавши йому можливість бути присутнім при розгляді скарги. Враховуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2017 року, [PERSON] звернувся до Уповноваженого ВРУ з прав людини із заявою про притягнення директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON], що являється посадовою особою до адміністративної відповідальності, тому що вважав, що даною посадовою особою було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 212-3 КУпАП. Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2017 року про притягнення директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 212-3 КУпАП було закрито у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Однак, постановою Апеляційного суду Вінницької області від 28.12.2017 року, було скасовано постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2017 року та визнано винною директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON] у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 7 ст. 212-3 КУпАП. Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON] йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у стражданнях яких він зазнав здійснюючи захист свого порушеного права у судах, тим самим витрачаючи значні зусилля та свій час для його відновлення. Під час захисту свого порушеного права ним було докладено максимум зусиль для організації свого часу. Дані обставини призвели до хвилювань та переживань, що негативно відобразилися на його фізичному та психоемоційному стані. Згідно вищезазначеного [PERSON] вважає, що усі наявні підстави передбаченні чинним законодавством для стягнення моральної шкоди з відповідача, та як було здійснено порушення його прав субєктом владних повноважень, а саме: директором [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва. У звязку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва на свою користь моральну шкоду у розмірі 22005,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просив позов задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва адвокат [PERSON] заперечив проти задоволення позову, надавши відзив на позовну заяву. Відзив мотивований тим, що позивач зазначає, що страждання зазнав, здійснюючи захист свого порушеного права у судах. Проте звернення до суду є правом особи, яке жодним чином не звязане з спричиненням останнім будь яких страждань. [PERSON] не зазначено та недоведено належними доказами, яким чином його відсутність при розгляді його скарги вплинула на фізичний та психоемоційний стан. Жодних доказів змін фізичного чи психоемоційного стану позивачем не надано. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.07.2016 року [PERSON] звернувся до директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON] зі скаргою на дії працівників бібліотеки та просив провести розгляд скарги за його присутності. Як зазначено в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2017 року: «Директор бібліотеки [PERSON] надіслала йому лист від 13.07.2016 року з вихідним № 288, який [PERSON] отримав 20.07.2016 року. З листа вбачається, що розгляд скарги відбувся без його участі, тобто з порушенням ЗУ «Про звернення громадян». Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 21.09.2016 року [PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON] про визнання дій протиправними та зобовязати вчинити певні дії. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2017 року Позов задоволено частково. Визнано бездіяльність директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON], щодо не запрошення на розгляд скарги від 04 липня 2016 року та надані відповіді без участі [PERSON] в розгляді скарги, протиправною. Зобовязано директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON] розглянути скаргу [PERSON] від 04 липня 2016 року з дотриманням вимог статей 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», надавши [PERSON] можливість бути присутнім при розгляді. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнути з [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва (код ЄДРПОУ 02215118) на користь держави судовий збір в розмірі 1102,40 грн. Враховуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2017 року, [PERSON] звернувся до Уповноваженого ВРУ з прав людини із заявою про притягнення директора [PERSON] обласної універсальної наукової бібліотеки ім. К.А. Тімірязєва [PERSON], що являється посадовою особою до адміністративної відповідальності, тому що вважав, що даною посадовою особою було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 212-3 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2017 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 7 ст. 212-3 КУпАП закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення її до адміністративної відповідальності. Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 28.12.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2017 року про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 7 ст. 212-3 КУпАП України у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності скасовано. Визнати винною [PERSON] за ч. 7 ст. 212-3 КпАП України, а провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КпАП України. Ст. 1172 ЦК України вказує, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. За нормою ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Згідно ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян», громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як зазначив позивач, йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у стражданнях яких він зазнав здійснюючи захист свого порушеного права у судах, тим самим витрачаючи значні зусилля та свій час для його відновлення. Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди судом враховуються положення п. п. 3, 5, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду положення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Разом з тим, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 22005 грн., є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 500,00 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду. Та як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 18.04.2018 року позивача [PERSON] було звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з огляду на те, шо позов задоволено частково, а саме: одна вимога майнового характеру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір відповідно до задоволеної частини вимог у розмірі 16,01 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial