Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO] до [PERSON], третя особа: Запорізький міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Запорізької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, вказавши, що відповідач має малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який перебуває на обліку у службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради з 20.02.2017р., як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. По відношенню до сина [PERSON] є одинокою матір'ю. На підставі листа Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Запорізької міської ради від 16.02.2017р. № 416/01 [PERSON] не виконує свої батьківські обов'язки, зважаючи на відсутність умов для проживання, утримання та виховання дитини, виникає загроза його життю та здоров'ю. У зв'язку з чим розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON]» від 20.02.2017р. № 105р малолітнього [PERSON], [INFO] вилучено з родини та влаштовано до комунальної установи «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5». Після всебічного медичного обстеження дитини малолітній [PERSON] був переведений до Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» на повне державне забезпечення. [PERSON] разом з малолітнім сином перебували в комунальному закладі «Запорізький обласний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Запорізької міської ради з 09.02.2017 року (наказ про зарахування № 23/01 від 09.02.2017р.), як сім'я, що опинилася в складних життєвих обставинах, через відсутність власного житла, за направленням Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 344/03 від 09.02.2017р. Під час перебування в Центрі [PERSON] систематично порушувала правила внутрішнього розпорядку для мешканців Центру, а саме: не виконувала доручень соціального педагога та рекомендацій психолога, поводилась зухвало, брутально та грубо з працівниками Цен6тру та іншими мешканцями, які тимчасово перебувають в Центрі, використовуючи нецензурну лайку, погрози, приниження. Також [PERSON] залишала малолітнього сина [PERSON] без догляду та покидала на інших мешканців Центру попередньо не узгодивши це з ними. [PERSON] чинила по відношенню до малолітнього сина психологічне та фізичне насильство, кричала та лаяла його, била рукою. [PERSON] не дотримувалася режиму харчування та сну для свого сина, не гуляла з дитиною на свіжому повітрі. За результатами роботи з сім'єю [PERSON] практичним психологом [PERSON] було зроблено наступні висновки: «Під час перебування у [PERSON] особливої ували та піклування про власного сина [PERSON], 2014р. не проявляла. Дитина не відповідає віковим нормам розвитку, на вигляд не охайна (має шмарклі, брудний одяг, руки не завжди чисті тощо). [PERSON] досить погано, нерозбірливо розмовляє, на конкретні питання не дає відповіді, не знає кольорів та тварин, що може свідчити про педагогічну занедбаність дитини. Хлопчик дуже легко вступає до контакту з незнайомою людиною, співробітників Центру, що проявляють до нього увагу може називати «мама», часто проситься на руки та потребує тілесного контакту, обіймів. Така поведінка дитини демонструє недостатні прояви любові та турботи з боку матері. Звертає на себе увагу, намір [PERSON] признати хлопця хворим на аутизм. Зазвичай батьки, навпаки заперечують прояви подібного захворювання у власної дитини. Наполегливе бажання матері може мати під собою намір отримувати матеріальні блага (соціальну допомогу на дитину інваліда) за рахунок власної дитини. У той час, коли психолог призначала зустріч, [PERSON] не з'являлась та особливого бажання на отримання психологічних послуг не проявляла». Дотепер [PERSON] до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з заявою про повернення дитини на виховання в сім'ю не зверталася. Позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно її сина - малолітнього [PERSON], [INFO], стягнути з неї аліменти на користь особи чи установи, на утриманні яких буде знаходитися дитина у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та покласти судові витрати на рахунок відповідача. У судовому засідання представник позивача уточнила позовні вимоги, просить суд стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до його повноліття. Решту позовних вимог залишили без змін. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'являлася з невідомих суду причин, про день і час судового засідання попереджена у встановленому законом порядку, заперечень на позов не представила. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечує, підтвердила доводи позовної заяви. Вислухавши пояснення спеціаліста відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, думку представника КЗ «Запорізький міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов пред'явлений обгрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і являється матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. По відношенню до сина [PERSON] є одинокою матір'ю. Малолітній перебуває на обліку у відділі по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах з 20.02.2017року. На підставі листа Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Запорізької міської ради від 16.02.2017р. № 416/01 [PERSON] не виконує свої батьківські обов'язки, зважаючи на відсутність умов для проживання, утримання та виховання дитини, виникає загроза його життю та здоров'ю. У зв'язку з чим розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON]» від 20.02.2017р. № 105р малолітнього [PERSON], [INFO] вилучено з родини та влаштовано до комунальної установи «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5». Після всебічного медичного обстеження дитини малолітній [PERSON] був переведений до Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» на повне державне забезпечення. Під час перебування в Центрі [PERSON] систематично порушувала правила внутрішнього розпорядку для мешканців Центру, а саме: не виконувала доручень соціального педагога та рекомендацій психолога, поводилась зухвало, брутально та грубо з працівниками Цен6тру та іншими мешканцями, які тимчасово перебувають в Центрі, використовуючи нецензурну лайку, погрози, приниження. Також [PERSON] залишала малолітнього сина [PERSON] без догляду та покидала на інших мешканців Центру попередньо не узгодивши це з ними. [PERSON] чинила по відношенню до малолітнього сина психологічне та фізичне насильство, кричала та лаяла його, била рукою. [PERSON] не дотримувалася режиму харчування та сну для свого сина, не гуляла з дитиною на свіжому повітрі. За результатами роботи з сім'єю [PERSON] практичним психологом [PERSON] було зроблено наступні висновки: «Під час перебування у [PERSON] особливої ували та піклування про власного сина [PERSON], 2014р. не проявляла. Дитина не відповідає віковим нормам розвитку, на вигляд не охайна (має шмарклі, брудний одяг, руки не завжди чисті тощо). [PERSON] досить погано, нерозбірливо розмовляє, на конкретні питання не дає відповіді, не знає кольорів та тварин, що може свідчити про педагогічну занедбаність дитини. Хлопчик дуже легко вступає до контакту з незнайомою людиною, співробітників Центру, що проявляють до нього увагу може називати «мама», часто проситься на руки та потребує тілесного контакту, обіймів. Така поведінка дитини демонструє недостатні прояви любові та турботи з боку матері. Звертає на себе увагу, намір [PERSON] признати хлопця хворим на аутизм. Зазвичай батьки, навпаки заперечують прояви подібного захворювання у власної дитини. Наполегливе бажання матері може мати під собою намір отримувати матеріальні блага (соціальну допомогу на дитину інваліда) за рахунок власної дитини. У той час, коли психолог призначала зустріч, [PERSON] не з'являлась та особливого бажання на отримання психологічних послуг не проявляла». Дотепер [PERSON] до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з заявою про повернення дитини на виховання в сім'ю не зверталася. За таких підстав, у суду немає підстав вважати, що [PERSON] може змінити своє відношення до своїх батьківських обов'язків. У відповідності до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Оскільки [PERSON] не приймає ніяких достатніх мір по виконанню своїх батьківських обов'язків, враховуючи висновок адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 27.02.2017р., № 05/01-25/0225 (а.с.18-20), вважає за необхідне, з метою захисту прав і інтересів малолітньої дитини, позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно до п.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. На підставі викладеного і

Outcome: approved