Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом, в якому просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька, мотивуючи тим, що з відповідачем по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є син [PERSON] [INFO]. Проте шлюб між сторонами у 2012 році було розірвано, дитина залишилася проживати з матірю [PERSON] за її місцем реєстрації. Позивачка вказує, що на даний час вона знаходиться на заробітках у Республіці [PERSON] та зареєструвала шлюб із громадянином [PERSON]. Також позивачка вказує, що їх із відповідачем син [PERSON] хворіє на важку хворобу очей із втратою зору, а тому вона бажає проконсультуватись із лікарями у [PERSON] з приводу лікування сина, та провести таке лікування у період шкільних канікул, проте без згоди батька вивезти дитину за межі України вона не має змоги, а такого дозволу відповідач не дає. З огляду на вказане позивачка просить суд надати дозвіл на виїзд до Республіки [PERSON], країн Шенгенської групи та Європейського союзу [PERSON] [INFO] без згоди батька [PERSON], в супроводі матері [PERSON], на період з 01.07.2016 р. по 01.09.2016 р. Представник позивачки адвокат [PERSON] подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задоволити, а справу просила розглядати без участі позивачки та її представника та вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, хоча про день і час розгляду справи судом був повідомлений належним чином, а тому, враховуючи, що представлені у справі докази є достатніми для ухвалення рішення, суд вважає за можливе провести заочне судове засідання у відсутності відповідача відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, судом встановлено, що згідно шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано; згідно із Свідоцтва про народження серії 1-НМ №033041 від цього шлюбу у [PERSON] та [PERSON]Я є син [PERSON] [INFO], який проживає біля матері за місцем її реєстрації, на час її перебування за кордоном догляд за дитиною здійснює її батько, для дитини дідусь [PERSON]. Відповідно до Довідки Орелецької ЗОШ №20 від 31.05.2016 р. батько [PERSON] не цікавиться навчанням та розвитком сина. [PERSON] з медичної карти №12055/14 стаціонарного хворого вбачається, що [PERSON] [INFO] проходив стаціонарне лікування в офтальмологічному відділенні ОДКЛ з 30.10.2014 р. по 07.11.2014 р. із діагнозом гіперметропія високого ступеня обох очей з астигматизмом та рефракційною амбліопією обох очей слабого ступеня. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини. Крім цього ст.. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі предявлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Пункту 5 вказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, які уповноважені особа батьками здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави (держав) прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Абзацами 1,2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до абз.9 п.п.2, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як вбачається із позовної заяви, позивачка має намір поїхати з дитиною за кордон для консультації та лікування дитини у спеціалізованій клініці Республіки [PERSON] під час шкільних канікул, однак відповідач не надавав згоди на виїзд дитини за межі України. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що з врахуванням обставини справи та інтересів неповнолітнього [PERSON] 25.03.2006року народження, потребі лікування, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, суд вважає, що позов є підставним, обґрунтованим та підлягає до задоволення. На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст. 19, 141, 150, 155, 157, 160 СК України, ст.313 ЦК України, ст. 9 Конвенції про права дитини, Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved