Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду із названим позовом, яким просила стягнути із відповідача 23 383 грн. 68 коп., в тому числі компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 23 383,68 грн., середній заробіток за час затримки до дня фактичного розрахунку - 29 743,35 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 21 вересня 2009 року її було прийнято на посаду економіста-сметчика в Головній дирекції Відкритого акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» відповідно до Наказу № 131 від 21.09.2009. Рішенням загальних зборів акціонерів від 30.08.2014 підприємство змінило організаційно-правову форму з Відкритого акціонерного товариства на Публічне акціонерне товариство. Наказом № 53 від 22 вересня 2016 року позивач звільнено за ст. 38 КЗпП України. В порушення ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачувалась не в повному обсязі, внаслідок чого підприємство заборгувало позивачу за період з 01.05.2014 року по 22.09.2016 року. Виконуючи судовий наказ №638/16999/16-ц виданий 13.01.2017 р. Дзержинським районним судом м. Харкова, позивачу виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 68 753,76 грн. в червні 2017 року. Згідно Положенню «Про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати», затвердженого Ухвалою Кабінету міністрів України від 20.12.1997 року за №1427 та у відповідності до вимог статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним Законодавством. Згідно з розрахунком позивача, сума заборгованості з компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з 01.05.2014 року по 22.09.2016 року, складає 23 383,68 грн. При розрахунку в день звільнення, в порушення приписів статті 116 Кодексу законів про працю України, позивачу не виплатили заробітну плату за період з травня 2014 року по вересень 2016 року. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивачем розраховано розмір виплати, які ПАТ «Теплоенергомонтаж» у відповідності до ст. ст.47, 116 та 117 Кодексів законів про працю України має сплатити на її користь станом на день звернення до суду із позовом: 23 383,68 грн. - компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату, 29 743,35 грн.- середній заробіток позивача за весь час затримки до дня фактичного розрахунку, а всього 53 127,03 гривень. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на необхідності задоволення позовної заяви. Також позивачем зазначено, що для стягнення безпосередньо заборгованості по заробітній платі нею докладено значних зусиль. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідачу було надано строк для надання відзиву на позовну заяву. Однак, у зазначений строк відзив на позовну заяву відповідачем не надано, тому відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, позивача звільнено з посади економіста-сметчика ПАТ «Теплоенергомонтаж» у зв`язку із виходом на пенсію на підставі наказу № 53 від 22.09.2016 (запис № 20 від 22.09.2016, зробленого у трудовій книжці позивача (серія [NUMBER] ). Судовим наказом Дзержинського районного суду міста Харкова від 01.11.2016 по справі № 638/16999/16-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" на користь [PERSON] суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.05.2014 по 22.09.2016 у розмірі 68753,76 грн. Згідно довідки ПАТ «Альфа-банк» № 29876 від 17.04.2018, кошти у сумі 68753,76 грн. зараховані на рахунок [NUMBER] 26.06.2017. Призначення платежу - на виконання виконавчого документу № 638/16999/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факт затримки з виплати заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні позивачем встановлено судом при видачі судового наказу. Факт остаточного розрахунку відповідача із позивачем 26.06.2017 підтверджується довідкою про нарахування коштів ПАТ «Альфа-банк» № 29876 від 17.04.2018. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000р.№ 2050-III та Постановою КМУ від 21.02.2001 р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до ст.34ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов`язок з нарахування та сплати якої, згідно ст.1Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов`язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону). Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація втрати частини заробітної плати (доходу) у зв`язку із порушенням строку виплати позивачу, з розрахунку позивача за період з 01.05.2014 по 22.09.2019, складає 23 383,68 грн., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Зазначеної правової позиції дотримується Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 29.01.2014р. по справі №6-144цс13. Таким чином, позивач має право в судовому порядку вимагати від відповідача виплати середнього заробітку за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, сума середнього заробітку за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 22.09.2016 по 26.06.2017 складає 39 743,35 грн., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved