Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу приватних пайовиків "Кашперівський " про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим , що з він з 1992 по 2008 роки працював на різних посадах в колективному сільськогосподарського виробничого кооперативу приватних пайовиків ім.. Щорса села Кашперівка Козятинського району Вінницької області, а після його реорганізації в сільськогосподарському виробничому кооперативі приватних пайовиків "Кашперівський". В 1993 році йому як спеціалісту КСТП ім.. Щорса було надано для проживання житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Житловий будинок товариство надало йому з умовою, що він повинен пропрацювати в господарстві не менше 10 років. Рішення загальних зборів чи правління товариства пайовиків з цього приводу не збереглося. Тому, на загальних зборах СВК ПП «Кашперівський» 18 лютого 2000 року це рішення було поновлено і йому було надано для проживання житловий будинок по [ADDRESS]. Він добросовісно відпрацював в господарстві більше 16-ти років. На даний час він хоче оформити право власності на житловий будинок за вказаною адресою. З цим проханням він звернувся до кооперативу. З'ясувалось, що господарство не може прийняти рішення про передачу йому житлового будинку у власність, в зв'язку з тим, що попередник в свій час не оформив на будинок правовстановлюючі документи. Ці обставини тривалий час не дають йому право оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном -протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини,що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно ( частина 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Окрім цього, відповідно до частини 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла. Починаючи з лютого 2000 року він добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується чужим майном, а саме: житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], який належить СВК ПП «Кашперівський». Весь цей час він утримує житловий будинок в належному стані, своєчасно проводить капітальний та поточний ремонт, своєчасно сплачує комунальні послуги. Факт проживання в даній квартирі його сім'ї підтверджується довідкою сільської ради. Відповідно до положень статей 335 і 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Позивач в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримуює в повному обсязі, просить справу слухати в його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи , однак, від голови СВК «Кашперівський» [PERSON] надійшла заява про слухання справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову представником відповідача необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує чиїх - небудь прав та інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] з 1992 по 2008 роки працював на різних посадах в колективному сільськогосподарського виробничого кооперативу приватних пайовиків ім.. Щорса села Кашперівка Козятинського району Вінницької області, а після його реорганізації в сільськогосподарському виробничому кооперативі приватних пайовиків "Кашперівський". В 1993 році йому як спеціалісту КСТП ім.. Щорса було надано для проживання житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Житловий будинок товариство надало йому з умовою, що він повинен пропрацювати в господарстві не менше 10 років. Рішення загальних зборів чи правління товариства пайовиків з цього приводу не збереглося. На загальних зборах СВК ПП «Кашперівський» 18 лютого 2000 року це рішення було поновлено і [PERSON] було надано для проживання житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 11, 12, 17). Починаючи з лютого 2000 року [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується чужим майном, а саме: житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], який належить СВК ПП «Кашперівський». Весь цей час [PERSON] утримує житловий будинок в належному стані, своєчасно проводить капітальний та поточний ремонт, своєчасно сплачує комунальні послуги. Факт проживання в даній квартирі його сім'ї підтверджується довідкою № 504 від 04.10.2016 року Кашперівської сільської ради (а.с. 7). Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини,що виникли з 1 січня 2001 року. Окрім цього, відповідно до частини 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла. Відповідно до положень статей 335 і 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 Цивільного кодексу України, а також частини 4 статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності па це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На підставі наведеного,

Outcome: approved