Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

16.07.2013 року до суду звернулася [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна. Ухвалою суду від 07.10.2013 року роз'єднано позовні вимоги в окремі провадження позови про розірвання шлюбу та про поділ спільного майна. З урахуванням уточнень позивачка просить поділити майно набуте під час шлюбу з [PERSON], з урахуванням збільшеної частки майна [PERSON], оскільки з нею проживає дитина та визнати за нею право власності на ? частини автомобіля ВАЗ 2107, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 19 150 грн., стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за частку в спільному майні в розмірі 23 209,91 грн. за холодильник "Кристал" модель RD 2551 вартістю 2 000 грн., диван вартістю 5 500 грн., шафа вартістю 2 000 грн., насос вартістю 1 000 доларів США, що еквівалентно 7 993 грн., будматеріали - 9 776,82 грн.; та компенсацію за автомобіль марки КАМАЗ 5511, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 01.01.2011 року, кузов [NUMBER] у сумі 39 965 грн. з урахуванням ринкової вартості. Також просила стягнути судові витрати по сплаті судового збору та витрати пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 4 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вказане майно набуте ними за час шлюбу та оскільки з нею залишилася проживати дитина, яка повністю перебуває на її утриманні, вважає, що її частка на майно має бути збільшена. В свою чергу в листопаді 2013р. до суду зі зустрічним позовом звернувся відповідач, яким з урахуванням уточнень просив розділити майно, що є спільною сумісною власністю виділивши йому автомобіль КАМАЗ вартістю 16 623,49 грн., визнавши право власності на нього, а [PERSON] холодильник "Кристал" модель RD 2551 вартістю 2 000 грн., диван вартістю 1 650 грн., шафу вартістю 2 000 грн., фотоапарат SONY SLT-A35K вартістю 6 761 грн. і телевізор LG "LCD/LED LCD" вартістю 4 200 грн., взагалі на суму 16 611 грн., стягнувши з нього на користь позивачки за первісним позовом грошову компенсацію у розмірі 6,26 грн. Також просив стягнути на його користь судові витрати по сплаті судового збору, витрат на експертизу та правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що за час спільного шлюбу дійсно було придбано майно - автомобіль марки КАМАЗ 5511, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 01.01.2011 року, кузов [NUMBER] вартістю 16 623,49 грн., холодильник, шафа та диван. Однак вартість дивана складає 1 650 грн., автомобіль марки ВАЗ взагалі не купувався, правовстановлюючі документи на нього відсутні, як у нього так і у позивачки. Стосовно придбання насосу, будівельних матеріалів заперечував факт їх придбання за вказаною позивачем вартістю, та зазначив, що ці речі були передані власнику домоволодіння орендаря, в якого вони винаймали будинок. Окрім того до майна, яке було придбане за час шлюбу вважав за необхідне зазначити фотоапарат SONY SLT-A35K та телевізор LG "LCD/LED LCD", які знаходяться безпосередньо у позивачки. В судовому засіданні сторони підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити в поновному обсязі відповідно. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог як за первісним позовом так і за зустрічним позовом, виходячи з наступного. За змістом статей 60, 69-71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від доходу подружжя, в разі поважної причини відсутності самостійного заробітку у одного з подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу, та у разі поділу майна частки подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки, допускається за його згодою. Згідно копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 12 вересня 2009р. [PERSON] 06 листопада 1987р. та [PERSON] 17 жовтня 1987р. зареєстрували шлюб 12 вересня 2009р. актовий запис № 767 Жовтневого відділу реєстрації актів цивільного стану, після чого подружжю присвоєно прізвище [PERSON] та [PERSON]. Шлюб розірвано на підставі рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2013 року. У шлюбі між ними, як батьками, [INFO] народився син [PERSON] актовий запис 28. Копія паспорта громадянина України [NUMBER] від 09 жовтня 2009р. вказує, що позивач [PERSON] [INFO], зареєстрована [ADDRESS] та має як фізична особа картку платника податків. В свою чергу на підставі паспорту [NUMBER] від 04 листопада 2005р. [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS]. В межах заявлених вимог, судом встановлено, що за час шлюбу сторонами придбано майно: автомобіль марки КАМАЗ 5511, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 01.01.2011 року, кузов [NUMBER], холодильник "Кристал" модель RD 2551, диван, шафа, які перебувають у відповідача, та фотоапарат SONY SLT-A35K, телевізор LG "LCD/LED LCD", які перебувають у позивачки. Вартість майна, яка сторонами не заперечується, складає: холодильник "Кристал" модель RD 2551 - 2 000 грн., шафа - 2 000 грн., телевізор LG "LCD/LED LCD" - 4 200 грн. Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль КАМАЗ 5511, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON], який придбав даний автомобіль на підставі Біржової угоди № 06/010 від 23.03.2010р. за 5 000 грн. (а.с. 62). Суд частково погоджується з доводами позивача щодо необхідності виходити з ринкової вартості автомобіля КАМАЗ, однак роздруківки з інтернет сайту продажу автомобілів, не можуть бути прийняті як належні докази. Згідно висновків судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості транспортного засобу №713-14 від 20.03.2014 року ринкова вартість автомобіля КАМАЗ 5511, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] станом на теперішній час зі строком експлуатації з 1986 року за нині діючими цінами складає 16 623,19 грн. (а.с. 147-194). Таким чином саме з вказаної вартості, суд вважає за можливе виходити при поділі даного автомобіля. Відповідно до копії накладної №169 від 20.08.2012 року оплачено вартість кутового дивану б/у кензо-360 в розмірі 1 650 грн. (а.с. 64). Доводи позивача, що вказаний диван був придбаний в м. Дніпродзержинську на замовлення за 5 500 грн., а сама товарна накладна №169 від 20.08.2012 року є сумнівною, відповідними доказами не підтверджено, а отже суд погоджується з відповідачем щодо визначеної вартості дивану саме в розмірі 1 650 грн. Між тим, суд не може погодитися з відповідачем щодо визначеної вартості фотоапарату SONY SLT-A35K в розмірі 6 761,09 грн., оскільки згідно копії товарного чеку від 29.12.2011 року така вартість складає 6 304,03 грн. (а.с. 64) Доводи позивачки, що вказаний фотоапарат не є предметом спільної власності подружжя, а є подарунком, не підтверджується відповідними доказами, окрім того сама позивачка не заперечувала, що дане майно було придбане на кошти, які були виплачені на їх спільну дитину. Також не доведені обставини належності до предмету спільної власності подружжя автомобіля ВАЗ 2107, 2000 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 19 150 грн., насосу вартістю 1 000 доларів США в еквіваленті 7 993 грн. та будівельних матеріалів. Копія заявки на відправлення переказу (а.с. 20) та письмові пояснення [PERSON], [PERSON], які як вказує позивачка є її батьками, не можуть вважатися належними доказами в підтвердження вказаних позивачем обставин. Окрім того в судовому засіданні свідок [PERSON], мати відповідача, вказала, що кошти в розмірі 19 150 грн. дійсно надходили до неї, однак це кошти були надіслані на її лікування пов'язане з ДТП та були повернуті батькам позивачки. Також суд не може прийняти як належні докази в підтвердження купівлі будівельних матеріалів копії банківських виписок (а.с. 19, 21, 88-90), та письмові пояснення [PERSON], [PERSON], оскільки з вказаних виписок не вбачається можливим встановити чи купувалися ці будівельні матеріали, їх найменування, кількість та інші ідентифікуючи ознаки, а в письмових пояснення вказується лише на наявність взагалі будівельних матеріалів у будинку в якому проживала сім'я [PERSON]. Як пояснив відповідач, у вказаному будинку вони проживали разом з позивачкою, що останньою не заперечувалося. Дійсно, насос і будівельні матеріали купувалися, однак не за вказаною позивачкою сумою та взагалі були куплені в рахунок сплати коштів за найм приміщення. В підтвердження чого надав копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом та технічного паспорту, згідно якими житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] Також в спростування вартості насосу надав копію товарного чеку від 06.08.2013 року на загальну суму 1 000 грн. З огляду на вказане, встановивши обсяг майна, вартість, місце його знаходження та місце проживання сторін, суд дійшов висновку про необхідність поділу майна в загальному розмірі 32 777,52 грн. При цьому, підстав для застосування положень частин 2 та 3 ст. 70 СК України, не вбачається, а тому суд виходить із загальних засад поділу майна між подружжям, тобто 16 388,76 грн. кожному з подружжя. Таким чином суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог як за первісним так і за зустрічним позовом, а саме необхідно поділити майно між подружжям, визнавши за кожним з них право власності на виділене майно: за [PERSON] на автомобіль марки КАМАЗ 5511, 1986 року випуску; холодильник "Кристал" модель RD 2551, диван, шафа; а за [PERSON] на фотоапарат SONY SLT-A35K, телевізор LG "LCD/LED LCD". Стягнувши різницю виділеного майна в грошовій сумі на користь [PERSON], а саме в розмірі 5 884,73 грн. В іншій частині первісний та зустрічний позов є необґрунтованим, а тому підлягає залишенню без задоволення. Судові витрати розподілити з урахуванням частки задоволених вимог. Так позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову та забезпечення позову, а відповідачем за подання зустрічного позову. Враховуючи ціну позову, частку задоволених вимог (16 388,76 грн.) та суму, яку необхідно було б сплатити за подання позову (мінімальний судовий збір відповідно ст. 4 Закону України "Про судовий збір") та сплачений відповідачем мінімальний судовий збір за подання зустрічного позову, зазначені судові витрати понесені сторонами, підлягають взаємозарахуванню. Витрати понесені позивачем на правову допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами, а отже стягненню вони не підлягають. Аналогічні витрати понесені відповідачем, представник останнього просив вимогу про їх стягнення залишити без розгляду.

Outcome: partial