Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з травня 2007 року до 08 листопада 2017 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без шлюбу. За час спільного проживання за спільні кошти сторони справи 14 грудня 2012 року придбали квартиру [ADDRESS] ; 14 травня 2014 року - квартиру [ADDRESS] ; 16 грудня 2015 року - квартиру [ADDRESS] ; 02 червня 2017 року - квартиру [ADDRESS] . Право власності на зазначені об`єкти нерухомості було зареєстроване за відповідачем у справі. Покликаючись на норми ст. ст. 69, 70, 74 СК України [PERSON] , просила суд встановити факт проживання її та [PERSON] однією сім`єю без шлюбу; визнати квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; провести поділ спільного майна, визнавши за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , 1/2 частини квартири [ADDRESS] , 1/2 частини квартири [ADDRESS] , 1/2 частини квартири [ADDRESS] Відповідач продав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог [PERSON] . Так, [PERSON] вказав, що він познайомився з [PERSON] у 2006 році, спочатку між ними склались дружні відносини, які згодом переросли в інтимні. Для економії коштів відповідач та позивач спільно орендували квартиру в Києві. При цьому відповідач наголошував, що у період, коли вони з [PERSON] зустрічались, у нього були стосунки з іншими жінками. Відповідач стверджував, що він та [PERSON] не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, не здійснювали спільне придбання майна. На підтвердження того, що між ним та позивачем не було відносин, які притаманні подружжю, відповідач покликався на те, що [PERSON] орендувала у нього квартиру [ADDRESS] . [PERSON] зазначив, що він працює тату-майстром, у нього стабільний високий дохід, кожного року він їздив у тривалі закордонні відрядження, а також у відрядження у м. Севастополь, що дозволило йому накопичити достатні кошти для придбання квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] . Натомість [PERSON] фінансової участі у придбанні цих об`єктів нерухомості не брала. З цих підстав [PERSON] просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що вона проживала з [PERSON] однією сім`єю без шлюбу з травня 2007 року до 08 листопада 2017 року, за цей час у них були взаємні права та обов`язки як у подружжя, вони разом виховували доньку позивача від першого шлюбу, піклувались один про одного, мали спільний бюджет, а отже, між ними склались відносини притаманні подружжю. Позивач наголосила, що ремонти у спірних квартирах були зроблені за спільні кошти сторін у справі. Відповідач заперечення на відповідь на відзив до суду не подав. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив, просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представники у судовому засіданні заперечували проти позову з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву, просили суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позову. Заслухавши вступні слова сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Судом з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] у шлюбі не перебували. За договором купівлі-продажу від 14 грудня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю., [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (т. 1, а. с. 45, 82-83). На підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю., відповідач набув у власність квартиру [ADDRESS] (т. 1, а. с. 81-82). 16 грудня 2015 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , уклавши договір купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю. (т. 1, а. с. 80-81). Також відповідач уклав договір купівлі-продажу квартири від 02 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю., за яким набув у власність квартиру [ADDRESS] (т. 1, а. с. 81). Ч. 2 ст.3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правило ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 178/90/18-ц). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Допитана у якості свідка [PERSON] показала, що у 2009 році познайомилась з [PERSON] на сайті знайомств, коли він ще мешкав у м. Запоріжжі. Свідок у той час жила в м. Києві за адресою: [ADDRESS] . У [PERSON] та [PERSON] почались інтимні стосунки, він приїздив до неї в Київ. Згодом, як зазначила свідок, відповідач переїхав мешкати до неї. У них був спільний побут, але спільного бюджету не було. Через різні погляди на сімейні стосунки у серпні 2010 року стосунки [PERSON] та [PERSON] припинились. Свідок [PERSON] , яка є найкращою подругою [PERSON] , надала свідчення, що до 2006 році позивач жила з чоловіком у м. Малині Житомирської області, після розлучення [PERSON] переїхала до м. Запоріжжя. Зі слів [PERSON] , свідок повідомила, що у неї та [PERSON] були інтимні стосунки, а у 2010 році вони переїхали мешкати до Києва. Спочатку вони проживали у квартирі на Лісовому масиві разом з [PERSON] [PERSON] стверджувала, що вона приїздила до [PERSON] та [PERSON] , які мешкали разом у квартирі [ADDRESS] . Свідок вважала їх подружжям. Також [PERSON] зі слів [PERSON] повідомила, що речі для облаштування квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] придбавали разом, а також те, що [PERSON] займалась здачею в оренду квартир, право власності на які було зареєстроване за [PERSON] . Допитана у якості свідка [PERSON] , яка є колишньою дружиною [PERSON] , повідомила, що їй відомо про стосунки [PERSON] та [PERSON] з 2006 року, коли вони ще жили у м. Запоріжжі. Також свідок стверджувала, що відповідач не платив аліменти на утримання їх спільної дитини, через що між ними виникали конфлікти. [PERSON] зазначила, що вважала [PERSON] та [PERSON] подружжям. Свідок [PERSON] , який є бізнес-партнером та другом [PERSON] , показав, що вони з відповідачем купували лазерне обладнання для косметології, прибуток від експлуатації якого вони ділили між собою. Також свідок стверджував, що він запозичував грошові кошти у відповідача, зокрема 5000,00 доларів США у 2009 році. Про придбання [PERSON] квартир у м. Києві свідок знає зі слів самого відповідача, якому привозив для цього грошові кошти: у 2014 році - 27000,00 доларів США, у 2015 році - 8000,00 доларів США та у подальшому менші суми: 4000,00 і 1500,00 доларів США. [PERSON] зазначив, що бачив [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яку, як повідомив йому [PERSON] , орендувала позивач. Свідок вказав, що відносини [PERSON] та [PERSON] були "несерйозними", вони з відповідачем неодноразово відпочивали разом і в них були стосунки з різними жінками. Також позивач повідомив, що йому відомо про стосунки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] познайомився зі сторонами справи у 2014 році, оскільки здійснював ремонтні роботи у квартирі [ADDRESS] . Свідок вказав, що питаннями, пов`язаними з ремонтом, займалась [PERSON] , а [PERSON] він бачив лише двічі. [PERSON] зазначив, що вважав [PERSON] та [PERSON] подружжям. Допитана в якості свідка [PERSON] засвідчила, що вона орендує салон, в якому працює [PERSON] . Свідок повідомила, що бачила [PERSON] , коли та приходила до салону робити татуювання. Свідок зазначила, що за час знайомства з [PERSON] бачила його з різними жінками. Також свідок показала, що вона запозичила у відповідача 14000,00 доларів США для придбання косметологічного обладнання. Свідок [PERSON] познайомився зі сторонами справи у 2014 році, позаяк здійснював разом з братом [PERSON] ремонтні роботи у квартирі [ADDRESS] . Свідок вказав, що питаннями, пов`язаними з ремонтом, займалась [PERSON] . Відповідача [PERSON] бачив два або три рази. [PERSON] зазначив, що вважав [PERSON] та [PERSON] подружжям. Свідок [PERSON] , яка є подругою [PERSON] , показала, що вона познайомилася з позивачем у жовтні 2010 року. Позивач надавала їй послуги манікюру. [PERSON] свідок вперше побачила у 2011 році на квартирі на Лісовому масиві в м. Києві. У подальшому сторони справи орендували кімнату у квартирі свідка, де мешкали як подружжя до лютого 2013 року. У подальшому [PERSON] відвідувала [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Допитана в якості свідка [PERSON] , яка є подругою [PERSON] , стверджувала, що вона познайомилась з позивачем у 2004 році, а з відповідачем - у 2010 році. Позивач представила відповідача як свого хлопця. Свідок повідомила, що [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі в будинку [ADDRESS] . З осені 2010 року свідок почала мешкати в одній квартирі разом з сторонами справи, яку вони спільно орендували. [PERSON] займала одну кімнату, а [PERSON] та [PERSON] - іншу. [PERSON] часто їздив у справах в Запоріжжя та за кордон. В одній квартирі свідок та сторони справи прожили один рік. [PERSON] вказала, що сприймала [PERSON] та [PERSON] як подружжя. Свідок також повідомила, що вона періодично бувала у квартирі [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , який є другом [PERSON] , надав свідчення, що знає відповідача з 2007 року, вони разом працювали у м. Запоріжжі та проводили вільний час. Свідок стверджував, що у Запоріжжі відповідач мешкав разом з мамою та братом, у квартирі [PERSON] жінок не бачив. Свідок повідомив, що у квартирах відповідача у м. Києві не був. Також свідок вказав, що до 2015 року в [PERSON] були стосунки з різними жінками. Верховний Суд у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц зазначив, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. При цьому Верховний Суд у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 20 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 21 травня 2020 року у справі №161/11536/17 вказав на те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Посилання позивачки на періодичне спільне проживання з [PERSON] , спільний відпочинок та святкування свят не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні ст. 74 СК України без наявності інших ознак сім`ї. [PERSON] не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту ведення нею спільного господарства з [PERSON] , наявності у них спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. При цьому суд звертає увагу на те, що між сторонами справи укладався договір оренди від 10 січня 2014 року, за умовами якого [PERSON] передав у найм [PERSON] кімнату в квартирі [ADDRESS] (т. 1, а. с. 136-139). 01 листопада 2017 року [PERSON] (наймач) та [PERSON] (наймодавець) уклали договір оренди квартири [ADDRESS] . Укладення таких договорів не є притаманним для подружжя. При цьому суд відхиляє доводи [PERSON] щодо того, що договір оренди кімнати у квартирі від 10 січня 2014 року був укладений для того, щоб донька позивача [PERSON] могла навчатись у школі в Оболонському районі м. Києва, позаяк згідно з довідкою, виданою спеціалізованою школою № 194 "Перспектива" Оболонського району м. Києва, дитина вступила на навчання до цього закладу ще у вересні 2013 року, тобто до укладення договору оренди кімнати у квартирі від 10 січня 2014 року (т. 1, а. с. 40). Не можуть свідчити про існування між [PERSON] та [PERSON] відносин, що притаманні подружжю, придбання позивачем рухомого майна у квартиру [ADDRESS] , в якій вона мешкала, чи укладення нею договорів про надання послуг з доступу до мережі Інтернет у квартиру [ADDRESS] (т. 1, а. с. 20-21,24, 27, 28-30, 35-36, 39). Показання допитаних свідків є суперечливими та беззаперечно не свідчать про ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, наявність у них спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, відповідачем було надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 11 червня 2020 року № 1008, укладений між [PERSON] та адвокатським бюро "Мазуренко, Войтюк та партнери"; акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 11 червня 2020 року № 1008, у якому міститься детальний опис наданих адвокатських послуг, а також їх вартість в розмірі 8303,00 грн; квитанція до прибуткового касового ордера, що засвідчує оплату позивачем правничої допомоги у сумі 81337,46 грн (а. с. 65-72). Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved