Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] територіальної громади в особі [PERSON] селищної ради Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Позов обґрунтований тим, що 19.01.1999 помер його батько, [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку №6 по вул. Джерельній в смт. Чернівці Вінницької області. Померлий усе своє майно заповів сину [PERSON] Після смерті батька позивач прийняв спадщину фактичним вступом у володіння спадковим майном, оскільки проживав зі спадкодавцем в спадковому будинку та продовжує проживати на даний час. Інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли та на неї не претендують, що стверджується їхніми заявами. Будучи єдиним спадкоємцем житлового будинку позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та останній постановою від 12.11.2018 №303-02-31 відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину посилаючись на те, що позивач не надав свідоцтво на право особистої власності померлого на жилий будинок. Втім, обставини втрати свідоцтва позивачеві не відомі. Також останнім було подано оголошення до газети [PERSON] про втрату свідоцтва та віднайти його все-таки не видалося за можливе. За таких обставин, окрім як в судовому порядку оформити свої спадкові права позивач позбавлений можливості. Позивач подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] територіальної громади в особі [PERSON] селищної ради селищна голова [PERSON] теж подала до суду заяву від 12.02.2019 №65, у якій просила суд розглянути справу у відсутність представника селищної ради, зазначивши, що не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Відповідно до ч.3\~ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4\~ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що відповідачем було подано через канцелярію суду заяву про визнання позовних вимог, суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч.3\~ст.200 ЦПК України, - немає. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності та співставленні дійшов висновку про наступне. 19 січня 1999 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про його смерть серії І-АМ №041310. За життя померлому належав житловий будинок №6 по вул. Джерельній в смт. Чернівці Вінницької області на підставі свідоцтва виданого 04 травня 1987 року на підставі рішення виконкому Могилів-Подільської районної ради народних депутатів №26 від 24 січня 1987 року. Відповідно до заповіту від 13 січня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №41, [PERSON] усе своє майно заповів сину [PERSON] Як слідує із довідки, виданої виконкомом [PERSON] селищної ради Вінницької області в05.12.2018 №1306 слідує, що позивач прийняв спадщину після смерті батька фактично вступивши у володіння спадковим майном. Також згідно вказаної довідки слідує, що після смерті [PERSON] залишилися спадкоємці за законом [PERSON], [PERSON] Як слідує із заяви, посвідченої приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області 21.11.2018 [PERSON] відмовилася від своєї частки в спадковому майні. Згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу 02.11.2018, [PERSON] теж відмовилася від своєї частки в спадковому майні. Будучи єдиним спадкоємцем майна померлого батька за заповітом позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, та останнім винесено постанову від 12.11.2018 №306-02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності у позивача свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок. Вказане свідоцтво було втрачене за життя спадкодавця. Позивачем було подано оголошення про втрату свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане на імя [PERSON] в газеті «[PERSON] зоря» та віднайти свідоцтво не видалося за можливе. У звязку із чим позивач не має можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права. Відповідно до\~ст.13 Конституції України\~держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом. Згідно з ст.ст.\~41,\~55 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободє попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень,\~\~правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. Зазначене ототожнюється з п.1 Постанови ПВСУ №7. Таким чином, правовідносини щодо спадкового майна мають регулюватися нормами\~Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, у тому числі щодо кола спадкоємців\~(далі -\~ЦК УРСР). За загальними положеннями про спадкування за\~ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з\~ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Статтею 548 ЦК УРСР\~передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні довідками, виданими виконкомом [PERSON] селищної ради Вінницької області підтверджено, що позивач як спадкоємець житлового будинку, що є предметом спору у даній справі прийняв спадщину фактично вступивши у володіння спадковим майном, а тому суд вбачає доведеним в ході судового розгляду належними та допустимими доказами право власності [PERSON] на житловий будинок №6 по вул. Джерельній в смт. Чернівці Вінницької області в порядку спадкування після смерті батька, що мала місце 19.01.1999.

Outcome: approved