Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач 06.07.2017 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП. Після уточнення своїх позовних вимог, позивач просив суд стягнути на його користь з ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» 95 369 (девяносто пять тисяч триста шістдесят девять) гривень 52 коп., що становлять суму страхового відшкодування та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 36 484 (тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят чотири) гривень 30 коп., що становлять різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), 1 363 (одна тисяча триста шістдесят три) гривні. 65 коп., що становлять витрати Позивача на проведення експертизи, 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди, та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 10.01.2017 року сталася ДТП за участі [PERSON] та [PERSON] Вказаан пригода сталася з вини [PERSON] [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «Галицька« з заявою про отримання інформації щодо можливості страхового відшкодування матеріального збитку, нанасеного [PERSON], проте страхова компанія відмовилася відшкодувати шкоду, адже не було встановлено винних осіб. З ПрАТ «СК «Галицька» підлягає стягненню шкода в межах розміру ліміту відповідальності, а [PERSON] залишок шкоди непокритої страховим відшкодуванням. Справа на підставі авторозподілу судової справи між суддями надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Свяченої Ю.Б. ухвалою, якої від 07 липня 2017 року було відкрито провадження по даній справі. ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» була залучена до участі у справі в якості співвідповідача відповідно до уточнених позовних вимог від 13.11.2017 року прийнятих суддею. До суду 18.12.2017 року надійшли заперечення ПрАТ «СК «Галицька» на уточнення позовних вимог, які обґрунтовані наступним. Згідно з результатом аварійного сертифікату про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ від 20.01.2017 року, складеного аварійним комісаром Нігальчуком О.М. вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ складає 66154,20 грн., тому вимоги позивача про стягнення 100 000 грн. є безпідставними. Також вказують, що винна [PERSON] у постановах судів не визнана. Оскільки, немає встановлених винних осіб, то кожна особа самостійно вирішує питання щодо ремонту автомобіля. У звязку з повторним автоматизованими розподілом судової справи між суддями на підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2018 року вказана цивільна справа передана судді Бондар В.Я. та ухвалою від 23.02.2018 року прийнята до провадження та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 19.03.2018 року. У підготовче засідання 19.03.2018 року сторони не зявилися, розгляд справи було відкладено на 16.04.2018 року. У судове засідання 16.04.2018 року не зявилися відповідачі, враховуючи думку представника позивача, розгляд справи було відкладено на 16.05.2018 року. В результаті проведених дій у підготовчих засіданнях у підготовчому засідання 16.05.2018 року протокольно ухвалено закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 14.06.2018 року. У судовому засіданні 14.06.2018 року було задоволено клопотання представника позивача Демчука Я.В. про надання часу для підготовки клопотання про призначення експертизи, оголошено перерву до 02.07.2018 року. У судове засідання 02.07.2018 року учасники справи не зявилися, розгляд справи було відкладено на 26.09.2018 року, з урахування клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. Судове засідання, що відбулося 26.09.2018 року було відкладено на 08.10.2018 року, у звязку з задоволенням клопотання представника позивача Демчука Я.В. про відкладення для вирішення спору мирним шляхом та враховуючи схвальну думку [PERSON] До суду 03.10.2018 року надійшла заява [PERSON] про відкладення розгляду справи. У судовому засіданні 08.10.2018 року [PERSON] не заперечував проти відкладення розгляду справи. Розгляд справи було відкладено на 04.12.2018 року. До суду надійшли додаткові пояснення представника позивача Демчука Я.В. щодо вини [PERSON] у скоєнні ДТП, згідно яких вважає, що судовими рішенням про відсутність в діях [PERSON] складу правопорушення вказано на те, що [PERSON] здійснював проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофору, тому вина його є доведеною. У судовому засіданні 04.12.2018 року представник позивача Демчук Я.В. вказав, що підтримує клопотання про призначення експертизи, проте просив надати час для підготовки запитань експерту. Розгляд справи відкладено на 17.12.2018 року. Ухвалою суду від 17.12.2018 року клопотання [PERSON] та представника [PERSON] Демчук Я.В. про призначення експертизи задоволено, по справі призначено комплексну експертизу, що складається з автотоварознавчої та автотехнічної експертизи, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 15.04.2019 року провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду на 24.06.2019 року. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Демчук Ярослав Вікторович в судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву Відповідачем надано не було. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 січня 2017 року о 21 годині 20 хвилин, між автомобілем Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем Huyndai Tucson, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] на перехресті вулиці Катерининська та Успенська у місті Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода. Працівниками патрульної поліції на місці пригоди був складений протокол про адміністративне правопорушення від 10 січня 2017 року щодо порушення правил дорожнього руху [PERSON] 17 березня 2017 року Постановою Приморського районного суду міста Одеси у справі №522/1634/17 провадження по справі відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності було закрито у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 31 травня 2017 року Апеляційний суд Одеської області своєю постановою залишив вищевказану постанову Приморського районного суду міста Одеси без змін. Отже, судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, судами вина [PERSON] не встановлювалася. 13 грудня 2017 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БР №000097 на [PERSON]. 29 січня 2018 року постановою Приморського районного суду м. Одеси провадження у справі № 522/24518/17 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у звязку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Разом з тим, в тексті даної постано суд зазначив, що суддя приходить до висновку про наявність у діях [PERSON] складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. З правового аналізу норми ст. 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Таких висновків також дійшла колегія суддів касаційного господарського суду Верховного суду у Постанові №927/623/18 від 16.04.2019 року, висновки якого є обовязковими для застосування. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль марки Chevrolet Aveo, державний номерний знак [NUMBER] (на час ДТП ним керував [PERSON]) застрахований в ПрАТ «СК «Галицька», згідно страхового полісу №АЕ/7673409 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.02.2016 року, що підтверджується листом ПрАТ «СК «Галицька» від 04.09.2017 року. [PERSON] 18.01.2017 року звернувся до ПрАТ «СК «Галицька» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та вимогою про відшкодування завданої [PERSON] шкоди. Згідно листа ПрАТ «СК «Галицька» №1438 від 04.09.2017 року [PERSON] було повідомлено, що у нього не виникло право на отримання страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Галицька» за шкоду, повязану з пошкодженням автомобіля марки Hyundai Tucson, під час ДТП 10.01.2017 року, адже немає встановлених винних осіб. На вирішення експерту, серед іншого, в ухвалі про призначення експертизи, було поставлено наступні запитання: - На який сигнал світлофору виїжджав водій автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер [NUMBER] на перехресті вулиці Катерининської та вулиці Успенської у м. Одеса, на якому відбулася дорожньо-транспортна пригода 10 січня 2017 року за участі автомобіля HUNDAY TUCSON, державний номер [NUMBER], та автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер [NUMBER]? - Чи були належними дії водія автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер [NUMBER] [PERSON] у дорожньо-транспортній ситуації, в якій відбулося зіткнення автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер [NUMBER] та HUNDAY TUCSON, державний номер [NUMBER] 10 січня 2017 року? Відтак, з висновку експерта №19-257 по автотехнічному дослідженню обставин зіткнення автомобілів Chevrolet Aveo та Hyundai Tucson складеного 27.02.2019 року вбачається, що водій автомобіля Chevrolet Aveo, яким є [PERSON] виїжджав на перехрестя на червоний сигнал світлофора. Водій автомобіля Chevrolet Aveo мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем Hyundai Tucson. Суд не приймає до уваги довідку про дорожньо-транспортну пригоду №63 від 07.02.2017 року, у якій відзначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON], адже її було складено Управлінням патрульної поліції у м. Одеси ДПП на підставі протоколу, до вирішення справи про адміністративне правопорушення судом. Таким чином, ДТП сталася через порушення Правил дорожнього руху саме з боку водія [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст.ст. 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та\\або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755\\18006\\15-ц (провадження №14-17цс18) зроблено правовий висновок, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Учасниками справи не заперечується, що ліміт відповідальності Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» встановлений у розмірі 100 000 грн. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Положенням ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Втім, пунктом 32.7 ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. З висновку експерта №19-165/166 щодо автотоварознавчого дослідження автомобіля HUNDAY TUCSON, державний номер [NUMBER] складеного 25.03.2019 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля визначається рівною 95773,34 грн. Позивач відповідно до уточнених позовних вимог просив стягнути з ПрАТ «СК «Галицька» суму у розмірі 95 369,52 грн. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що сума заявлена позивачем в якості стягнення з ПрАТ «СК «Галицька» є меншою за вартість відновлювального ремонту визначеної на підставі проведеного експертного дослідження та враховуючи, що сума є меншою ліміту відповідальності страхової компанії, зважаючи на мету інституту страхування, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги в частині стягнення вартості відновлювального ремонту з ПрАТ «СК «Галицька» на користь [PERSON] у розмірі 95 369,52 грн. Втім, згідно висновку експерта №19-165/166 щодо автотоварознавчого дослідження автомобіля HUNDAY TUCSON, державний номер [NUMBER] складеного 25.03.2019 року розмір матеріальних збитків нанесених власнику автомобіля HUNDAY TUCSON становить 131 238,26 грн. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є реальні збитки та упущена вигода. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно із п. 2.4. Наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). А тому, позивач має право на відшкодування реальних збитків, стягнення яких підлягає з винної у ДТП особи [PERSON] Різниця між матеріальними збитками [PERSON] (131238,26 грн.) та вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача (95369,52 грн.) становить 35 868,74 грн. Позивачем до стягненню з [PERSON] заявлено суму визначено на підставі звіту наданого первинно позивачем у розмірі 36 484,39 грн., проте, як вказувалося вище, в рамках експертного дослідження, проведеного на підставі ухвали суду, різниця між фактичним розміром шкоди, з урахування втрати товарного вигляду та вартістю відновлювального ремонту, що підлягає стягненню з страхової компанії, становить 35 868,74 грн. Тому, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню сума у розмірі 35 868,74 грн. Позивачем, у звязку з протиправними діями відповідача [PERSON] були понесені витрати у розмірі 1 363,65 гривні за проведення експертного дослідження по визначенню збитків, завданих Позивачу внаслідок ДТП, що підтверджується наданими до суду квитанціями (т.1 а.с.26-27), що також підлягають стягненню з [PERSON]. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року вказано, що джерелом підвищеної небезпеки є яка-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного управління або по інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п. (п.4). У пункті 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст.1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Згідно з Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 №4 під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Джерелом підвищеної небезпеки є автомобіль марки Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER], який є власністю і в момент пригоди перебував під керуванням тієї ж особи [PERSON], який в свого чергу і є винним в цій пригоді. Внаслідок пошкодження автомобіля [PERSON] був змушений витрачати значні зусилля з метою відновлення авто. Позивач зазнав душевних страждань та переживань у зв`язку із пошкодженням власного транспортного засобу, а також емоційних страждань, які довелося йому перенести, змінений ритм життя, тож, суд дійшов висновку, про можливість сягнути з [PERSON] моральну шкоду. Суд вважає безпідставними посилання представника відповідача про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданої позивачу моральної шкоди, оскільки в даній дорожньо-транспортній пригоді джерелом підвищеної небезпеки є автомобіль марки Chevrolet Aveo, д.н.з. [NUMBER], який є власністю і в момент пригоди перебував під керуванням тієї ж особи [PERSON], якого в свого чергу і визнано винним в цій пригоді, та внаслідок скоєної останнім ДТП, позивач був вимушений хвилюватися та поніс моральні страждання. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючі усі вказані обставини, вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 5 000 гривень та вважає, що цей розмір буде достатнім, справедливим і відповідати його перенесеним моральним стражданням. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1977,70 грн., що підтверджується квитанціями (т. 1 а.с.1а, 1б). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то і судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Розмір позовних вимог [PERSON] в цілому щодо стягнення з обох відповідачів складав 193 217,47 грн. Судом вирішено, що стягненню з обох відповідачів в сумі підлягає 137 601,91 грн. Тож, вираховуючи процентне співвідношення розміру заявлених позовних вимог до розміру задоволених позовних вимог, розмір останніх становить 71%. Тобто, з відповідачів стягненню підлягає 71% сплаченого позивачем судового збору, що становить 1404,17 грн. Стягненню з ПрАТ «СК «Галицька» підлягає сума у розмірі 95 369,52 грн., а з [PERSON] 42 232,39 грн. У відсотковому відношенню дані суми співвідносяться як 55, 72% : 44,28%. 55,72% від суми судового збору, що підлягає стягненню з відповідачів, а саме 1404,17 грн. становить 782,40 грн., що підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Галицька». В свою чергу, 44,28% від суми 1404,17 грн. становить 621,77 грн., що підлягає стягненню з [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial