Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування свого позову КС «Імперіал ЛТД» посилається на те, що 12.04.2014 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та відповідачкою [PERSON] , було укладено договір кредитної лінії № 326 бк з кредитним лімітом 2500,00 грн. на умовах строковості, зворотності. Строк дії договору становить 24 фактичних місяці від дати підписання договору та діє до повного виконання зобов`язання. Станом на 25.09.2020 року відповідач зобов`язання по поверненню отриманих кредитних коштів не виконав, від спілкування з позивачем ухиляється, що унеможливлює провести заходи досудового врегулювання спору. З урахуванням рішення суду по справі № 409/3307/15-ц, яким вимоги позивача до відповідача задоволені на суму 4698,10 грн., з яких: основний борг - 2487,63, відсотки -2210,47 грн., згідно розрахунку позивача залишок нестягненої заборгованості наступний: - залишок нестягнутої заборгованості за відсотками по кредиту 225,82 грн, - залишок нестягнутої заборгованості за основною сумою кредиту 87,63 грн., - штраф 3% від прострочених сум заборгованості за основною сумою кредиту 372,00 грн., - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за основною сумою кредиту 1519,82 грн., - пеня від прострочених сум заборгованості за основною сумою кредиту 3785,10 грн., - штраф 3% річних від прострочених сум заборгованості за відсотками по кредиту 97,00 грн., - інфляційні втрати від прострочення сум заборгованості за відсотками по кредиту 427,75 грн., - пеня від прострочених сум заборгованості за відсотками по кредиту 1028,64 грн. Всього заборгованість складає 7543,76 грн. Разом із заборгованістю позивач просить стягнути із відповідача сплачену суму судового збору у розмірі 2102,00 грн. та витрати на професійне правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 3 ст.12, ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» із заявою про надання кредиту (у вигляді кредитної лінії) у розмірі 2500,00 гривень на 2 роки (а.с.3). Згідно копії договору кредитної лінії № 326 бк від 12.04.2014 року між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та [PERSON] було укладено кредитний договір в сумі 2500,00 грн. на строк 24 фактичних місяців (а.с.4-16). Згідно копії паспорту [PERSON] народилася [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.17). Згідно розрахунку заборгованості за основною сумою кредиту по кредитному договору № 326 бк від 12.04.2014 року 3 % річних від прострочених сум заборгованості за основою сумою кредиту з 26.07.2014 по 23.09.2020 року становить 372,00 грн. (а.с.20). Згідно розрахунку суми інфляції від прострочених сум заборгованості за основною сумою кредиту з 26.07.2014 по 23.09.2020 року сума інфляції складає 1519,82 грн. (а.с.21). Згідно розрахунку суми пені від прострочених сум заборгованості за основною сумою кредиту з 26.07.2014 по 23.09.2020 року сума пені складає 3785,10 грн. (а.с.22). Згідно розрахунку 3 % річних від прострочених сум заборгованості за відсотками по кредиту з 26.07.2014 по 23.09.2020 року сума 3 % річних складає 97,00 грн (а.с.23). Згідно розрахунку суми інфляції від прострочених сум заборгованості за відсотками з 26.07.2014 по 23.09.2020 року сума інфляції складає 427,75 грн. (а.с.24). Згідно розрахунку суми пені від прострочених сум заборгованості за відсотками з 26.07.2014 по 23.09.2020 року сума пені складає 1028,64 грн. (а.с.24-25). Згідно копії адвокатської угоди від 08.08.2020 року КС «Імперіал ЛТД» зобо`язалась сплатити адвокату Березовському Ю.В. гонорар у розмірі 3000,00 гривень у справі за захистом інтересів КС за позовом до [PERSON] (а.с.29). Згідно копій квитанцій кредитна спілка сплатила адвокату 1000,00 гривень 25.09.2020 року (а.с.30), 13.08.2020 року 1000,00 грн. (а.с.31), 08.08.2020 року 1000,00 гривень (а.с.32). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, в судовому засіданні судом було встановлено, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитними договорами, відповідач має заборгованість 7543,76 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 546 ЦК України, одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка. Відповідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка свідчить, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов`язання. Згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Статтею 1 вказаного Закону визначено терміни: період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Як вбачається з матеріалів справи зареєстроване місце проживання [PERSON] - [ADDRESS] . Згідно розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 2 грудня 2015р.№ 1275-р смт. Білокуракине Білокуракинського району Луганської області віднесене до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, відповідач [PERSON] є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відносно якого відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, встановлено заборону щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Указом Президента України від 30.04.2018р. №116/2018 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018р. «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях». Оскільки позивачем КС «Імперіал ЛТД» відповідачу [PERSON] , яка є громадянкою України та в період виникнення заборгованості за тілом кредиту була зареєстрована і проживала у населеному пункті, що включений до Переліку населених пунктів де проводилась антитерористична операція, нараховано пеню, а ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» заборонено нарахування штрафів та пені на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населеному пункті, визначеному у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, у зв`язку з чим позовні вимоги КС «Імперіал ЛТД» до [PERSON] про стягнення пені та штрафу на основну суму заборгованості за кредитним договором № 326 бк від 12.04.2014 року є необґрунтованими. Таким чином, позовні вимоги КС «Імперіал ЛТД» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню: -залишок нестягненої заборгованості за основною сумою по кредиту 87,63 грн., -інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за основною сумою кредиту 1519,82 грн. - штраф 3% річних від прострочених сум заборгованості за відсотками по кредиту 97,00 грн. - інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості за відсотками по кредиту 427,75 грн. - пеня від прострочених сум заборгованості за відсотками по кредиту 1028,64 грн. Всього заборгованість становить 3386,66 грн., а в частині стягнення пені та штрафу за основною сумою заборгованості у сумі 4157,10 грн. слід відмовити. Щодо стягнення судових витрат. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, як розподілити між сторонами судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення вимог. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно з ч.ч. 1-2ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16листопада 2000року №13-рп/2000;Рішення від 30 вересня 2009року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VIвід 05.07.2012 року (із змінами і доповненнями), згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позову було надано копію адвокатської угоди від 08.08.2020 року, укладеного між головою Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» Титаренком О.В. та адвокатом Березовським Ю.В. (а.с.29), дублікат квитанції від 25.09.2020 року (а.с.30), копії квитанцій від 13.08.2020 року (а.с.31), 08.08.2020 року (а.с.32) згідно яких сума оплати за надані послуги складає 3000,00 грн. Суд вивчивши зазначені докази, прийшов до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Березовського Ю.В. , акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок витрат, тому у суду відсутні підстави включати до судових витрат у справі витрати на послуги адвоката. Враховуючи наведене суд зазначає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу. З огляду на викладене, та те, що позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова від 12.11.2019 № 904/4494/18, суд відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат. Беручи до уваги вказане, судові витрати, пов`язані з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову у розмірі 943,59 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial