Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити відповідачка батьківських прав щодо її неповнолітньої дітей доньки [PERSON], посилаючись на те, що відповідач не спілкується з дитиною і не надає матеріальної допомоги на її утримання, та виховання. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила стягнути з відповідача судові витрати пов»язані зі сплатою судового збору у сумі 487.20грн., проти заочного винесення рішення не заперечувала. Відповідач, який належним чином, був повідомлений про час та місце розгляду справи повторно у судове засідання не з»явивсь та заперечень на позов не надав. Вислухавши позивачку, думку представника органу опіки та піклування, який вважав за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки, дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про народження (а.с.4) відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON] [INFO] народження. Згідно інформації виконкома Лисичанської міськради ( л.с.6), відповідач з 2009р., не спілкується з донькою та не займається її вихованням. Згідно висновку органу опіки та піклування від 29.01.2016 року було визнано доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. у справі "Савіни проти України" наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини "Z та інші проти Сполученого Королівства" від 10 травня 2001 року та "A. проти Сполученого Королівства" від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Таким чином, беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд вважає, що в даному випадку інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім'ї, оскільки відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків, зокрема, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, не надає дитям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створює належних умов для їх життя та здоров'я. За цих обставин, на думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав, відповідає інтересам дитини та знаходиться в тих вузьких межах, які залишають з огляду на гарантії, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. З огляду на це, на підставі ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України суд також вважає за необхідне задовольнити позов в частині вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Крім цього суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати в сумі 487.20грн., які вона сплатила при поданні позову ( л.с.1).

Outcome: approved