Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів в твердій грошовій сумі, який було встановлено рішенням Долинського районного суду від 27 червня 2017 року, з 1000,00 гривень до 3000,00 гривень щомісячно на кожну дитину до виповнення їх повноліття, та зобов'язати відповідача сплачувати на присуджений судом розмір аліментів інфляційні втрати згідно з законодавством (Законом україни № 1368-VIII від 17 травня 2016 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі"). Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Долинського районного суду від 27 червня 2017 року ухвалено стягувати з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], по 1000,00 гривень щомісяця на кожну дитину. Під час судового розгляду відповідач приховав свої реальні доходи, які він одержує від здачі в оренду приміщення комерційного призначення та від зайняття підприємницькою діяльністю. [PERSON] в середньому отримує дохід в розмірі 20000,00 гривень, які перераховує на депозитний рахунок свого батька, починаючи з 2016 року. На даний час неповнолітні діти потребують значно більшого догляду та матеріальних коштів, оскільки збільшуються потреби у навчанні, розвитку. Оскільки на даний час вона не може самостійно повністю забезпечувати потреби дітей, тому просить збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів. Відповідачем подано відзив на позов, у якому він позов не визнає та зазначає, що дійсно на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27.06.2017 р. з нього стягуються аліменти на двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], по 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Під час розгляду справи судом перевірялись доводи сторін належними доказами, яким суд надав належну правову оцінку, врахував розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, матеріальне становище сторін, стан здоров'я та матеріальний стан дітей, стан здоров'я та матеріальний стан платника аліментів і дійшов висновку про стягнення аліментів з нього в розмірі по 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. З таким рішенням суду погодилась і позивачка, яка судове рішення не оскаржувала. З дати ухвалення судового рішення до подачі даного позову до суду пройшло п'ять місяців. Жодних змін матеріального або сімейного стану у позивачки не відбулося. Ніяких доказів на підтвердження зміни матеріального та сімейного стану або погіршення стану здоров'я її чи дітей вона суду не надала. Він не обмежується сплатою аліментів за рішенням суду. Якщо має можливість, то витрачає на дітей кошти більші, ніж встановлені рішенням суду, зокрема купляє одяг, куртки для дітей, кросівки, тощо, також за зверненням колишньої дружини надає додаткові кошти для дітей, що підтверджується розпискою позивачки від 05.07.2017 року. Разом з тим, позивачка всіма способами перешкоджає йому бачитися з дітьми, проводити з ними час. Жодним чином не покращилося його матеріальне становище, навпаки його матеріальні умови погіршилися. В грудні 2017 року він переніс другу в цьому році операцію і з 09.11.2017 р. по 20.12.2017 р. перебував на лікарняному. З цієї причини не отримував доходу від підприємницької діяльності, крім здачі в оренду приміщення, про що свідчить податкова декларація. Перебуваючи на лікуванні, витрачав значні кошти на лікування. Щодо доводів позивачки, що він приховав усі свої реальні доходи, які одержав від здачі в оренду спільного з нею приміщення комерційного призначення та від зайняття підприємницькою діяльністю, то вони є надуманими і не відповідають дійсності. Про його дохід від підприємницької діяльності свідчать декларації за 2016, 2017 роки, з яких вбачається, що загальна сума доходу за 2016 рік складає 6384,00 грн., за 2017 рік - 6384,00 грн. Копії договорів оренди на нежитлове приміщення № 1 від 01.05.2015 р. та № 2 від 01.02.2017 р. та копії актів приймання - передачі в оренду нежитлового приміщення підтверджують, що розмір орендної плати від здачі в оренду приміщення по пр. Незалежності, 10 в м. Долина складає відповідно 322,00 грн. та 210,00 грн. в місяць. Після роздільного проживання з колишньою дружиною він перераховував позивачці половину доходу від здачі в оренду нежитлового приміщення за вказаною адресою, що підтверджується платіжними дорученнями від 07.08.2017 р. на суму 802,01 грн. та від 09.05.2017 р. на суму 802,01 грн. На даний час позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання договорів оренди і на підставі заочного рішення Долинського районного суду від 27.11.2017 р. розірвані договори оренди № 1 на нежитлове приміщення від 01.05.2015 р. та № 2 від 01.02.2017 р., а тому і не буде будь-якого доходу від здачі в оренду приміщення комерційного призначення. На даний час він не має рахунку в КС «Злет», а, отже, на депозитному рахунку коштів не має. Протягом 2016, 2017 років він не мав депозитних вкладів у кредитній спілці «Злет». Подані позивачкою копії додатків до депозитного договору в КС «Злет» засвідчують, що вкладником депозитного рахунку за депозитним договором є його батько [PERSON], якому належать ці кошти. Саме за дорученням батька він вносив його кошти на його банківський рахунок. Таким чином, підстав для збільшення розміру аліментів не має (а.с. 59-61). Позивачка подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що з часу призначення аліментів погіршився стан здоров'я її дочки [PERSON] Також у зв'язку з інфляцією загальний дохід її сім'ї становить нижче прожиткового мінімуму на кожного члена сім'ї, враховуючи встановлені судом аліменти в розмірі 1000,00 гривень на кожну дитину. Свідченням кращого матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання ним себе та членів своєї сімї, а семе: значні витрати на перебування в санаторіях «Моршинський» та «Черче», тривале лікування, дані розписки на 6000,00 гривень. Виходячи з вказаних витрат, зазначені в річних деклараціях доходи [PERSON] в сумі 6384,00 гривень на рік не відповідають дійсності та є штучно заниженими. Для цього й були укладені удавані договори з орендарями ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON]Д на суму орендної плати 322,00 грн. в місяць та ФОП [PERSON] і ФОП [PERSON], орендна плата по якому становить 210,00 грн. в місяць. Про ці договори їй нічого не було відомо та вони не відповідають дійсності. Реальним ж договором оренди між ФОП [PERSON]Я та ФОП [PERSON] є договір з орендною платою на суму 8000,00 грн. в місяць, а зараз на суму 9200,00 грн. в місяць. Щодо договору між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] орендна плата становить 5000,00 грн. в місяць. Щоб приховати ці доходи [PERSON], починаючи з 2016 року, оформляє довіреності на їх вклади на депозитний рахунок в КС «Злет» на свого батька [PERSON], який являється пенсіонером, пенсія якого в місяць становить 1700-1800 грн. Тобто доходів в розмірі близько 20000,00 грн. в місяць [PERSON] не має і вклади на його рахунок здійснються [PERSON] за рахунок здачі в оренду спільного сумісного майна [PERSON]Д і [PERSON] та доходів від підприємницької діяльності з ціллю приховування доходів та їх привласнення. До цього вже був факт приховування [PERSON] доходів, які він інвестував у придбання торгового приміщення за адресом м. Долина, пр. Незалежності, 12, яке знову ж таки з ціллю позбавити її та дітей права власності зареєстрував на свого батька [PERSON], який за своє песійне забезпеченя не міг придбати у грудні 2015 року комерційне приміщення, вартістю 30000,00 доларів. [PERSON] намагається знову ввести суд в оману, надаючи копії платіжних доручень про перерахування їй по 802,00 гривні раз в квартал ніби-то за половину орендної плати, сума якої є удаваною та не відповідає дійсності. Реальна вартість оренди за вказане приміщення в місяць становить 9200,00 грн. та 5000,00 грн. в загальному 14200,00 грн. в місяць. Решту доходів [PERSON] отримує від здачі в оренду торгового приміщення за адресом м. Долина, пр. Незалежності, 12, яке він удавано зареєстрував на свого батька [PERSON] та за довіреністю розпоряджається ним, отримуючи доходи близько 6000,00 грн. в місяць. В загальному місячні доходи [PERSON] становлять 20000,00 грн., які він і вкладає на рахунки [PERSON] (а.с. 91-92). Відповідачем подані заперечення, у яких він зазначив, що пояснення позивачки про те, що у зв'язку з інфляцією загальний дохід сім'ї становить нижче прожиткового мінімуму на кожного члена сім'ї, враховуючи встановлені судом аліменти в розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину, є безпідставними, оскільки вказаний розмір аліментів встановлений з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, матеріального становища сторін, стану здоров'я та матеріального стану дітей, а також стану здоров'я та матеріального стану платника аліментів. Безпідставними є посилання позивачки на те, що свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на його утримання себе, які він поніс під час перебування в санаторіях «Моршинський» та «Черче», в яких він відпочивав. Однак це не відпочинок, а санаторне лікування. Крім того, в санаторій «Черче» йому надана лікувальним закладом безкоштовна реабілітаційна путівка для відновлення здоров'я після перенесеної операції (а.с. 116-119). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтимали, з підстав, викладених у заявах по суті, просили його задовольнити, зазначивши, що просять зобов'язати [PERSON] сплачувати інфляційні втрати саме на збільшений розмір аліментів. Додатково [PERSON] вказала, що на даний час розмір стягуваних аліментів є незначний і не може забезпечити в повній мірі потреби дітей. При розгляді питання про стягнення аліментів суду не були відомі всі доходи відповідача. Не було враховано існування договорів, згідно яких відповідач від імені батька ставив на рахунки грошові кошти. Останній, маючи пенсію, не міг би оперувати такою сумою коштів. Відповідач також отримує доходи від користування приміщенням, яке є їх спільною сумісною власністю, отримуючи значно більші орендні платежі, ніж це передбачено договорами, хоча користується ними одноособово. Копія договору оренди, яку вона долучила до даної позовної заяви, була долучена і до справи про стягнення аліментів, однак, на її думку, суд не дав їй належної оцінки, не взяв до уваги. Крім 6000,00 гривень за користування спільним майном, він не дав їй ні копійки, тому вона звернулася до суду з позовом про розірвання договорів оренди. Їй відомо, що відповідач переніс одну операцію, щодо іншої - у неї є сумніви і вважає, що лікарняні листи підроблені. Відповідач, дійсно, крім аліментів, які він сплачує регулярно, купляє дітям речі: кофти, куртки, кросівки, лосіни. Купляє також продукти харчування, надсилає кошти на лікування. Те, що він крім аліментів бере участь в утриманні дітей, підтверджує, що його матеріальний стан покращився, тому він може сплачувати аліменти у більшому розмірі. Діти мають слабкий імунітет, хворіють, тому збільшений розмір аліментів дасть змогу купляти їм ліки. З позовм про стягнення додаткових витрат на лікування дітей вона не зверталася. Вона забороняє дітям спілкуватися з батьком, оскільки він травмує їх, налаштовує проти неї. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] позов не визнали, заперечили проти його задоволення з підстав, зазначених в заявах по суті. Додатково [PERSON] пояснив, що з часу стягнення з нього аліментів він добровільно їх сплачує, оскільки любить дітей і дбає про них, хоча йому чиняться перешкоди у спілкуванні з ними. Він купляє їм речі, готовий брати участь у їх лікуванні, однак позивачка відмовляється від цього. [PERSON] (ГРВІ, бронхіт) характерні для кожної дитини. Їхні діти хворіли і до розлучення та стягнення з нього аліментів. Софію від бронхіту вони раніше лікували у м. Стрий, тому він пропонував знову звернутися до цього ж лікаря, готовий взяти на себе дорожні витрати та придбати ліки. Однак, позивачка відмовляється від такої допомоги, як і не надає жодних доказів, які свідчать, що вона понесла витрати на лікування дітей, а використовує це з метою отримання на свою користь щомісячно значної суми коштів, не наводячи доказів обгрунтування такої суми аліментів на потреби дітей. Вона забороняє спілкуватися з дітьми, тому через орган опіки та піклування йому встановлено графік побачень з ними, однак позивачка його не дотримується. Після вирішення питання про стягнення аліментів його матеріальний стан погіршився, як і погіршився стан здоров'я, він переніс дві операції, несе значні витрати на відновлення свого стану здоров'я, в чому йому допомагають батьки. Він готовий всіляко допомагати дітям, в разі неможливості його також в цьому підтримують батьки, оскільки люблять своїх онуків, однак [PERSON] відмовляється від його допомоги, вказуючи на те, що їй потрібні тільки гроші. Вона не займається вихованням дітей, мало спілкується з ними. Діти більшість часу проводять за комп'ютерами, не мали ні Різдвяних свят, ні Святої вечері, оскільки їх мати свій час витрачає на написання різного роду скарг та заяв на нього, щоб позбавити його можливості зустрічатися з дітьми, працювати. Якщо б вона дбала про їх матеріальний добробут, то не зверталася б до суду з позовом про розірвання договорів оренди, які приносили їм дохід та давали в свою чергу і йому можливість сплачувати аліменти. Половину отриманої орендної плати він віддавав позивачці. Долучений нею договір оренди з орендною платою на суму 8000,00 гривень не відповідає дійсності. Він не містить підпису сторін на кожній сторніці, його текст надрукований на їхньому спільному принтері, сума у ньому надумана і не підтверджена даними про сплату з неї податків. У розписці на 6000,00 грн немає жодних даних про те, що це кошти, які [PERSON] отримала від здачі в оренду спільного сумісного майна. Навпаки, цю суму він передав позивачці для того, щоб вона дозволила йому забирати дітей до себе. Підтверженням є, що їхній син влітку багато часу проводив з ним. Вони їздили на річку, дихали свіжим повітрям, що, на його думку, і забезпечило те, що він менше хворіє на простудні захворювання від дочки. Зібрати цю суму коштів йому допомогли батьки. Останні можуть дозволити собі мати заощадження на депозитному рахунку, оскільки завжди працювали, крім того, мама була підприємцем, мала певні заощадження, зараз батьки отримують пенсію, ведуть господарство, обробляють 1 га землі, тримають худобу, продають сільськогосподарську продукцію. Щодо отримання прибутку від здачі в оренду приміщення по пр. Незалежності, 12, то його власником є [PERSON], тому договір оренди, укладений з останнім, не може бути підтвердженням того, що він отримує від нього дохід, та покращення його матеірального становища. Він займався підприємницькою діяльністю, однак на даний час у звязку з незадовільним станом здоровя а також браком часу, так як змушений більшість часу проводити в судових інстанціях, правоохоронних органах за заявами позивачки, отримує дохід тільки від здачі майна в оренду. Всі обставини, на якій посилається [PERSON], як на підтвердження позовних вимог, були відомі і враховані судом при визначенні розміру аліментів, доказів ж зміни матеріального становища позивачкою не надано. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно копій свідоцтв про народження серії І-НМ № 093477 від 18 квітня 2008 року, серії І-НМ № 178144 від 05 травня 2011 року батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є сторони по справі (а.с. 3, 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Рішенням Долинського районного суду від 27 червня 2017 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON],\~ [INFO], у розмірі 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 28.03.2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 5, 6). Вказане рішення позивачка не оскаржувала, зі змісту рішення вчабається, що вона, уточнивши розмір аліментів, сама просила стягнути з відповідача по 1000 грн. на кожну дитину. Однак, звертаючись з даним позовом, вказаний розмір аліментів вона просить збільшити. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне роз'яснення міститься у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року. Тобто закон надає право платнику аліментів звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матерільного або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров'я, а відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України сторони повинні довести суду наявність цих обставин, подавши відповідні докази. Як на підтвердження зміни матеріального стану [PERSON] позивачка зазначає, що відповідач отримує прибуток від передачі в оренду приміщення комерційного призначення, на обгрунтування чого надає договір оренди № 1 на нежитлове приміщення від 07 травня 2015 року, згідно якого орендна плата за приміщення, що розташоване в м. Долина по пр. Незалежності, 10, складає 8000,00 гривень на місяць (а.с. 14-16). Як вказала в судовому засіданні [PERSON], про існування вказаного договору вона зазначала в суді під час розгляду питання про стягнення аліментів, долучивши його копію до справи, що свідчить про те, що такі обставини були відомі суду, який визначав розмір аліментів. Крім того, в судовому засіданні відповідач вказав, що вищевказаний договір не відповідає дійсності, оскільки не містить підписів на кожній сторінці, як це має його оригінал (а.с. 75-78), і орендна плата в ньому значно завищена. Натомість вказав, що ним дійсно укладені: з [PERSON] договір оренди № 2 на нежитлове приміщення від 01 лютого 2017 року, згідно якого він передав у оренду нежитлове приміщення за адресою: пр. Незалежності, 10 в м. Долина, з орендною платою 210,00 грн. на місяць (а.с. 71-74), та з [PERSON] договір оренди № 1 на нежитлове приміщення від 01 травня 2015 року, згідно якого орендна плата за приміщення, що розташоване в м. Долина по пр. Незалежності, 10, складає 322,00 гривень на місяць (а.с. 75-78). Саме на існування цих договорів вказує [PERSON], звертаючись до суду з позовом про їх розірвання (а.с. 79 -80, 105). Судом встановлено, що в деклараціях [PERSON] про доходи за 2016, 2017 р. (а.с. 69-70) маються відомості, які відповідають його доходам, отриманим за передачу майна в оренду за вказаними договорами від 01.05.2015 р . та 01.02.2017 р. При цьому, декларація за 2016 рік була предметом дослідження при вирішенні питання про стягнення аліментів (а.с. 6). Як ствердив відповідач, половину отриманих від здачі в оренду коштів, він перераховував позивачці, на підтвердження чого надав суду копії платіжних доручень на суму 1604,02 грн. (а.с. 66, 67). В даний час у провадженні Долинського районного суду знаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання вказаних договорів, про що було ухвалено заочне рішення від 27 листопада 2017 року (а.с. 79-80). Вказане рішення ухвалою Долинського районного суду від 26 грудня 2017 року скасоване (а.с. 105), а справа перебуває на стадії розгляду. Враховуючи те, що на даний час з приводу вказаних договорів існує спір у суді, тому говорити про покращення матеріального стану платника аліментів, отримуючи з них доходи, є передчасним. [PERSON] вказує, що на підставі оскаржуваних договорів відповідач отримує значно більші кошти, ніж суми, зазначені в них, оскільки мінімальна вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна фізичних осіб встановлюється у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р. № 1253 "Про затвердження Методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб" та рішення Долинської міської ради від 11.12.2014 р. № 1814-55/2014 "Про методику розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу за користування комунальним майном територіальної громади м. Долина" (а.с. 95-101) і має становити 9200,00 грн. та 5000,00 грн. відповідно. Проте суд зазначає, що дійсність і відповідність договорів оренди законодавсту не є предметом розгляду даного спору, а встановлені рекомендації з визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме комунальне майно не можуть бути підтвердженням покращення матеріального стану відповідача, який здає в оренду не комунальне майно, а майно, яке належить на праві власності фізичній особі. За твердженням позивачки, з метою приховання своїх реальних доходів відповідач вносить внески на депозитні рахунки у КС "Злет" на ім'я [PERSON], діючи від імені останнього, на підтвердження чого надає відповідні копії додаткових договорів (а.с. 9-13). Однак, суд звертає увагу на те, що договора про залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок оформлені [PERSON], який уповноважив [PERSON] на вчинення будь-яких дій в рамках укладеного договору згідно відповідних доручень. При цьому, [PERSON] згідно цих же доручень також має право отримувати належні [PERSON] відсотки по вкладу, закривати або переукладати на передбачених умовах договором, отримувати належні йому кошти по закінченню дії договорів та підписувати від його імені договір (а.с. 88-90). Вказані договори не можуть свідчить про те, що кошти, які за ними вкладені, є власністю [PERSON], оскільки вкладником на депозитні рахунки є [PERSON] (а.с. 87), якому згідно ст.ст. 1058, 1059 ЦК України належать ці кошти, доказів протилежного суду не надано, і вони не містять у собі посилань на укладення банківського вкладу на користь третьої особи. Більше того, як вбачається з довідок № 206 від 27.12.2017 р. № 3 від 04.01.2018 р., № 5 від 04.01.2018 р., [PERSON] протягом 2016, 2017 років не мав депозитних вкладів у КС "Злет" (а.с. 58, 81, 82). Як на підтвердження того, що [PERSON], будучи пенсіонером та отримуючи пенсію, не може бути реальним вкладником за вищевказаними договорами, позивачка долучає копію довідки з Болехівського відділу з питань призначення пенсії (а.с. 102-104). Однак, суд зазначає, що матеріальний стан [PERSON] не є предметом судового розгляду, оскільки при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів дослідженню підлягає матеріальний стан платника аліментів. Крім того, сама позивачка у судовому засіданні стверджувала, що [PERSON] також здає в оренду приміщення, відповідач вказував на інші джерела доходу його батьків, які не можуть бути взяті до уваги та досліджуватися судом, оскільки не є доказом зміни майнового стану сторін. В судовому засіданні [PERSON] поставила під сумнів зазначені в деклараціях відповідача доходи за 2016, 2017 р. (а.с. 69-70), оскільки вони не відповідають дійсності, є штучно заниженими, а відповідно відповідач отримує реально більші доходи, тому може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Однак, до таких тверджень суд ставиться критично, оскільки будь-яких даних, які свідчили б про недостовірність декларацій, суду не надано, хоча зазначення у декларації завідомо недостовірних відомостей тягне за собою адміністративну та кримінальну відповідальність.\~ Щодо погіршення стану здоров'я неповнолітньої [PERSON], на користь якої сплачуються аліменти, то суд зазначає, що [PERSON] долучила до матеріалів справи медичні довідки про перенесені дитиною захворювання (а.с. 27-30, 43, 123), які свідчать про звичні для дітей захворювання та нетривалість їх перебігу. Як вказав відповідач, він готовий брати учать у лікуванні дитини і пропонував позивачці забезпечити її з донькою необхідними ліками чи відвести до лікаря, однак остання від цього відмовилася. Про те, що відповідач частково покриває витрати на лікування дітей, підтвердила в судовому засіданні і позивачка. При цьому, вона вказала, що з позовом про стягнення додаткових витрат на лікування дітей не зверталася. Як на підтвердження погіршення свого матеріального становища, [PERSON] надала індивідуальні відомості про застраховану особу та розрахунково-платіжну відомість за жовтень 2017 року ПП "Технобуд Україна", де її розмір заробітної плати складає 3200,00 грн. (а.с. 25, 26). При вирішенні питання про стягнення аліментів судом було враховано те, що [PERSON] працює в ПП "Технобут Україна" та отримує заробітну плату в розірі 3200,00 грн. (а.с. 6). При цьому позивачка стверджуючи про те, що інших доходів вона не має, відповідач додаткової участі в утриманні дітей не бере, не враховує отримані нею від відповідача після постановлення рішення про стягнення аліментів (протягом 5 місяців) додаткові кошти на суму 6000,00 грн., про що свідчить копія її розписки (а.с. 68) , та частину орендної плати на суму 1604,02 грн., натомість, зазначає, що отримані нею кошти свідчать про покращення матеріального становища [PERSON], а не її. В судовому засіданні було встановлено, що з часу вирішення питання про стягненння аліментів погіршився стан здоров'я [PERSON], який є платником аліментів. Так, з 09.11.2017 р. по 13.11.2017 р. він переніс операцію (а.с. 36, 62), яка вже була другою за 2017 рік (а.с. 63), тривалий період перебував на лікарняних (а.с. 37, 47, 48, 64, 65), проходив санаторне-курортне лікування в ДП "Санаторій "Моршинський" з 09.10.2017 р. на 10 днів (а.с. 45), та з 27.11.2017 р. - в ДП "Санаторій "Черче" (а.с. 46). Як вказав відповідач, будучи підприємцем та перебуваючи на лікарняному, він не отримував інших коштів, як сплату орендних платежів, про що свідчать вищевказані декларації. Твердження позивачки про те, що лікарняні листи не є справжніми, не заслуговує на увагу, оскільки доказів їх фальсифікації чи даних про притягнення до відповідальності за використання підроблених документів не представлено. Можливість ж відповідача проходити лікування та реабілітацію не може бути свідченням покращення його матерільного становища, а зумовлена необхідністю у підтримці стану здоровя. Отже, враховуючи те, що матеріальному становищу платника аліментів була надана оцінка при вирішенні питання про стягнення аліментів, при розгляді ж даного спору будь-яких нових обставин, які свідчили б про його покращення на даний час не встановлено, доказів спроможності сплачувати аліменти у більшому розмірі не надано. Натомість в судовому засіданні встановлено, що з часу стягнення аліментів погіршився стан здоровя платника аліментів, в наслідок чого він часто перебуває на лікарняних, хоча аліменти продовжує сплачувати справно та регулярно, що підтвердила позивачка. Отримувачем аліментів також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, з якими закон повязує можливість зміни розміру аліментів, визначених за рішенням суду. Наяваність у дитини, на користь якої стягуються аліменти, сезонних та типових для дітей захворювань не є підставою для збільшення розміру аліментів, тим паче позивачкою не надано доказів на підтвердження більших витрат на утримання дитини, ніж були враховані при постановленні рішення про стягнення аліментів, батько готовий добровільно взяти участь у лікуванні дітей в разі необхідності, в тому числі, придбати необхідні ліки, проти чого позивачка відмовилася в судовому засіданні, а матір дитини не позбавлена можливості подавати позов про стягнення додаткових витрат на лікування дитини за наявності відповідних підстав. Про те, що збільшились матеріальні потреби дітей, погіршився матеріальний стан позивачки або покращився матеріальний стан відповідача, змінився сімейний стан сторін, [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу. При цьому в судовому засіданні знайшло своє підтвердження погіршення стану здоров'я платника аліментів, а також, що стягуваний розмір аліментів відповідає 50 відсоткам прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, визначивши юридичну природу правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 8, 192 СК України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: dismissed