Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

Виконувач обов'язків керівника Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області звернувся до Приазовського районного суду Запорізької області в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області (далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2) з позовною заявою в якій просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 44 від 21.01.2011 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства"; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 618 від 01.07.2011 "Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 21.01.2011 року № 44"; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 1014 від 27.12.2012 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства"; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н, укладений 27.12.2012 року між Приазовською районною державною адміністрацією Запорізької області та [PERSON] на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 10 га рілля, який зареєстровано у відділі Держгеокадастру у Приазовському районі Запорізької області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 29.12.2012 року за № 232450004002667; зобов'язати повернути [PERSON] на користь Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), площею 10 га рілля, яка розташована на території Федорівської сільської ради Приазовського району Запорізької області; стягнути з Приазовської районної державної адміністрації на користь прокуратури Запорізької області, кошти, витрачені у 2017 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 4000 гривень; стягнути з [PERSON] на користь прокуратури Запорізької області в особі Мелітопольської місцевої прокуратури, кошти витрачені у 2017 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 4000 гривень. В обґрунтуванні своїх вимог прокурор зазначив, що Приазовською районною державною адміністрацією з порушенням вимог Земельного кодексу України були прийнятті розпорядження за № 44 від 21.01.2011 року; за № 618 від 01.07.2011 року, та за № 1014 від 27.12.2012 року, на підставі яких між відповідачами був укладений договір оренди земельної ділянки. Враховуючи незаконність прийнятих відповідачем 1 розпоряджень, прокурор звернувся з зазначеними позовними вимогами. Прокурор в судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених в позові. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача 2 - адвокат Антонов О.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про день розгляду справи, про що свідчить розписка /а.с. 88/. Відповідач 2 - [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте надав суду заперечення на позов /а.с. 89/, в якому зазначає, що не визнає позовні вимоги позивача, вважає вимоги прокурора необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки він спірною земельною ділянкою користується з 2002 року, власною працею привів цю ділянку до стану, придатного до користування та прожовує нею користуватися. Вважає, що користування земельною ділянкою є правомірним, розпорядження відповідача 1 законні, оскільки він, під час вчинення дій, спрямованих на отримання ним в оренду земельної ділянки не допускав порушень вимог законодавства, виконував усі умови, запропоновані Державою в особі уповноважених органів та необхідні з його боку для отримання в оренду земельної ділянки, порушень умов договору оренди з його боку немає. Також, відповідач 2 - [PERSON] просив застосувати самостійну підставу для відмови у задоволенні позову - пропуск позивачем строку, передбаченого ст.. 257 ЦПК України та, надав суду заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності /а.с. 73/. Суд, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, представника відповідача 2, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, Фермерське господарство "Фитько" зареєстроване як юридична особа з 03.02.2007, ідентифікаційний код юридичної особи 34920471, місце знаходження юридичної особи: 72423, Запорізька область, Приазовський район с. Федорівка, вул. Гагаріна, 5 (а.с. 23). Головою фермерського господарства "Фитько" є [PERSON], що учасниками процесу визнається та не оспорюється. Судом встановлено, що 25.01.2001 року, Федорівською сільською радою Приазовського району Запорізької області було передано в оренду строком на 5 років земельну ділянку площею 10,0 га із земель запасу, про що складено акт приймання передачі цієї земельної ділянки. Згідно з цим актом земельна ділянка не оброблялась 9 років. (а.с.57) Пунктом 1 рішення № 92 двадцять шостої сесії двадцять третього скликання Федорівської сільської ради, [PERSON] передано в оренду для ведення товарного сільгоспвиробництва зазначену вище земельну ділянку строком на 5 років. (а.с. 57 зворотня сторона). Додатком до зазначеного вище рішення є план земельної ділянки, на якому вказано місце розташування переданої в оренду [PERSON] земельної ділянки (а.с. 58). Рішенням № 66 дванадцятої позачергової сесії п'ятого скликання Федорівської сільської ради від 05 березня 2007 року зазначену вище земельну ділянку площею 10 га, із земель запасу передано громадянину [PERSON] в оренду на 4 роки 11 місяців. В цьому рішення зазначено, що земельна ділянка, передана [PERSON] є ріллям. (а.с. 58 зворотня сторона). Згідно з довідками № 158 та 159 від 11.05.2017 року [PERSON] протягом 2001 - 2016 року сплачував Федорівській сільській раді Приазовського району Запорізької області орендну плату за користування земельною ділянкою площею 10 га (а.с. 55-56). Розпорядженням голови Приазовської районної державної адміністрації від 21.01.2011 № 44 "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства" (далі-розпорядження № 44) надано дозвіл голові фермерського господарства "ФИТЬКО" [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 10,00 га у т.ч. сіножаті - 10,00 га в оренду на 49 років для ведення фермерського господарства із земель запасу Федорівської сільської ради, яка розташована за межами населеного пункту (а.с.16). Розпорядженням Приазовської районної державної адміністрації від 01.07.2011 № 618 "Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 21.01.2011 № 44» внесено зміни до розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації від 21.01.2011 № 44 "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства", а саме: в преамбулі та по тексту розпорядження слова «голова фермерського господарства "ФИТЬКО"», змінити на слово «громадянина» /а.с. 17/. 27.12.2012 року Приазовською районною державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 1014 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства" (далі-розпорядження № 1), відповідно до якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки голові фермерського господарства "ФИТЬКО" [PERSON] площею 10,0000 га у т.ч. ріллі - 10,0000 га, яка розташована на території Федорівської сільської ради, в оренду строком на 49 років, для ведення фермерського господарства, за межами населеного пункту; встановлено [PERSON] орендну плату у грошовій формі у розмірі 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, яка складає: за один календарний рік - 6918 грн. 36 коп, за місяць - 576 грн. 53 коп. /а.с. 18/. 27.12.2012 між відповідачем 1 (орендодавець) та відповідачем 2 (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки (далі договір), відповідно до п. 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 10,0 га, яка знаходиться на території Федорівської сільської ради для ведення фермерського господарства (а.с. 19-21). Відповідно до п. 2 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 10,0000 га ріллі. Відповідно до п. 7 договору, договір укладено на 49 років. Договір укладено між відповідачем 1 та відповідачем 2. Договір підписаний представником Приазовської райдержадміністрації та громадянином [PERSON], як це зазначено в розділі реквізитів сторін, які підписали цей договір. Договір оренди, скріплений відбитком печатки та зареєстрований у відділі Держкомзему у Приазовському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.12.2012 р за № 232450004002667. На виконання умов договору відповідач 1 передав, а відповідач 2 прийняв земельну ділянку в оренду, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки (а.с. 22). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка площею 10,0 га постійно перебувала у користуванні громадянина [PERSON] з 2001 року та розпорядженням Приазовської районної державної адміністрації №1014 від 27.12.2012 року була передана [PERSON] для ведення фермерського господарства. Судом також встановлено, що [PERSON] не передавав власнику, орендовану ним з 2001 року земельну ділянку площею 10,0 га. Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 116 ЗК України, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до п. а ч. 3 ст. 122 ЗК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 124 ЗК України (в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 ст. 134 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 134 ЗК України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі: передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Разом з тим відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2) Закону України «Про фермерське господарство». У таких правовідносинах Закон України "Про фермерське господарство" є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним. Зі змісту ч.1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарства» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Порядок державної реєстрації фермерського господарства визначено у ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство». Тобто, отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної чи комунальної власності з метою ведення фермерського господарства без проведення земельних торгів, визначене нормою ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" можливо, зокрема у випадку звернення саме громадянина до компетентних органів, якому така ділянка надається для створення цього господарства внаслідок проходження визначеної законодавством процедури. Водночас ст. 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, із земельної ділянки, що належать фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Як вже зазначалось, [PERSON] є головою фермерського господарства "Фитько", зареєстрованого в 2007 році, але він користувався спірною земельною ділянкою як громадянин з 2001 року. Згідно з розпорядженням Приазовської районної державної адміністрації від 21.01.2011 № 44 із змінами, внесеними розпорядженням № 618 від 01.07.2011, відповідач 2, як громадянин України отримав дозвіл на виготовлення проекту землеустрою цієї земельної ділянки, але при ухваленні 27.12.2012 року розпорядження Приазовської районної державної адміністрації № 1014 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства" не було враховано розпорядження №618 від 01.07.2011 року, у якому слова "голова фермерського господарства "Фитько" замінено словом "громадянин" . Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч. 4 Закону України "Про оренду землі", орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування. Частиною 2 ст. 116 Закону України "Про оренду землі", визначено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України такими вимогами є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. [PERSON], в передбаченому ст. 123 ЗК України порядку звернувся до органу державної влади - Приазовської районної державної адміністрації із заявою про надання йому у довгострокову оренду земельної ділянки площею 10,0 га, якою він до цього вже користувався понад 10 років. Він виконав всі вимоги щодо процедур отримання у таку оренду цієї земельної ділянки не допустивши будь-яких навмисних зловживань. Судом встановлено, що Приазовською районною державною адміністрацією при вчиненні дій, спрямованих на укладенні з [PERSON] довгострокового договору оренди земельної ділянки були порушені вимоги ст.124 ЗК України, але ці порушення не повинні тягнути за собою негативні для [PERSON] правові наслідки у вигляді визнання недійсним розпоряджень Приазовської РДА, на підставі яких був укладений довгостроковий договір оренди, та повернення земельної ділянки право на оренду якої він отримав. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так у п.п. 70,71 рішення Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року «Рисовський проти України» зазначено, що суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. В рішенні "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії" від 24.06.2003 року №44277/98 Європейський суд з прав людини зазначив, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном, та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції" тому визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим. Отже правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки. Надання [PERSON] в довгострокову оренду земельної ділянки, само по собі не суперечить інтересам держави і суспільства, задовольняє інтереси територіальної громади, до якої надходить орендна плата за користування землею, не порушує інтереси інших осіб, оскільки на час укладання спірного договору оренди не було інших претендентів на укладання договору на цю ділянку. Суд також вважає за необхідне врахувати зацікавленість держави у стимулюванні виробництва сільськогосподарської продукції та розвитку аграрного ринку, закріплені в нормах Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України" та приписах Державної цільової програми розвитку українського села до 2015 року, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1158 від 19.09.2007 року. Зазначені обставини підтверджують наявність порушень з боку державного органу - Приазовської районної державної адміністрації вимог Законів України "Про оренду землі" та "Про фермерське господарство" в частині не проведення земельних торгів на право укладання довгострокового договору оренди, але ці дії вчинені органом державної влади, не потягли порушення прав інших осіб, в тому числі учасників цих правовідносин, тому суд,

Outcome: dismissed