Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з загальної вартості ремонту автомобіля в сумі 32380,23 грн., франшизи 1000,00 грн., 5855,23 грн. подвійної облікової ставки НБУ, 2282,65 грн. трьох відсотків річних, 22481,89 грн. інфляційних витрат, а всього 64000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 23.10.2014 року о 19 год. 25 хв. на перехресті вулиць [PERSON] Партизанська в м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ -21073» скоїв зіткнення з належному позивачу на праві власності автомобілем «Ауді» та автомобілю були завданні значні механічні пошкодження. Відповідач в добровільному порядку не здійснив виплату коштів на ремонт автомобіля, у звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Позивач 05.10.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити з підстав викладених у позові, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.10.2014 року близько 19 годин 25 хвилин в м.Житомирі на перехресті вулиць [PERSON], сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок зіткнення автомобіля «ВАЗ -21073», державний номер 75-776 ВВ, під керуванням в [PERSON], який належить на праві власності [PERSON] та застрахований ПАТ «Київський страховий дім», з автомобілем «Ауді», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 10.11.2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст . 124 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу на суму 340,00 грн. (а.с. 25). Відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/85899500 укладеного 14.01.2014 року з ПАТ «Київський страховий дім», автомобіль ВАЗ -21073, державний номер 75-776 ВВ, застрахований на випадок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі страхового відшкодування 50 000 грн., розмір франшизи 1000,00 грн., однак на час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав трьох річного водійського стажу і відповідно до вимог ст.ст.2,6,17 Закону України «Про обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на вказану дорожньо-транспортну пригоду не розповсюджується страхове відшкодування. Згідно експертного висновку № 712/1409 від 17.12.2014 року, сума матеріального збитку, що спричинена дорожньо-транспортною пригодо власнику автомобіля «Ауді», державний номер [NUMBER], в результаті пошкодження автомобіля становить 32380,33 грн. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23.07.2015 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ПАТ «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 32380,23 грн. спричиненої матеріальної шкоди, 323,80 грн. сплаченого судового збору, зі [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 2000 грн. спричиненої моральної шкоди, 243,60 грн. сплаченого судового збору. Позов в частині вимог до ПАТ «Київський страховий дім» залишено без задоволення (а.с.44-45). Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 28.03.2017 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23.07.2015 року в частині задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди скасовано, та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог (а.с. 51-53). Вказаним рішенням суду встановлено, що доведено безпосередній причинний зв'язок між винними неправомірними діями [PERSON] та шкодою, що була спричинена позивачу пошкодженням майна, тому відшкодування матеріальної шкоди покладається на [PERSON] Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами ст. 10 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 1 березня 2013 року №4 зазначається, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Також слід зазначити, що у Постанові № 914/1319/16 від 14.06.2017 року Верховний суд України зазначив, що відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків. Враховуючи вищевикладене суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 32380,23 грн. Відповідно до абзацу другого п. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно положень п. 36.6. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. З матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування страховою компанією «Київський страховий дім» не було виплачено [PERSON], оскільки на час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав трьох річного водійського стажу і відповідно до вимог ст.ст.2,6,17 Закону України «Про обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на вказану дорожньо-транспортну пригоду не розповсюджується страхове відшкодування. Враховуючи, що страхове відшкодування не було виплачено страховиком, суд вважає, що сума франшизи також стягненню не підлягає. Що стосується відшкодування інфляційних витрат, пені та 3% річних слід зазначити наступне. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Таким чином, позов в частині стягнення з відповідача 5855,23 грн. подвійної облікової ставки НБУ, 2282,65 грн. трьох відсотків річних, 22481,89 грн. інфляційних витрат, задоволенню не підлягає. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Також, згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial