Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з останнього на її користь пеню за період з 01.10.2015 року по 21.10.2019 року за прострочення сплати аліментів з вересня 2015 року по вересень 2019 року в розмірі 61223 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 16 листопада 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 22.09.2014 року. При цьому рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 24.12.2013 року було задоволено її позов про стягнення з відповідача на її користь на утримання їхнього сина [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. За вказаним рішенням суду був виданий виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання та згідно постанови Дубровицького РВ ДВС від 06.02.2014 року відкрито виконавче провадження №41893776. Проте відповідач добровільно та навіть у примусовому порядку практично не сплачує аліменти згідно вказаного рішення суду в результаті чого у нього утворилася значна заборгованість. Зокрема [PERSON] оплачував аліменти у смішній сумі 50-150 грн. в кілька місяців для уникнення застосування до нього заходів відповідальності та загалом за більш ніж 6 років сплатив аліментів на суму 11775 грн., в той час як нараховано аліментів на суму 73416 грн. У зв`язку із значним боргом, державним виконавцем Дубровицького РВ ДВС було винесено ряд постанов про обмеження прав [PERSON] . Зокрема 02.03.2018 року обмежено у праві керування транспортними засобами; 02.03.2018 року обмежено у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; 02.03.2018 року обмежено у праві полювання; 14.06.2018 року накладено арешт на майно; 01.02.2019 року обмежено виїзд. Лише після винесення вказаних обмежень [PERSON] сплатив найбільші суми по аліментах, а саме в червні 2019 року сплачено 2000 грн., в липні 2019 року - 1500 грн., в жовтні 2019 року - 1725 грн. Тому станом на 21.10.2019 року за відповідачем за даним позовом обліковується заборгованість по аліментах у розмірі 61641 грн., що підтверджується сумою нарахованих аліментів згідно наданого виконавчою службою розрахунком заборгованості станом на вересень 2019 року, з урахуванням здійснених оплат (73416 грн. - 11775 грн. = 61641 грн.). Проведення оплати аліментів на загальну суму 11775 грн. підтверджується банківською випискою від 18.10.2019 року, з яких у 2014 році: 19.02 сплачено аліментів на суму 150 грн., 20.03 сплачено 50 грн., 27.05. сплачено 100 грн., 19.11 сплачено 200 грн., 20.11 сплачено 500 грн., 17.12 сплачено 150 грн.; у 2015 році: 20.01 сплачено 100 грн., 07.04 сплачено 100 грн., 21.05 сплачено 150 грн., 19.06 сплачено 100 грн., 17.07 сплачено 100 грн., 04.09 сплачено 100 грн., 07.10 сплачено 100 грн., 27.11 сплачено 100 грн.; у 2016 році: 12.01 сплачено 200 грн. (100 грн.+100 грн.), 17.03 сплачено 200 грн. (100 грн.+100 грн.), 01.04 сплачено 200 грн., 06.05 сплачено 200 грн., 17.06. сплачено 100 грн., 18.07 сплачено 100 грн., 17.08 сплачено 100 грн., 21.10 сплачено 200 грн. (100 грн.+100 грн.), 16.11 сплачено 100 грн., 21.12 сплачено 100 грн.; у 2017 році: 17.01. сплачено 100 грн., 17.03 сплачено 200 грн. (100 грн. + 100 грн.), 21.04 сплачено 100 грн., 22.05 сплачено 100 грн., 18.09 сплачено 200 грн.; у 2018 році: 10.01 сплачено 300 грн., 16.02 сплачено 100 грн., 30.03 сплачено 400 грн., 02.05 сплачено 250 грн., 29.05 сплачено 300 грн., 05.07 сплачено 300 грн., 06.12 сплачено 400 грн. (300 грн. + 100 грн.); у 2019 році: 15.04 сплачено 300 грн., 05.06 сплачено 2000 грн., 03.07 сплачено 1500 грн., 03.10 сплачено 1725 грн. Вказані оплати відповідають розрахунку державного виконавця. Проте у даному розрахунку не враховано сплачені відповідачем оплати в сумі 100 грн. за 10.01.2019 року, 300 грн. за 29.05.2018 року, 300 грн. за 05.07.2018 року, 400 грн. за 06.12.2018 року, 1725 грн. за 03.10.2019 року, оскільки відповідач не надав державному виконавцю відповідних квитанцій. Крім того, у розрахунку виконавця вказана оплата за 02.2016 рік в сумі 200 грн., яка відсутня у банківській виписці та на яку відсутня квитанція у матеріалах виконавчого провадження. Однак, для уникнення суперечностей щодо суми боргу та здійснення обґрунтованого розрахунку пені, вказані суми додатково вираховуються з визначеної державним виконавцем суми боргу по аліментах в рахунок оплат, незважаючи на те, що відповідач квитанції про їх оплату державному виконавцю не надав та вираховується непідтверджена оплата за 02.2016 року в сумі 200 грн. Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця від 03.10.2019 року за період з грудня 2013 року по серпень 2015 року (включно) відповідач мав сплатити аліменти на суму 12193 грн., а оплатив 11775 грн. + 200 грн. не підтвердженої оплати. Таким чином нарахування неустойки здійснюється з вересня 2015 року, що є першим місяцем з повністю неоплаченими аліментами. Отже, з урахуванням проведених відповідачем оплат, станом на 21.10.2019 року повністю несплаченими є аліменти за період з вересня 2015 року по вересень 2019 року в сумі 61223 грн. (73416 грн. (сума нарахованих аліментів за весь період) - 12193 грн. (сума нарахованих аліментів по серпень 2015 року включно) = 61223 грн.), на яку і здійснюється нарахування пені. З урахуванням вимог ст. 196 СК україни та правової позиції Великої палати Верховного суду від 03.04.2019 року та від 25.04.2018 року пеня за період з 01.10.2015 року по 21 жовтня 2019 року за прострочення сплати аліментів з вересня 2015 року по вересень 2019 року з урахуванням днів прострочення сплати аліментів становить 388067,29 грн., згідно здійсненого розрахунку, що додається. Разом з тим, враховуючи обмеження, які встановлені ст. 196 СК України щодо стягнення неустойки (пені) у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, до стягнення підлягає сума неустойки (пені) у розмірі 61223 грн. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом та у встановлені судом строки подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема, відповідач у відзиві зазначив, що розрахунок неустойки (пені) зроблений позивачем є невірним, оскільки загальна сума боргу несплачених ним аліментів 54073 грн., а не заявлених позивачем 61223 грн. Таким чином, заявлена позивачем сума пені не може бути задоволена судом, адже її розрахунок проведено як на суму дійсного боргу, так і на розмір сплачених ним аліментів. Крім цього зауважив, що діюча редакція ст. 196 СК України надає право на стягнення пені за умови виникнення заборгованості зі сплати аліментів з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти. Зазначена заборгованість виникла не із-за того, що він навмисно не бажав їх сплачувати, а у зв`язку із складним його матеріальним становищем. Зокрема, 07 жовтня 2014 року був зареєстрований шлюб між ним та [PERSON] , в якому у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Увесь цей період він ніде не працює та заробляє на життя тимчасовими заробітками. Він також не має у своїй власності рухомого чи нерухомого майна, а лише засоби для щоденного проживання. Крім цього, він проживає із своїми батьками пенсіонерами [PERSON] , 1955 року народження та [PERSON] , 1948 року народження, які перебувають у досить поважному віці та які потребують відповідного догляду. Відсутність постійної роботи та щоденні витрати, які він несе на утримання своєї нової сім`ї, не дають йому можливості в повній мірі та регулярно сплачувати визначені йому суми аліментів, а тому він їх сплачує по мірі можливості. при цьому відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 05 лютого 2018 року позивач набула право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, загальною площею 175 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, згідно з інформацією названого Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також Державного земельного кадастру, 01 червня 2017 року [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровим номером: 5621885400:01:001:0189, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На даний час позивач має у постійному користуванні чи у власності автомобіль марки «Смарт» сірого кольору. Наведене вказує, що за роки після розлучення у позивача значно покращилося матеріальне становище, а його погіршилося, що, в цілому, вплинуло на його платоспроможність сплачувати аліменти та призвело до виникнення відповідного боргу. У свою чергу, позивач [PERSON] подала відповідь на відзив, де зазначила наступне. Вважає, що пояснення відповідача, які містяться у відзиві, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки з приводу вказаного питання є чіткі роз`яснення Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року по справі №333/6020/16-ц. Враховуючи ту обставину, що нараховані аліменти за період з 05 листопада 2013 року по серпень 2015 року (включно) в розмірі 12193 грн. відповідачем не сплачувалися своєчасно у повному обсязі, то всі сплачені ним кошти, про які зазначено у позовній заяві у сумі 11775 грн. + 200 грн. не підтвердженої оплати підлягають зарахуванню саме за цей період, а нарахування неустойки здійснюється на несплачену суму аліментів, які нараховані вже з вересня 2015 року. Таким чином, нею правомірно та обґрунтовано нараховано неустойку якраз на суму несплачених аліментів, а це період з вересня 2015 року, нарахування на які здійснено з 01 жовтня 2015 року. Окрім того, звертає увагу на те, що з банківських виписок, які додані до позову, вбачається, що відповідач. Здійснюючи оплату аліментів, не вказує у призначенні платежу про їх сплату за певний конкретний місяць, а тому підстави для їх розподілу за визначеним відповідачем у відзиві принципом відсутні та здійсненні ним на власний розсуд без належного нормативного обґрунтування. Намагаючись зменшити суму неустойки. Відповідач навмисно віднімає від суми боргу 61223 грн. (розраховану позивачем, а не державним виконавцем, як зазначає відповідач, оскільки по розрахунку державного виконавця борг розраховано по вересень 2019 року та складає 64566 грн., що підтверджується наданим виконавчою службою розрахунком заборгованості від 03.10.2019 року), оплати на суму 7150 грн., при цьому списуючи собі борг за попередній період нарахованих, але несплачених аліментів. Тобто відповідач намагається двічі вирахувати з суми боргу проведені оплати на суму 7150 грн., якими ним погашено заборгованість за минулий період до вересня 2015 року, оскільки сума боргу в розмірі 61223 грн. вирахувана на основі віднімання від загальної суми аліментів в розмірі 73416 грн. суми проведених відповідачем оплат у розмірі 11775 грн. + 200 грн. непідтвердженої оплати (73416 грн. - (11775 грн. + 200 грн.) = 61441 грн.), в яку вже включено зазначену суму 7150 грн. Тому припущення відповідача про нарахування нею неустойки на суму вже сплачених аліментів не відповідає дійсності, всі нарахування здійсненні у відповідності до норм чинного законодавства та у відповідності до роз`яснень Верховного Суду Натомість позиція відповідача жодними нормами права не обґрунтована. Окрім того, відповідач зазначає, що у зв`язку з невірними розрахунком, позов взагалі не може бути задоволено. Однак згідно приписів ЦПК України, це не може бути підставою відмови у позові. А лише є спором щодо розміру позовних вимог. У той же час. Відповідач не заперечує суті позовних вимог, не заперечує суми проведених оплат, не заперечує суми всього боргу по аліментах. Відповідачем не наведено виключень, які б вказували на те, що несплата аліментів та утворення боргу стались з незалежних від нього причин. Посилання відповідача на поганий матеріальний стан не відповідає дійсності. Відповідач сам зазначає у відзиві, що має тимчасовий підробіток, проте ніде не декларує свої доходи та приховує їх. За період перебування рішення суду на примусовому виконанні, відповідач свідомо не сплачував аліменти ще до створення нової сім`ї та до народження дітей. За цей час відповідач жодного разу не звертався до центру зайнятості для пошуку роботи, що вказує на те, що він має достатній дохід для задоволення своїх потреб і виконання обов`язку чоловіка і батька в сім`ї. Таким чином вважає, що покладення на відповідача відповідальності за несплату аліментів за такий значний період у вигляді неустойки в зменшеному розмірі до суми боргу, а не нарахованих 400 тис.грн. є законним і головне справедливим. Тому, зважаючи на всі наведені нею у відповіді на відзив аргументи, просить повністю задоволити заявлений нею позов. З поданих відповідачем [PERSON] заперечень на відповідь на відзив вбачається, що в якості доказу до свого позову позивач додала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 03.10.2019 року за 2013-2019 роки, виданий їй Дубровицьким районним відділом державної виконавчої служби. Згідно цього розрахунку, за період з вересня 2015 року по вересень 2019 року, було нараховано до сплати аліментів на загальну суму 61223 грн. При цьому, згідно цього ж розрахунку, із загальної суми нарахованих до сплати аліментів за період з вересня 2015 року по вересень 2019 року сплачено 7150 грн. Зважаючи на те, що предметом позову є стягнення пені за несплату аліментів за період з вересня 2015 року по вересень 2019 року, заборгованість за листопад та грудень 2013 року, за 2014 рік та вісім місяців 2015 року до уваги не береться. Таким чином, станом на вересень 2019 року заборгованість зі сплати аліментів за період з вересня 2015 року по вересень 2019 року складає 54073 грн., а відтак і пеня має бути нарахована не на 61223 грн., а на 54073 грн. При цьому, позивач у своїй відповіді на відзив невірно трактує те, що викладено у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 03.04.2019 року по справі №333/6020/16-ц. Отже нарахування пені за несплату аліментів за ті місяці, в яких платіж сплачено не у повному розмірі, має бути здійснено на різницю між розміром, який мав бути сплачений у відповідному місяці та розміром фактично сплачених аліментів. Таким чином, розрахунок пені за несплату аліментів позивачем проведений невірно, а відтак і заявлені нею позовні вимоги є безпідставними. До початку розгляду справи по суті, від позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Просить повністю задоволити заявлений нею позов з урахуванням її додаткових пояснень по розрахунку суми боргу. Так, згідно вказаних пояснень [PERSON] , які додані до матеріалів справи, згідно розрахунку ВДВС від 03.10.2019 року державним виконавцем нараховано аліментів за період з листопада 2013 року по вересень 2019 року на суму 73416 грн. Згідно розрахунку ВДВС, відповідачем сплачено аліментів на суму 8860 грн., а тому борг відповідача по несплаті аліментів становить 64566 грн. (73416 грн. - 8860 грн.) Позовні вимоги заявлені на суму 61223 грн. з урахуванням наступних розрахунків. Якщо виходити від суми боргу, розрахованого державним виконавцем, то від нього варто додатково вирахувати оплати відповідача, які не внесені в розрахунок виконавця, оскільки відповідні квитанції відповідач не надав державному виконавцю. Не враховані державним виконавцем оплати підтверджуються наданою нею банківською випискою, тому розрахунок здійснений з урахуванням всіх оплат відповідача. таким чином, для розрахунку суми боргу, вирахуваного в позовній заяві, варто від боргу, визначеного державним виконавцем додатково вирахувати наступні оплати, які підтверджуються банківською випискою: 100 грн. за 10.01.2018 року, 300 грн. за 29.05.2018 року, 300 грн. за 05.07.2018 року, 400 грн. за 06.12.2018 року, 300 грн. за 15.04.2019 року, 1725 грн. за 03.10.2019 року. Всього державним виконавцем не внесено в розрахунок боргу оплат на суму 3125 грн. Як зазначалось у позовній заяві , за лютий 2016 року державним виконавцем внесено в рахунок оплати відповідача 200 грн., які не підтверджується платіжними документами. Тобто, зазначені 200 грн. включені виконавцем в суму 64566 грн. Вказана оплата на 200 грн. додатково вираховується із суми боргу для уникнення спору щодо суми заборгованості. З урахуванням зазначеного, відповідачем в 2014-2019 роках всього 11975 грн. (11775 підтверджені банківською випискою + 200 грн. не підтвердженої оплати згідно даних державного виконавця). Таким чином, борг відповідача, що виник у зв`язку із несплатою аліментів за період по вересень 2019 року включно становить 73416 грн. - 11975 грн. = 61441 грн. Проте для розрахунку неустойки обрано місяць, з якого аліменти були не сплачені в повному обсязі, тобто з вересня 2015 року. За період по серпень 2015 року нараховано аліментів 12193 грн., оплачено 11975 грн., різниця несплачених аліментів за серпень 2015 року становить 12193 грн. - 11975 грн. = 218 грн. Цю суму додатково вирахувано нею з суми боргу для здійснення нарахування неустойки з місяця з повністю несплаченими аліментами, тобто з вересня 2015 року. Таким чином, борг по аліментах з вересня 2015 року становить 73416 грн. - 12193 грн. (11775 грн. + 200 грн. + 218 грн.) = 61223 грн. Якщо обраховувати вказану суму із боргу, нарахованого державним виконавцем, то розрахунок буде наступний: 64566 грн. (сума боргу, визначена у розрахунку виконавця, у яку вже включено 200 грн. не підтвердженої оплати) - 3125 грн. (сума неврахованих державним виконавцем оплат згідно банківської виписки) - 218 грн. (залишок несплачених аліментів за серпень 2015 року, які вирахувано на розсуд позивача, для здійснення обрахунку з наступного місяця, в якому аліменти не сплачені повністю) = 61223 грн. Тому, викладені у позовній заяві розрахунки на суму 61223 грн. є обґрунтованими і підтверджуються матеріалами справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, зазначивши у своїх запереченнях про проведення розгляду даної справи без його участі з урахуванням усіх поданих ним суду обґрунтувань. Відповідно до ч. 2 ст. 247ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.09.2013 року (а.с.15). Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 грудня 2013 року (а.с.12) вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. 04 лютого 2014 року Дубровицьким районним судом Рівненської області по вищевказаній справі було видано виконавчий лист №560/1908/13-ц, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с.13). 06 лютого 2014 року постановою відділу ДВС Дубровицького РУЮ відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с.16). З довідки-розрахунку Дубровицького РВ ДВС від 03.10.2019 року (а.с.24-26) вбачається, що сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів з листопада 2013 року по вересень 2019 року становить 64566 грн. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Позивачем здійснено розрахунок неустойки (пені), що виникла з вини відповідача у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, при цьому при здійсненні розрахунку позивач опиралася на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі №333/6020/16-ц. Відповідно до розрахунку неустойки (пені) зі сплати аліментів проведеного позивачем (а.с.6-8) розмір пені за період з 2015 року по 2019 рік складає 388067 грн. Так, при визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів Велика Палата Верховного Суду у справі №333/6020/16-ц від 03.04.2019 року проаналізувала норми чинного законодавства у сфері сімейних правовідносин. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Зі змісту ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" вбачається, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини. У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Як зазначено вище, згідно проведеного позивачем розрахунку, загальний розмір пені складає:388067,29 грн. Суд погоджується з доводами позивача, які знайшли своє підтвердження в сукупності зібраних доказів в матеріалах справи та погоджується з наданим розрахунком. При цьому слід врахувати, що за правилами ч. 1 ст. 196 СК України, розмір пені не може перевищувати загального розміру заборгованості по аліментах. Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 01.10.2015 року по 21.10.2019 року за прострочення сплати аліментів з вересня 2015 року по вересень 2019 року в розмірі 61223 грн. При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача відносно суми заборгованості по аліментах та, у свою чергу, суми неустойки, оскільки такі не підтверджені доказами, а зводяться лише до неможливості виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини. Вирішуючи питання щодо розміру неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, суд виходить насамперед з інтересів дитини, оскільки батько виконує свій обов`язок по утриманню дитини неналежним чином, аліменти не сплачує, внаслідок чого дитина не отримувала відповідного матеріального забезпечення з боку відповідача. Однак, законодавець у ч. 2 ст. 196 СК України надав право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Факт зміни матеріального та сімейного становища платника аліментів [PERSON] встановлено рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області області від 04.12.2019 року справа №560/920/19 та постановою Рівненського апеляційного суду від 18.02.2020 року в даній справі, якими зменшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 1/4 на 1/6 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, суд приходить до переконання про необхідність зменшення суми пені за прострочення сплати аліментів відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів, які стягуються на утримання сина [PERSON] , в розмірі 50000 гривень. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів; Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, якщо станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 гривень, тому ставка судового збору в даній справі становитиме 768,40 гривень. Таким чином з відповідача підлягає стягненню в дохід держави768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved