Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 207242,04 грн, пеню у розмірі 4063,08 грн, індекс інфляції за весь час прострочення у сумі 3108,63 грн, три проценти річних у розмірі 3329,46 грн та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02 жовтня 2019 року пошкоджено автомобіль позивача. Про цю подію повідомлено відповідача як страховика. Вартість відновлювального ремонту автомобіля становить спірну суму. Попри те, отримано відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із тим, що під час проведення експертного дослідження було встановлено щ механічні пошкодження автомобіля не відповідають наданим поясненням позивача про ДТП. Таким чином, позивач повідомив завідома неправдиві відомості про факт настання страхового випадку, у зв`язку із чим у виплаті страхового відшкодування було відмовлено у відповідності до умов договору страхування транспортного засобу, укладеного між сторонами. Вважає, таку відмову безпідставною та просить позов задовольнити. Разом із тим, вирішити питання судових витрат. 27 травня 2021 року на адресу суд від відповідача надійшов відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи, що дійсно між сторонами укладеного договір страхування пошкодженого транспортного засобу. На підставі експертного дослідження встановлено факт подання позивачем свідомо неправдивих відомостей про обставини настання події (пошкодження автомобіля відбулось під час його руху, а не у стоячому вигляді про що стверджує позивач), що має ознаки страхового випадку, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. У зв`язку із наведеним просить у позові відмовити. 11 лютого 2021 року ухвалою судді залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині. 22 лютого 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторона позивача не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце, дату та час цього засідання. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час цього засідання, про причини неявки не повідомив, а відтак, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 02 жовтня 2019 року о 14 год. 20 хв. на автодорозі Р04 Київ-Фастів-Біла Церква-Тараща-Звенигородка 25 км 175 м відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд на автомобіль позивача марки "Audi Q 7", д.н.з. [NUMBER] , який був припаркований на узбіччі зазначеної дороги. Дані обставини підтверджено довідкою органу поліції про дорожньо-транспортну пригоду від 02 жовтня 2019 року № 3019275785093194 та схемою ДТП. Пошкоджений автомобіль належить на праві власності [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що міститься у матеріалах справи. 02 травня 2019 року між сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 078/005/000/19 0000070 (далі - договір). Страхувальник [PERSON] . Застрахований транспортний засіб марки "Audi Q 7", д.н.з. [NUMBER] . Про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 02 жовтня 2019 року, як страховий випадок, позивач повідомив відповідача, що підтверджено заявою-повідомленням від 02 жовтня 2019 року, яка міститься у матеріалах справи. Відповідно до рахунку-фактура дочірнього підприємства "Ауді Центр Віпос" від 03 жовтня 2019 року № 0000057897 вартість ремонту пошкодженого автомобіля становить 207242,04 грн. Згідно з листа-відповіді відповідача від 24 лютого 2020 року № 637/18 у зв`язку з тим, що характер пошкоджень автомобіля викликав сумніви щодо можливості їхнього утворення внаслідок заявлених обставин, а саме, що автомобіль отримав пошкодження будучи припаркованим на узбіччі, відповідачем у судового експерта [PERSON] було замовлено проведення транспортно-трасологічної експертизи. За результатами експертизи встановлено, що автомобіль на момент отримання пошкоджень рухався, а тому пояснення водія пошкодженого автомобіля що останній був припаркований слід вважати технічно неспроможними. У зв`язку із встановленими обставинами позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у відповідності до п. 22.1.3 договору від 02 травня 2019 року, а саме подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про обставини настання страхового випадку. Таку відповідь відповідача позивач вважає безпідставною та такою, що умисно здійснена з метою уникнення сплати страхового відшкодування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно з ст. 9 цього Закону страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Відповідно до п. 9.1 договору страховий випадок - ДТП, пошкодження, знищення транспортного засобу та/або ДО внаслідок події, що сталася під час руху транспортного засобу на автомобільній дорозі, зіткнення з нерухомим транспортним засобом інших транспортних засобів або об`єктів, що рухались по автомобільній дорозі. Страховик при настанні страхового випадку зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування у строк, передбачений договором ( п. 19.1.3 договору). Пунктом 22.1.3 договору підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є, зокрема подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору або про факт (обставини), наслідки настання страхового випадку, у тому числі і відомостей, зазначених у заяві на страхування. відпоідна умова договору відповідає нормі права, яка міститься у ст. 26 Закону України "Про страхування". Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд повторюється, що відмовою у виплаті страхового відшкодування став висновок судового експерта, який стверджує про технічну неспроможність виникнення усього комплексу пошкоджень транспортного засобу при нерухомому стані автомобіля, а навпаки з`ясовано, що автомобіль перебував у рухомому стані, тобто за інших обставин ніж ті, які вказує власник автомобіля. Попри те, суд не бере до уваги висновок судового експерта Скороход К. М. експертного транспортно-трасологічного дослідження від 18 жовтня 2019 року, як належний і допустимий доказ виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку. Страховик не може відмовити страхувальнику в проведенні розслідування і повинен ознайомити аварійного комісара з усіма обставинами страхового випадку, надати всі необхідні матеріальні докази та документи. У разі необхідності страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро можуть робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування у цивільній справі не може ґрунтуватися на припущеннях. З висновку експерта встановлено, що останній було складено на підставі наданих замовником ПрАТ "УПСК" фотознімків пошкодженого автомобіля [PERSON] та схеми ДТП . Крім того, відповідачем не було надано суду будь-яких відомостей, що підтверджують інше визначення механізму утворення пошкодження застрахованого автомобіля. В той же час, позивачем, як страхувальником, були вжиті заходи щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку, при цьому доказів повідомлення страхувальником свідомо неправдивих відомостей страховику, матеріали справи не містять. Відповідно до правової позиції викладеної у п. 19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з урахуванням змісту ст. 979 ЦК та ст. 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Отже, Закон України «Про страхування» пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником. Відповідно до п. 2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (далі - Інструкція) експерт зобов`язаний особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його. Згідно з п. 3.5 Інструкції коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Таким чином, суд установив, що висновок експерта проведено з порушенням вимог 2.2, 3.5 вищевказаної Інструкції, відповідно до яких експертиза за фотознімками може бути проведена у виняткових випадках, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, у той час, як позивач мав можливість представити пошкоджений автомобіль експертові для проведення дослідження, але, ані страхова компанія, ані експерт не звертались до позивача з такою вимогою. Суд повторюється, що згідно з рахунку-фактура розмір страхового відшкодування становить у сумі 207242,04 грн. Разом із тим, відповідно до умов договору та ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Отже у зв`язку з тим, що не виконання зобов`язання у строки та у спосіб встановлений договором відбулося з вини відповідача, вимоги позивача викладені у позовній заяві про стягнення страхового відшкодування, пені, індексу інфляції та 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі відповідно до наданого позивачем розрахунку, яки не оскаржувався відповідачем, а відтак є чинним та приймається судом до уваги. Оскільки факт завдання позивачу матеріальної шкоди доведено та така підлягає стягненню з відповідача, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 207242,04 грн, пеню у розмірі 4063,08 грн, індекс інфляції за весь час прострочення у сумі 3108,63 грн, три проценти річних у розмірі 3329,46 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2177,44 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2177,44 грн. Щодо розподілу судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає про те, що 10 березня 2020 року між адвокатом Акімовим Е. О. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 29-ЦС/2020, який міститься у матеріалах справи. Оплата послуг за цим договором може здійснюватися за 100 % попередньої оплати. Винагорода адвоката за надання правової допомоги встановлюється у фіксованій сумі та становить 6000,00 грн за надання: правової інформації, консультації, складання та направлення адвокатських запитів, складання та направлення позовної заяви до суду, вивчення та аналіз відзиву відповідача на позовну заяву, підготовка та подання інших заяв по суті (відповіді на відзив) та з інших процесуальних питань по справі. Дані обставини встановлено з додаткового договору № 01 до договору від 10 березня 2020 року. Розмір понесених позивачем вартості послуг у сумі 6000,00 грн підтверджено квитанцією. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що позивачем не надано детального опису виконаних робіт щодо вчинення таких видів правової допомоги як направлення адвокатських запитів, вивчення та аналізу відзиву, підготовка відповіді на відзив. Таким чином, враховуючи складність справи, обсяг наданих послуг, суд прийшов до переконання про те, що витрати на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 3000,00 грн, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а в решті відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: approved