Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

30.03.2020 року орган опіки та піклування при Єланецькій районній державній адміністрації Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивують тим, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який наразі влаштований до комунального закладу "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради. Протягом тривалого часу відповідачка зловживає спиртними напоями, ніде не працює, не створила в будинку гідних умов проживання для сина, не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків, не проявляє до сина батьківської турботи та піклування, не виявила бажання повернути сина в сім`ю. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, а тому просили суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, з підстав вказаних в позовній заяві, просили їх задовольнити. У зв`язку з відсутністю належним чином повідомленої відповідачки просили провести заочний розгляд справи. Відповідачка у визначений строк відзив до суду не направила, у судові засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, тому, у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи відповідачки. Вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Так, декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Згідно ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Єланецького районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №33 від 08.06.2006 року (а. с. 16). Відомості про батька хлопчика в його актовому записі про народження зазначено, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою (а. с. 17). У ході розгляду справи по суті встановлено, що починаючи з 2016 року сім`я неодноразово потрапляла у поле зору соціальних служб, зокрема, дитину неодноразово ставили на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а. с. 37-38). З матеріалів справи слідує, що [PERSON] проживав разом з відповідачкою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 4, 6), однак з 11.05.2019 року дитина перебуває в комунальному закладі "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради (а. с. 35), де останній був поміщений за його власною заявою від 13.05.2019 року (а. с. 30, 32-34). З 01.09.2019 року [PERSON] навчається у Миколаївській вечірній школі №1 (вечірні класи при комунальному закладі "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради") (а. с. 27), де зарекомендував себе позитивно як спокійний, комунікабельний, товариський та відповідальний хлопчик (а. с. 28). Під час обстежень умов проживання відповідачки за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання у вказаному будинку у більшості випадків не задовільні: у будинку брудно, безлад, постільна білизна та одяг дитини брудні, продукти харчування відсутні, присадибна ділянка недоглянута. Між тим, під час обстеження умов проживання дитини після проведення з відповідачкою профілактичної роботи виявлено, що у будинку чисто, продуктами харчування забезпечені (а. с. 58-63). У ході судового розгляду встановлено, що профілактичні бесіди з відповідачкою, проведені працівниками органів місцевого самоврядування, педагогами Нововасилівської ЗОШ, представниками Служби у справах дітей Єланецької райдержадміністрації, та неодноразові виклики на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Єланецькій державній адміністрації позитивних результатів не дали. У зв`язку з тим, що прийняті соціальними службами заходи так і не дали бажаного результату, висновком органу опіки та піклування Єланецької райдержадміністрації від 04.03.2020 року за №176/04-30/20 вирішено за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON] (а. с. 66). Також у матеріалах справи міститься письмова заява [PERSON] від 27.12.2019 року, адресована начальнику служби у справах дітей Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області, у якій він повідомляє, що не бажає проживати разом з матір`ю та просить позбавити останню батьківських прав відносно нього (а. с. 31). У ході розгляду справи по суті судом встановлено, що відповідачка у своїй власності не має земельної чи присадибної земельної ділянки, рухомого чи нерухомого майна, не веде підсобного господарства. За місцем проживання відповідачка характеризуються негативно, веде легковажний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, нехтує своїми батьківськими обов`язками (а. с. 7-12). Із пояснень допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] слідує, що відповідачка ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина: не займається його вихованням та утриманням, не піклується про нього, не проявляє батьківської турботи, у результаті чого дитина часто тікає з дому. З 11.05.2019 року дитина перебуває в комунальному закладі "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради" (а. с. 35), де останній був поміщений за його власною заявою від 13.05.2019 року (а. с. 30, 32-34). Вказані фактори як кожен окремо, так і в сукупності, перебувають в причинному зв`язку з винною поведінкою відповідачки і розцінюються судом як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", п. 54). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Суд враховує, що відповідачка не приділяє належної уваги для розвитку свого сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не створила умов для нормального проживання дитини у сім`ї, протягом часу перебування дитини в комунальному закладі "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Миколаївської обласної ради" не змінила свого відношення до нього та не виявила бажання повернути в сім`ю. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що така поведінка відповідачки є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вона перебуває у родинному зв`язку. З огляду на викладене, з метою захисту інтересів дитини, суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved