Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

У листопаді 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ДП «Чернігівторф» заборгованість по заробітній платі в сумі 1719 грн 19 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14.05.2015 по день зверенння до суду. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що [PERSON] працювала в ДП «Чернігівторф» на посаді інженера з охорони праці за сумісництвом на 0,25 ставки з 20.11.2011 року по 10.05.2012 року, однак при звільненні, з вини відповідача, з нею не було проведено повний розрахунок. Ухвалою судді від 07 грудня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засіданні не з"явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився надав заяву, в якій зазначив про невизнання позову та просив справу розглядати без участі представника відповідача за наявними у справі доказами з урахуванням поданої заяви від 02.01.2019 про закриття провадження по справі, оскільки по справі №2/748/136/15 прийнято рішення, яке набрало законної сили, про той самий предмет і з тих самих підстав ( а.с.15). У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу № 748/149/15-ц (провадження №2/748/136/15), суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до державного підприємства "Чернігівторф" про стягнення заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати заробітної плати, підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07 травня 2015 року по справі № 748/149/15-ц за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Чернігівторф» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, встановлені наступні обставини, які відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Так, згідно наказу по ДП „Чернігівторф" № 66-к від 20.10.2011 року [PERSON] було прийнято на роботу за сумісництвом на 0,25 ставки інженера з охорони праці головного підприємства з 20.10.2011 року. Згідно наказу № 21-к від 10.05.2012 року, позивача було звільнено 10 травня 2012 року з указаної роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні, повний розрахунок з [PERSON] здійснено не було. Тому, вказаним вище рішення апеляційної інтанції, з Державного підприємства «Чернігівторф» на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11 травня 2012 року по 13 січня 2015 року в сумі 14621 грн. 97 коп. та 300 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. Згідно довідки, наданої відповідачем станом на 05.02.2019 Державне підприємство «Чернігівторф» має перед позивачем [PERSON]заборгованість по заробітній платі в сумі 1719 грн 19 коп. ( а.с.25). Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Виходячи із норм закону, відповідач повинен був повністю розрахуватись із [PERSON]в день її звільнення, тобто 10 травня 2012 року. Разом з тим, відповідач без поважних причин не сплатив позивачці заборгованість з заробітної плати. В матеріалах справи відсутні докази або обставини, що перешкодили виплаті заробітної плати відповідачем позивачці. Отже, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі у розмірі - 1719 грн. 19 коп. Крім того, згідно із положеннми ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вищенаведені норми трудового законодавства України свідчать про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, однак на час розгляду справи розрахунок з позивачем не проведено. Як роз'яснено в п.6 постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно з абз.3 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідачем суду надана довідка, згідно якої середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] на момент звільнення становила 56 грн 94 коп. ( а.с.). Як зазначалося вище, рішенням апеляційної інстанції по справі № 748/149/15-ц було стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 13 січня 2015 року, тому позивач [PERSON] в даному позові просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14 січня 2015 року. Отже, кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні у період з 14 січня 2015 року по 30 листопада 2018 року (період який зазначений в позовній заяві) складає 972 робочих днів, а саме ( 2015 рік: січень - 13 днів, лютий - 20 днів, березень - 21 день, квітень -21 день, травень - 18 днів, червень - 20 днів, липень -23 дня, серпень - 20 днів, вересень - 22 дня, жовтень - 21 день, листопад - 21 день, грудень - 23 дня; 2016 рік: січень - 19 днів, лютий - 21 день, березень - 22 дні, квітень -21 день, травень -19 днів, червень - 20 днів, липень -21 день, серпень - 22 дня, вересень - 22 дні, жовтень - 20 днів, листопад - 22 дня, грудень - 22 дня; 2017 рік: січень - 20 днів, лютий - 20 днів, березень - 22 дні, квітень -19 днів, травень -20 днів, червень - 20 днів, липень -21 день, серпень - 22 дня, вересень - 21 день, жовтень - 21 день, листопад - 22 дня, грудень - 20 днів; 2018 рік: січень - 21 день, лютий - 20 днів, березень - 21 день, квітень -20 днів, травень -20 днів, червень - 20 днів, липень -22 дні, серпень - 22 дні, вересень - 20 днів, жовтень - 22 дня, листопад - 22 дня). Враховуючи викладене, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без утримання податку й інших обов'язкових платежів становить 55 345 грн 68 коп. ((56,94 грн. (середньоденна заробітна плата) x 972(кількість робочих днів)). Оскільки на день звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем розрахунок по заробітній платі на день звільнення, проведено не було, позовні вимоги [PERSON] до ДП „Чернігівторф" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 січня 2015 року по 30 листопада 2018 року підлягають задоволенню на підставі положень ст. 117 КЗпП України. Клопотання відповідача про закриття провадження по справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України задоволенню не підлягає, оскільки суд не знайшов підстав для закриття провадження по справі з цих підстав. До того ж, рішення суду першої інстанції по справі № 748/149/15-ц, на яке посилався представник відповідача як на підставу закриття провадження по справі, скасоване. Оскільки при подачі позову до суду позивача звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved