Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача та зазначає наступне. Житловий будинок із господарчими спорудами [ADDRESS] належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право приватної власності від 24.10.1989 року виданого виконкомом Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області зареєстрованого 24.10.1989 року під № 16-83 Павлоградським бюро технічної інвентаризації. З травня місяця 2000 року до житлового будинку [ADDRESS] спільно вселились подружжя [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відкрито та за згоди власника будинку, і в подальшому вони постійно використовують його, господарчі споруди та земельну ділянку при ньому, на власний розсуд, при цьому користуючись, розпоряджаючись та володіючи таким нерухомим майном спільно. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 11.09.2017 року складеного депутатом органу місцевого самоврядування підтверджується той факт, що позивачі з травня 2000 року добросовісно заволоділи житловим будинком із господарчими спорудами [ADDRESS], що належало сторонній особі на праві приватної власності, та розпочали відкрито проживати, користуватись, володіти та розпоряджатись ним. Тоді ж позивачів було зареєстровано за адресою житлового будинку про що свідчить запис в особистому листі органу місцевого самоврядування та штемпель в паспортах позивачів. Відповідно до вищенаведеного акту органу місцевого самоврядування за весь час проживання позивачів в такій садибі вони вчиняли всі дії, що свідчать про їхнє спільне володіння, розпорядження та користування таким нерухомим майном. Аналогічне підтверджується довідками сільської ради згідно яких вони користуються, володіють та розпоряджаються, як житловим будинком, господарськими спорудами, так і земельною ділянкою біля таких споруд. Тобто такі факти свідчать про те, що позивачі у повному розмірі користуються, володіють та розпоряджаються нерухомим майном на власний розсуд на протязі останніх більш як 10 років. Правочинів між власником житлового будинку та ними щодо переходу права власності відповідно до чинного законодавства укладено не було. Претензій щодо їхніх прав на вищенаведений житловий будинок з 2000 року та по цей день ніхто не пред'являв, тобто їхнє володіння, користування, розпорядження нерухомим майном є відкритим та беззаперечним. Власник нерухомого майна, що є об'єктом набувальної давності за цим позовом, помер [INFO]. Єдиним спадкоємцем на всі його права є його дружина [PERSON], яку за цим позовом визначено в якості третьої особи, але вона не має до позивачів претензій щодо спірного житлового будинку, право на який є предметом цього позову. Отже , відповідно до вищенаведених обставин та письмових доказів, що додано цього позову, подружжя [PERSON] починаючи з 2000 року добросовісно заволоділи нерухомим майно, яким є житловий будинок із господарчими спорудами [ADDRESS], що належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право приватної власності від 24.10.1989 року виданого виконкомом Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області зареєстрованого 24.10.1989 року під № 16-83 Павлоградським бюро технічної інвентаризації, тобто належить сторонній особі, і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більш як десяти років, та користувалась ним, а також ніхто їм не перешкоджає у розпорядженні таким майном, не заперечує щодо такого розпорядження, що є підставою для визнання права власності за ними на таку садибу за набувальною давністю відповідно до вимог чинного законодавства, але таке визнання не можливо без судового втручання, адже саме такої форми визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю чинне законодавство і передбачає. Враховуючи, що попередній власник житлового будинку помер, позивачами заявлено позов до Самарської сільської ради, як органу, уповноваженому управляти майном територіальної громади, де розташовано будинок, право на яку є предметом цього позову, а можливого правонаступника власника визначено в якості третьої особи, адже вона має право на спадкування. Просять суд : Визнати за [PERSON], [INFO], індивідуальний податковий номер : [NUMBER] та за [PERSON], [INFO], індивідуальний податковий номер : [NUMBER], в порядку набувальної давності право спільної власності на житловий будинок із господарчими спорудами [ADDRESS], які визначено спеціальними позначками: - будинок - «А»,площею - 67,5 кв.м.; -прибудова - «а»,площею - 13,6кв. м.; - прибудова - «а1», площею-9,4 кв.м.; -прибудова- «а2», площею -8,3 кв.м.; - літня кухня - «Б», площею-44,2 кв.м.; - сарай -«В», площею - 11, 7 кв. м.; - гараж - «Г», площею - 1,05 кв. м.; - огорожа - «№1-3»,площею-15,0 кв.м.; - сарай - «Д», площею - 13,8 кв. м.; - сарай - «Е», площею - 13,7 кв.м.; - душ - «Ж», площею - 2, 4 кв. м.; - вбиральня - « З », площею - 2,4 кв.м.; - колодязь «К», площею - 3,0 кв.м.; погріб - «пдД», площею - 13,8 кв. м.; - гараж - «И», площею 40,0 кв. м. Сторони в судове засідання не з'явилися . В своїх заявах просять суд справу заслухати у їхню відсутність. Позивач позов підтримує . Відповідач позов визнає . Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню . Звертаючись до суду з даним позовом , позивачі керувалися нормами ст. 344 ЦК України та виходячи з доведеності позовних вимог . А саме , акцентують увагу , що з 2000 р. вони добросовісно та на законних підставах , а саме за згодою власника спірного будинку заволоділи вказаним нерухомим майном і безперервно володіють цією нерухомістю протягом більш, ніж двадцять п"ять років, а тому вважають , що позовні вимоги є законним та обгрунтованими . Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи , що у справі є Акт депутата Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 11.09.2017 р. В даному документі зазначається , що , починаючи з травня місяця 2000 р. та по цей час вищевказане домоволодіння з господарськими будівлями використовує подружжя [PERSON]. Будь-яких претензій щодо правомірності користування , розпорядження та володіння таким майном подружжям [PERSON] до сільської ради не надходило . Також зазначається , що позивачі провели реконструкцію спірного домоволодіння , на власний розсуд ведуть підсобне господарство , сплачуться кошти за використану електроенергію та ін... В технічному паспорті на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок [ADDRESS] виданого ФОП [PERSON] від 11.09.2017 р. зазначається схематичний план земельної ділянки , назва будинку та господарських будівель , споруд . Площа земельної ділянки 201 кв.м. За висновком суб"єкта оціночної діяльності оціночна ( ринкова) вартість вищевказаної господарської будівлі становить 49651 ( сорок дев"ять тисяч шістьсот п"тьдесят одна ) грн. В довідці КП " Павлоградське БТІ " від 10.09.2015 р. зазначається , що право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] станом на 24.10.1989 р. на підставі свідоцтва про право власності , виданого 24.10.1989 р. Петропавлівським райвиконкомом . Згідно свідоцтва про смерть , серії [NUMBER] , виданого 20.05.2015 р. вбачається , що [PERSON] помер [INFO] у вці 63 роки в с. Самарське Петропавлівського раойну Дніпропетровської області. Приймаючи рішення про задоволенню позову , суд виходить з наступного . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, в розумінні вказаної статті ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння. У відповідності до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовиввся від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Крім того , відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Таким чином , суд приймає до уваги, те що позивачам та відповідачу достовірно відомо про власника нерухомого майна, тобто про те , що власником спірного домоволодіння був [PERSON] , який помер [INFO] . Дані обставини ніхто не оспорює. Крім цього, відповідач в своїй заяві , яка надійшла до суду фактично вказує , що позов визнає ( претензій не має ) . Вирішуючи питання щодо даної позиції відповідача , суд бере до увагу наступне. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ). Дана позиція відповідача дає суду підставу вважати , що останній позов визнає , тобто не заперечує проти визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачами . Отже , визнання позову зазначеним відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб.. Доказів визнання спадщини відумерлою відповідно до ст. 1277 ЦК України та ухвалення такого судового рішення сільрада не подала. Таким чином , позивачі в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно ( на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами ) надали суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат. На підставі викладеного ,

Outcome: approved