Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

До суду звернулось Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимог обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного 31 травня 2007 року договору між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/0027/74/75729, відповідно до п. 1.1 якого, позичальнику було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 396021,00 доларів СІІІА, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умовами кредитного договору. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0027/74/75729 31.05.2007 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно - квартира [ADDRESS]. Під час розгляду справи представником позивача до суду надано розрахунок, відповідно до якого станом на 31.12.2014 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором складає 560676,43 долари США. В порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів розмірі та строк не відбувається, що і стало приводом для звернення до суду. Представник позивача після оголошення перерви у судовому засіданні до суду не з'явився, але надав до суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу за відсутності представника банку. Відповідачка та її представник, повідомлені належним чином, після оголошення перерви у судовому засіданні до суду не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не направили. Третя особа - [PERSON] до суду не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування Приморської райадміністрації Одеської міської ради, залучений судом до участі у справі у якості третьої особи, до суду не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 31 травня 2007 року договору між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із Статуту, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/0027/74/75729, відповідно до п. 1.1 якого, позичальнику було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 396021,00 доларів СІІІА, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умовами кредитного договору. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0027/74/75729 31.05.2007 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений Петрушенко Т.А., державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №2-1504, предметом якого є нерухоме майно - квартира [ADDRESS], що складається з чотирьох житлових кімнат житловою площею 94,0 кв.м., загальною площею 160,7 кв.м. Вказана квартира належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шостої одеської державною нотаріальною конторою 31.05.2007 року за реєстровим №2-1500. Відповідно до п.1.3 договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки складає 2455704,00 грн. Відповідно до п. 5.5 кредитного договору позичальник зобов'язується достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені кредитним договором у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернені протягом 30 банківських днів з моменту надіслання банком на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення. Пунктом 6.5 кредитного договору встановлено, що кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов кредитного договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та і в інших випадках, передбачених кредитним договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 банківського дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення. У випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, у т.ч. у випадку невиконання позичальником зобов'язань з дострокового погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору, кредитор має право звернутися до поручителів, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов відповідних договорів, що забезпечують зобов'язання позичальника за кредитним договором. За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення (п. 10.1 кредитного договору). Однак, в порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів розмірі та строк не відбувається. Згідно з вищевказаним договором іпотеки від 31.05.2007 року, для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов'язань, визначених цим договором, іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, визначене у п. 1.2 цього договору. Іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем кожного і всіх його боргових зобов'язань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та положень договору іпотеки, у зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, 10.12.2013 року [PERSON] було направлено лист-вимогу. Але станом на теперішній час вимоги кредитора не виконано. Відповідно до наданого представником позивача розрахунку станом на 31.12.2014 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором складає 560676,43 долари США (п`ятсот шістдесят тисяч шістсот сімдесят шість доларів США 43 центи), що в еквіваленті по курсу НБУ складає 8841057,69 грн. (вісім мільйонів вісімсот сорок одна тисяча п`ятдесят сім гривень 69 коп.), з яких: заборгованість за кредитом - 362209,40 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 5711519,21 грн., заборгованість по відсоткам - 74176,39 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1169654,56 грн., пеня за прострочення кредиту - 124290,64 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1959883,92 грн. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст. 590 ЦК України. За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Зазначені положення містяться і в роз'ясненнях наданих у п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Відповідно до п. 42 зазначеної вище Постанови Пленуму резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України "Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"). Крім того, у відповідності до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Щодо заперечень представника відповідача про те, що в квартирі, переданій в іпотеку, зареєстрована неповнолітня дитина, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що в квартирі, переданій [PERSON] в іпотеку, з 08.11.2014 року зареєстрований її онук - [PERSON], [INFO]. Так, згідно ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Пунктом 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Враховуючи дату реєстрації дитини у вказаній квартирі, судом встановлено, що [PERSON] не мав ні права власності на предмет іпотеки, ні права користування ним, на момент укладення іпотечного договору. Крім того, зазначений договір не укладався з батьками дитини. Таким чином, суд вважає, що позов банку підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved