Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У жовтні 2016 р. позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд: провести поділ в натурі житлового будинку та надвірних побутових господарських споруд, що знаходяться по [ADDRESS] , та виділити їй у власність для облаштування окремої ізольованої квартири житлову кімнату 1-6 площею 8,7 кв.м, коридор 1-7 площею 5,4 кв.м, веранду 1-1 плошею 25,6кв.м, та 3/8 частини надвірних побутових господарських споруд; провести поділ в натурі між нею та [PERSON] земельної ділянки площею 0,1250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221488601:01:001:0035, та виділити їй у власність ѕ її частини; провести поділ в натурі між нею та [PERSON] земельної ділянки площею 0,2000 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 32214888601:01:001:0036, та виділити у власність ѕ її частини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 3/8 частин домоволодіння, ѕ частин земельної ділянки площею 0,2150 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221488601:01:001:0035 та ѕ частини земельної ділянки площею 0,2000 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 32214888601:01:001:0036, що розташовані за адресою [ADDRESS] . Власницею 5/8 частин житлового будинку та ј частини земельної ділянки площею 0,1250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221488601:01:001:0035 є [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ј частина земельної ділянки площею 0,2000 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 32214888601:01:001:0036. Оскільки вирішення спору між сторонами в досудовому порядку не досягнуто, позивачка просить суд здійснити поділ в натурі спільної часткової власності на підставі ст. 367 ЦК України та ст. ст. 152, 153 ЗК України. Позивач подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позов підтримує та просить для задоволення її вимоги обрати варіанти 3 або 6 для домоволодіння та варіант 8 для поділу земельної ділянки згідно експертних висновків. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, будучи належно повідомленими про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 3/8 частин житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 34608971 від 06.03.2015 р, виданого рееєстраційною службою Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 10 т. 1). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35560630 від 27.03.2015 р., виданого рееєстраційною службою Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить ѕ частин земельної ділянки площею 0,1250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221488601:01:001:0035, що розташована по [ADDRESS] (а.с. 4 ч. 1). У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35561750 від 27.03.2015 р., виданого рееєстраційною службою Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить ѕ частин земельної ділянки площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221488601:01:001:0036, що розташована по [ADDRESS] (а.с. 12 ч. 1). Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України. Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно положень ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено також ст. 41 Конституції України, відповідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~та ч. 1\~ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст.ст.\~317,\~319 ЦК України\~передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч. 1 та ч. 2\~ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Відповідні роз`яснення щодо порядку проведення поділу містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок". Зокрема, в п. 7 зауважено, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13 норма\~ст. 358 ЦК\~регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком чого є припинення права спільної часткової власності. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються на об`єкт самостійної власності кожного з них. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Касаційний цивільний суд роз`яснив, що за змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна. ВС вказав, що аналіз змісту статей 356, 367, 364 ЦК України свідчить, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Так, при поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, розподіляється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. Натомість при виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється (постанова від 06.10.2021 у справі\~№ 336/1136/19). Згідно Договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 09.02.2008 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 482, [PERSON] набула у приватну спільну часткову власність Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 62-64 т. 1). Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності 3/8 частин [PERSON] та Ѕ частина [PERSON] . При цьому доказів, щоб засвідчували належність на праві приватної спільної часткової власності решти будинку у розмірі 1/8 його частки будь-якій із сторін, матеріали справи не містять. Згідно вимог ч. 1 ст. 110 ЦПК України,\~висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Верховний Суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. В абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Оскільки, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядкустатті 364 ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 р. № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Згідно із частиною другою статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із частиною другою статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відсуність підстав для задоволення позову в частині проведення поділу та виділення позивачу в натурі окремого будинковолодіння згідно варіантів поділу запропонованих висновком судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 2494 від 26.04.2018 р., оскільки за жодним з них не можливо виілити відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру часток сторін у праві спільної часткової власності, а саме 3/8 частин позивачу та Ѕ частину відповідачу [PERSON] (а.с. 76-134 т. 1). Щодо вимог позову про проведення поділу та виділення позивачці у власність ѕ частин земельної ділянки площею 0,1250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221488601:01:001:0035, та земельної ділянки площею 0,2000 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 32214888601:01:001:0036, то такі задоволенню не підлягають з огляду на таке. Положення ст.ст. 152, 153 ЗК України, на які як правову підставу для задовоолення позову посилається позивач, містять вимоги щодо способу захисту прав на земельні ділянки та гарантії права власності на земельну ділянку. Тобто, позивачем належно не обгрунтовано вказані вимоги. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 р. у справі № 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до\~статті 367 ЦК України\~майно,\~що є\~у спільній\~частковій власності,\~може бути\~поділене в\~натурі між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними.\~У разі\~поділу спільного\~майна між\~співвласниками право\~спільної часткової\~власності на\~нього припиняється.\~Виходячи з\~аналізу змісту\~наведених норм\~права,\~поняття "поділ"\~та "виділ"\~не є\~тотожними.\~При поділі\~майно,\~що знаходиться\~в спільній\~частковій власності,\~поділяється між\~усіма співвласниками,\~і правовідносини\~спільної часткової\~власності припиняються.\~При виділі\~частки правовідносини\~спільної часткової\~власності,\~як правило,\~зберігаються,\~а припиняються\~лише для\~співвласника,\~частка якого\~виділяється.\~Винятком з\~цього правила\~є ситуація,\~коли майно\~належить на\~праві спільної\~часткової власності\~двом співвласникам,\~-\~тоді має\~місце поділ\~спільного майна.\~Тобто,\~поділ спільного\~майна відрізняється\~від виділу\~частки співвласника\~або припинення\~його права\~на частку\~в спільному\~майні однією\~суттєвою ознакою\~-\~у разі\~поділу майна\~право спільної\~часткової власності\~на нього\~припиняється.\~Розглядаючи справу,\~суди першої\~та апеляційної\~інстанцій на\~наведене уваги\~не звернули,\~не врахували,\~що спірне\~майно належить\~на праві\~спільної часткової\~власності двом\~співвласникам,\~у зв`язку\~з чим\~виділ частки\~в цьому\~майні лише\~для позивача\~є неможливим,\~а можливий\~поділ цього\~майна в\~натурі між\~сторонами,\~у разі\~якого право\~спільної часткової\~власності на\~нього припиняється"(Постанова\~ВС від\~28.07.2021\~р.\~у справі\~№ 310/7011/17, провадження N 61-7153св20). Згідно договору дарування частки у праві власності на земельну ділянку, посвідченого 06.10.2015 р. приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Є.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1863, [PERSON] прийняла в дар ј частку земельної ділянки площею 0,1250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221488601:01:001:0035 (а.с. 59-61 т. 1.). У відповідності до свідодцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 21.08.2015 р. державним нотаріусом П`ятнадятої Київської державної нотаріальної контори, спадкова справа № 147/2014, зареєстрованого в реєстрі за № 9-615, [PERSON] успадкувала ј частину земельної ділянки площею 0,2000 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 32214888601:01:001:0036 (а.с. 65-67 т.1). У справі, що розглядається, [PERSON] пред`явила позовні вимоги саме про виділ належної їй частки в праві спільної часткової власності на земельні ділянки за правилами\~статті 364 ЦК України, оскільки просить суд провести їх поділ в натурі та виділити їй\~належну частку. Позовних вимог про поділ нерухомого майна в натурі між сторонами в порядку\~статті 367\~ЦК України не заявляла. Установивши, що земельні ділянки площею 0,1250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221488601:01:001:0035 та площею 0,2000 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 32214888601:01:001:0036 належать на праві спільної часткової власності двом співвласникам, суд, з огляду на те, що виділ частки в цьому майні лише для позивачки є неможливим, приходить до висновку про відсутність правових підстав для часткового задоволення позову [PERSON] .

Outcome: dismissed