Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулися з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що після смерті своєї тітки [PERSON] успадкувала земельну частку(пай) в землі, яка перебувала в колективній власності КП "Нове життя" с.Малі Нізгурці Ружинського району Житомирської області. В послідуючому вказана земельна частка (пай) була виділена в натур(на місцевості) і відповідно до розпорядження голови Ружинської райдержадміністрації від 17.11.2005р. №471 їй у власність була передана земельна ділянка площею 2.1110 га та видано правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку - Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 142195. Проте у вказаному Державному акті була допущена помилка, а саме: невірно вказано кадастровий номер земельної ділянки, що порушує право позивачки вільно розпоряджатись зазначеною земельною ділянкою. Оскільки виправити вказану помилку відповідач відмовляється, тому позивачка звернулась до суду та просила визнати недійсним зазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку, кадастровий номер якої вказано в Державному земельному кадастрі. В послідуючому позивачка уточнила свої позовні вимоги, та просила суд визнати зазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним лише в частині вказаного в ньому кадастрового номера земельної ділянки. В суд сторони не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримує, а представник відповідача- визнає повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 2 Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 21.12.2004р. державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори, яке зареєстроване в реєстрі за №2-998, [PERSON] успадкувала майно [PERSON], яка померла 29.01.2002р., а саме: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП "Нове життя" с.Малі Низгірці Ружинського району Житомирської області, розміром 2.34 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до п.6 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995р. №720/95, після виділу в натурі(на місцевості) вказаної земельної частки(паю) на підставі розпорядження голови Ружинської райдержадміністрації від 17.11.2005р. №471 [PERSON] 18.07.2006р. було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №142195, який підтверджує її право власності на земельну ділянку площею 2.1110 га, розташовану на території Малонизгорецької сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У вказаному Державному акті зазначено кадастровий номер земельної ділянки -1825284300:02:000:0014. Проте, як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 02.02.2015р. за [PERSON] на підставі вищевказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2.1110 га , розташовану на території Малонизгорецької сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої -1825284300:02:000:7003. З врахуванням викладеного, суд приходить до впевненості, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому на ім'я позивачки, допущено помилку, а саме: невірно вказаний кадастровий номер належної їй земельної ділянки. Як вбачається з повідомлення відділу Держземагенства у Ружинському районі за №1511/02 від 10.07.2015р., кадастровий номер земельної ділянки, зазначений у Державному акті , виданому на ім'я позивачки, наданий іншій земельній ділянці, належній іншій особі. Оскільки визначення (дублювання) однакових кадастрових номерів, присвоєних двом різним земельним ділянкам законодавством не передбачено, тому виправити вказану помилку в Державному акті на право власності на земельну ділянку та надати позивачці протокол виправлення технічної помилки у відомостях державного земельного кадастру відповідач відмовився,. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З аналізу наведених правових норм державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА № 142195, виданий 18.07.2006р. на підставі розпорядження голови Ружинської РДА на ім'я [PERSON] та зареєстрований Книзі записів державних актів на право власності на земельні ділянки за № 010622100009, необхідно визнати частково недійсним, оскільки вказаний в ньому кадастровий номер земельної ділянки не відповідає номеру цієї земельної ділянки, який зазначено в Державному земельному кадастрі. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. 3 Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п."а" ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Згідно п."а" ч.3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. А тому суд вважає, що усунення порушень прав позивачки можливе шляхом не тільки визнання частково недійсним виданого їй Державного акту на право власності на земельну ділянку, а і визнання за нею права власності на земельну ділянку, зазначену у Державному акті на право власності на земельну ділянку, з кадастровим номером, присвоєним їй відповідно до записів Національної кадастрової системи. З вказаних підстав позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved