Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що з 10.07.1995 року по 14.08.2017 року перебував у трудових відносинах із відповідачем. Крім того, позивач є головою первинної профспілкової організації № 141-5 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" та заступником голови Маріупольської міської профспілкової організації Всеукраїнська профспілка "Народна солідарність". 14.08.2017 року позивача було звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин зобов`язань, покладених на нього трудових договором. В мотивувальній частині наказу про звільнення зазначено, що [PERSON] порушив розпорядження генерального директора ТОВ "СРЗ" від 14.07.2017 року за № 13 "Про проведення технічного огляду транспортних засобів дільниці автомобільного транспорту, порушивши посадові обов`язки покладені на нього п.п.3.6, 4.3, 6.2, 8.2 посадової інструкції начальника гаража. Проте позивач перед звільненням не працював начальником гаражу, а займав посаду начальника дільниці автомобільного транспорту на яку його було переведено 01.06.2016 року. Також зазначив, що на думку відповідача порушення з боку позивача полягало в тому, що останній не своєчасно організував проходження технічного огляду транспортних засобів та допустив до експлуатації автотранспорт ТОВ "СРЗ" в технічному стані, яке не відповідало встановленим вимогам та без необхідних дозвільних документів, передбачених законодавством. Проте позивач не згоден із наказом про звільнення, оскільки в порушенні вимог ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" відповідач звільнив його без обов`язкового дозволу профспілки, крім того відповідач пропустив місячний строк для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, оскільки події які відповідач вважає порушенням, мали місце в період часу з 16.06.2017 року по 26.06.2017 року. Також зазначено, що відповідач звертався до Первинної профспілки, членом якої є позивач, за отриманням згоди на притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, та профспілка надала роботодавцю письмову мотивовану відмову в наданні такої згоди, проте до вищестоящої профспілки роботодавець більше не звертався. При цьому виборний орган первинної профспілки письмово запрошував відповідача прийняти участь в засіданні, просив надати пояснення та докази порушення [PERSON] , проте відповідач письмово повідомив, що вважає раніше наданих ним документів до подання достатнім. В мотивованій письмовій відмові виборний орган профспілки зазначав, що в посадовій інструкції начальника гаража не визначено обов`язку здійснювати якісь дії відносно організації щорічного технічного огляду автотранспорту, як і не визначено відповідальності у разі не здійснення таких дій, тобто в провину позивача наказом поставлено невиконання тих дій, які не передбачені його посадовою інструкцією. До того ж, виборний орган профспілки звернув увагу роботодавця на те, що у позивача не було повноважень на укладення договору, здійснення контролю процесу укладення договору та стану сплати за договором. ТОВ "Авто-Азов" проводило технічний огляд транспортних засобів на протязі 10 днів, тобто з 16.07.2017 року по 26.07.2017 року. До того ж, керівництво ТОВ "СРЗ" визнало факт, що в період проведення фактичного техогляду автотранспорту, ТОВ "СРЗ" не призупиняло роботу підприємства на дільниці автотранспорту (гаражу). В той же самий час, керівництво зазначило, що якщо б не здійснювалися перевезення продукції між цехами, то був би порушений виробничий процес, тобто робота цехів була б штучно призупинена, що призвело би до великої шкоди. Тому роботодавець наполягав на тому, що всі перевезення були здійснені згідно плану та заявок, які погоджувалися керівництвом підприємства та які перевірялися службою безпеки підприємства. До того ж, позивач зазначив, що всі транспортні засоби в цей період перебували у справному стані, а тому вони виходили на лінію, при цьому роботодавцем ставиться в провину позивачу, що він виконував всі вимоги свого керівництва, в результаті чого з метою виконання поставлених перед ним виробничих завдань здійснив випуск на ліню автотранспорту, у якого закінчився строк дії попереднього щорічного техогляду. Тобто, як вважає позивач, роботодавець штучно створив таку ситуацію, за якою він вимушений був виконувати вимоги керівництва підприємства та надати автотранспорт для виконання виробничих завдань. Тому позивач з метою захисту своїх прав звернувся до суду із позовом, в якому просив поновити його на роботі з 15.08.2017 року, скасувати (визнати неправомірним) наказ № 152 від 14.08.2017 року "Про звільнення" працівника [PERSON] за п. 3 ст. 40 КЗпП України", стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 19.08.2017 року по день ухвалення судом рішення в даній справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові. В судовому засідання пояснив, що із своєї власної ініціативи він забрав та доставив договір, укладений між ТОВ "Авто-Азов" та ТОВ "СРЗ" на підприємство. Звертався до керівництва із службовою запискою, в якій зазначав, що спливає попередній строк проходження технічного огляду 15.06.2017 року. Так, 15.06.2017 року йому були надані платіжні доручення, і саме 15.06.2017 року пройшов технічний огляд автомобіль "Тайота Кемрі" на СТО по вул. Краснофлотській, і одразу його було попереджено, що після обідньої перерви станція буде зачинена і вже буде приймати станція в "заводі Ілліча", проте із наступного дня. Також зазначив, що автомобілі в будь-якому випадку би виїжджали за межі підприємства, оскільки технічний огляд проводиться в спеціальних боксах на станції технічного обслуговування. Виробничі завдання, які в цей же час ставилися перед позивачем, вирішуються цехами на диспетчерському засіданні, після диспетчер передає заявки поштою в гараж, після чого всі заявки цехів виконуються. Наказу про призупинення транспорту під час проходження технічного огляду по підприємству не було. В подальшому звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи завершувати без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача [PERSON]. , яка діє на підставі довіреності, в судовому засідання підтримала позов [PERSON] та просила його задовольнити посилаючи на те, що позивача було звільнено з причин систематичного невиконання обов`язків. Як було зазначено в поданні відповідача, з яким вони зверталися до профспілки з метою надання згоди на звільнення, то позивач три рази не виконував свої посадові обов`язки. І тому, як в поданні, так і в наказі відповідача є посилання на два інші накази від 15.12.2016 року та від 27.06.2017 року. Позивачем [PERSON] було оскаржено наказ від 15.12.2016 року, який рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.07.2017 року було скасовано, рішення набрало законної сили. Наказ від 27.06.2017 року про винесення догани [PERSON] також оскаржується ним в судовому порядку та перебуває на розгляді. Тобто, в той час коли другий наказ ще оскаржувався, відповідач його врахував при винесення наказу про звільнення позивача за систематичність. Крім того, відповідач чомусь вважає, що [PERSON] повинен був організувати проходження технічного огляду транспортних засобів, при тому що його посадові обов`язки такого не передбачають. Крім того посилалась на те, що на час звільнення [PERSON] займав посаду начальника дільниці автомобільного транспорту, посадової інструкції не мав. Є посадова інструкція начальника гаражу, посади не тотожні між собою, є різними і оплата праці також є різною. Аналізуючи посадову інструкцію начальника гаража, то навіть і в ній нічого не сказано про обов`язок здійснювати технічний огляд транспортних засобів. При цьому звільнено позивача було без отримання згоди Первинної профспілки та вищестоящого органу профспілки, що є грубим порушенням порядку звільнення. А також роботодавець пропустив строк визначений законом в один місяць для притягнення до дисциплінарної відповідальності. В подальшому надала заяву, якою підтримала позовні вимоги позивача та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача ТОВ "СРЗ" Тимовський В.С., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнав. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що позовна заява [PERSON] є необґрунтованою, а вимоги викладені в ній безпідставними з огляду на наступне. Дійсно, 14.08.2017 року відповідно до наказу № 152 [PERSON] було звільнено з посади начальника дільниці автомобільного транспорту (гараж) служби транспорту Департаменту логістики та забезпечення ТОВ "СРЗ", оскільки позивачем були порушені засади посадової інструкції та систематичне недобросовісне виконання службових обов`язків. Та звільненню [PERSON] передувало службове розслідування, оскільки згідно розпорядження № 13 від 14.06.2017 року [PERSON] було надано завдання організувати та здійснити проходження технічного огляду транспортних засобів в строк до 16.06.2017 року. З метою проходження технічного огляду між ТОВ "СРЗ" та ТОВ "Авто-Азов" було укладено договір, послуги за які були оплачені ТОВ "СРЗ". Так в порушення своєї посадової інструкції [PERSON] випустив на лінію автотранспорт, який не пройшов технічний огляд, що могло спричинити застосування до ТОВ "СРЗ" штрафних санкцій з боку органів поліції. До того ж, випускаючи автотранспорт на лінію [PERSON] наражав на небезпеку, як водіїв, так і інших учасників дорожнього руху. Крім того, [PERSON] вже наказом № 184 від 27.06.2017 року притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, що і становить систематичність. Крім того позивач [PERSON] наказом № 234 від 14.08.2017 року притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни. Щодо отримання дозволу на звільнення від виборного профспілкового органу членом якого є [PERSON] , то відповідач звернувся із відповідним поданням, як до Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-5 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність", так і до Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність", проте лист повернувся на адресу ТОВ "СРЗ" з відміткою "отримувач відмовився отримувати відправлення" та "отримувач за адресою відсутній". Крім того зазначив, що після отримання немотивованої відмови в наданні згоди від Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-5 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" до позивач було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Крім цього зазначив, що рішенням Апеляційного суду Донецької області у справі № 266/4915/16-ц встановлено, що після переведення [PERSON] на нову посаду, він фактично продовжував виконувати посадові обов`язки начальника гаража. Стосовно місячного строку для притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначив, що в розумінні ст. 148 КЗпП України обчислення такого строку для застосування з дня виявлення не факту "дії, бездіяльності", а саме проступку. Виявлення проступку означає не тільки виявлення факту, але й встановлення працівника, який порушив трудові обов`язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв`язку між правопорушення та шкідливими наслідками, вини працівника. Тому такий строк слід обчислювати з дня складання Акту внутрішнього службового розслідування, де були зафіксовані всі обставини правопорушення та виявлена винна особа. До того ж, [PERSON] в період часу з 05.07.2017 року по 14.07.2017 року перебував на лікарняному. На уточнююче запитання зазначив, що строк в який необхідно пройти технічний огляд визначений на кожному конкретному технічному засобі і контролювати такий строк повинен начальник дільниці. Просив у задоволення позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ "СРЗ" Мельников Д.В., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, в судовому засідання позов не визнав, просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представник відповідача ТОВ "СРЗ" Новікова І.М., яка діє на підставі довіреності, в судовому засідання позов не визнала, просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Відповідно до положень посадової інструкції начальника гаража він є матеріально-відповідальною особою, зобов`язаний здійснювати контроль за економним витрачанням палива, мастильних матеріалів, а також за своєчасним технічним обслуговуванням та правильним зберіганням транспорту, несе відповідальність за збереження заводської власності на ввіреній ділянці роботи, здійснює контроль за економним витрачанням палива, мастильних матеріалів, та також за несвоєчасним технічним обслуговуванням та правильним зберіганням. Тобто позивач був зобов`язаний виконувати покладені обов`язки та нести відповідальність за їх невиконання, визначені нормами діючого законодавства України та локальними нормативними актами підприємства, а саме посадовою інструкцією начальника гаражу 2011 року НД №35-01. Так, 14.08.2017 року [PERSON] було звільнено за порушення засад посадової інструкції та систематичне недобросовісне виконання службових обов`язків. Звільненню позивача передувало службове розслідування за №70000/08 від 04.07.2017 року за фактом встановлення осіб, винних у скоєнні правопорушення. Всупереч засадам посадової інструкції та нормам діючого законодавства [PERSON] випустив автотранспорт на лінію, які не пройшли технічний огляд. Таке халатне ставлення позивача до виконання своїх безпосередніх обов`язків могло спричинити застосування до підприємства ТОВ "СРЗ" штрафних санкцій з боку органів поліції за порушення ПДР, що в складних економічних умовах, в яких перебуває ТОВ "СРЗ" є вкрай недоречним. Випускаючи на лінію автотранспорт, що не пройшов технічний огляд [PERSON] наражав на небезпеку як водіїв автотранспорту, так і пересічних учасників дорожнього руху. До того ж, вказаний випадок халатності є не першим, 27.06.2017 року [PERSON] який обіймав посаду начальника дільниці автомобільного транспорту (гараж) служби транспорту Департаменту логістики та забезпечення ТОВ "СРЗ" був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни. Стосовно посилання позивача, що ТОВ "СРЗ" провело звільнення [PERSON] без згоди виборного органу, то зазначила, що підприємство зверталося із відповідним поданням до виборного органу, проте профспілка не отримувала листи від ТОВ "СРЗ". Так на думку відповідача отримавши необґрунтовану відмову, до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Крім того зазначила, що посилання сторони позивача на той факт, що позивач [PERSON] фактично працює без посадової інструкції не відповідають дійсності, оскільки вказаний факт окремому доказуванню не підлягає та був встановлений судовим рішенням Апеляційного суду Донецької області у справі 266/4915/16-ц. Також вважає неспроможними посилання позивача на порушення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки [PERSON] був притягнутий до відповідальності одразу після завершення його лікарняного. Крім того просила звернути увагу на те, що обрахований середній заробіток [PERSON] є необґрунтований, оскільки на ТОВ "СРЗ" з початку 2019 року діє чотириденний робочий графік. В подальшому звернулась до суду із заявою, в якій зазначила, що ТОВ "СРЗ" заперечує проти задоволення позову [PERSON] в повному обсязі, просила здійснити розгляд справи без її участі. Представник третьої особи - Первинної профспілкової організації № 141-5 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" Пазій О.І., яка діє на підставі довіреності, звернулась до суду із заявою, в якій просила позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи проводити без її участі. Представник третьої особи - Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" Кравченко Я.В., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні зазначив, що позов підлягає задоволенню, підтримав та звернув увагу суду на те, що посади, яку обіймав позивач [PERSON] та начальника гаражу не є тотожними, оскільки в трудовій книжці навіть зазначено, що позивача було переведено на посаду начальника дільниці автомобільного транспорту. До того ж на підприємстві створюється тиск щодо членів профспілки. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. В подальшому надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримав, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи - Маріупольської місцевої Профспілкової організації Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" Прідущенко В.В., яка згідно статуту є керівником, в судовому засідання пояснила, що на час переведення [PERSON] на іншу посаду, тобто січень 2016 року, профспілка вже діяла і посадова інструкція мала би бути погоджена із профспілкою, проте роботодавцем цього зроблено не було. До того ж відповідачем при винесенні наказу про звільнення, не враховано факту того, що жодної шкоди підприємству завдано не було, жодних наслідків не настало. Вважає, що своїми діями ТОВ "СРЗ" створила таку ситуацію, за якою мали бути звільнені всі члени їх профспілки. В подальшому звернулась до суду із заявою, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги [PERSON] підтримала, не заперечувала проти їх задоволення. Свідок [PERSON] в суді показав, що працює у ТОВ "СРЗ" з серпня 2016 року, знайомий із позивачем [PERSON] . До посадових обов`язків свідка не входить контролювати гараж, автотранспорт, дільниці гаражу, як і контролювати строки техогляду. При виїзді автотранспорту з підприємства він не контролює проходження техогляду транспорту, в подорожніх листах свій особистий підпис не ставить. Служба охорони підприємства, яким він керує здійснює випуск автотранспортного засобу за межі підприємства, виходячи з наявності у водія перепустки, права на виїзд, підстави вивозу/ввозу товарно-матеріальних цінностей. Якщо виїжджає пустий автомобіль, то вони здійснюють огляд даного транспортного засобу на предмет виявлення можливих розкрадань товарно-матеріальних цінностей підприємства. Таких випадків не було, щоб автомобілі безпідставно виїжджали за межі підприємства. В подорожньому листі зазначається, що автомобіль виїжджає для проходження техогляду. Фіксування наявності техогляду не входить в жодну позицію контролю пропускного режиму. Свідок [PERSON] в суді показав, що працює на посаді начальника служби транспорту з 2000 року, позивача [PERSON] знає з початку роботи останнього на підприємстві кранівником. Останньою посадою [PERSON] була начальник дільниці. [PERSON] перебував у його підпорядкуванні. В його посадові обов`язки не входить здійснювати контроль за техоглядом автотранспорту підприємства, це входить до обов`язків начальника дільниці. До його обов`язків не входить інформування начальника або директора підприємства про закінчення строку техогляду, це також обов`язки начальника дільниці. На підприємстві є журнал де зазначено період початку та закінчення техогляду транспортного засобу. [PERSON] повинен був контролювати цей процес, та коли підходив час закінчення дії техогляду, повинен був повідомляти керівництво підприємства про це. Йому [PERSON] про це не доповідав. Начальник дільниці повинен контролювати укладення договорів на ТО та оплату ТО. Видача завдання водіям стосовно запланованої поїздки також входить до обов`язків начальника дільниці, він же і виписує подорожні листі, ставить свій підпис. Коли начальник дільниці ставить підпис у подорожному листі, то це означає, що він видав завдання, транспортний засіб у технічно-справному стані. Ці всі дії [PERSON] мав би робити відповідно до вимог посадової інструкції. Про наявність посадових записок [PERSON] його не інформували, про це йому не відомо. [PERSON] мав право призупинити роботу транспорту, якщо не пройдено техогляд, з одночасним повідомленням керівництва. Якби [PERSON] відмовився би виконувати завдання підприємства, то його б не покарали. Свідок [PERSON] суду показав, що на підприємстві працює з 2013 року, в серпні 2017 року працював у ТОВ "СРЗ" водієм. Знайомий з [PERSON] як із начальником гаражу, який був його безпосереднім начальником. За ним був закріплений автомобіль [PERSON] . 15.06.2017 року в останній раз проходив технічний огляд при [PERSON] . Він повинен був доповісти начальнику гаражу про закінчення строку ТО. Якщо ТО не пройдено вчасно, то він не має права виїжджати з гаража. Техогляд проходив разом з начальником гаража, про час [PERSON] попередив його завчасно. В подорожньому листі начальник гаража ставив свій підпис. Технічний огляд автомобіля проходив по вул. Флотській в м. Маріуполі. Свідок [PERSON] суду показав, що влітку 2017 року працював начальником департаменту логістики ТОВ "СРЗ". [PERSON] перебував у його підпорядкуванні, як керівник ділянки гаражу. До його обов`язків не входило контролювати строки проходження техогляду, цей контроль був покладений на [PERSON] [PERSON] мав можливість запитувати матеріальні ресурси для цілей діяльності підприємства. Окрім того [PERSON] мав доступ до директора підприємства щоденно. Про закінчення строку проходження ТО [PERSON] повинен був доповідати. Зв`язок із організаціями підтримує [PERSON] . Завдання водіям видає керівник гаражу. Підпис [PERSON] в подорожньому листі означає, що він випустив автомобіль на лінію, і що автомобіль технічно справний. Ініціатори у випадку необхідності пишуть доповідні записки. Договірний відділ складає договори. Ініціатор ініціює укладення договору та його оплату. Платіжне доручення підписує начальник фінансового відділу або директор з фінансів. Оскільки [PERSON] не повідомляв про закінчення строку ТО, то він і не відмовляв у виконанні заявок. Про те, що транспорт виїжджав без пройденого ТО свідку стало відомо постфактум. Отримавши службову записку про закінчення строку ТО від [PERSON] свідок йому сказав, щоб він зайнявся цим питанням. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10 липня 1995 року по 14 серпня 2017 року працював в ТОВ "СРЗ", в тому числі з 01.01.2016 року начальником дільниці автомобільного транспорту (гараж) служби транспорту департаменту з логістики та забезпечення на тому ж підприємстві. 14.08.2017 року позивача звільнено з підприємства за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці [NUMBER] . (Т.1, а.с.11-22) З Протоколу Установчих зборів Первинної Профспілкової організації № 141-5 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" від 07.11.2016 року слід, що з метою захисту прав та представництва законних інтересів її членів, на підприємстві ТОВ "СРЗ" у місті Маріуполі створено нову Первинну профспілкову організацію № 141-5 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність", головою якої обрано [PERSON] (Т.1, а.с.25-29) З витягу із протоколу засідання Центрального координаційного комітету Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" від 18.11.2016 року за № 011-01-16 слід, що Первинну профспілкову організацію № 141-5 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність", створену 07.11.2016 року у місті Маріуполі визнано Первинною профспілковою організацією Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність". (Т.1, а.с.33) Листом від 25 листопада 2016року №048-16 голова ЦКК ВП "Народна солідарність" повідомив про створення на ТОВ "СРЗ" первинної профспілкової організації. (Т.1, а.с.37) Відповідно до протоколу Установчої конференції Маріупольської місцевої профспілкової організації Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" від 20.07.2017 року, в м. Маріуполі створено Маріупольську місцеву профспілкову організацію Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність", яка об`єднує три первинні профспілкові організації: Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-2 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність", Первинна профспілкова організація № 141-4 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність", Первинна профспілкова організація № 141-5 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність", що діють на різних підприємствах міста Маріуполя, яка входить до складу Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" з метою захисту прав та представництва законних інтересів її членів. Окрім того, головою Маріупольської місцевої профспілкової організації Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" обрано [PERSON] , заступником голови обрано [PERSON], членом профкому [PERSON] . (Т.1, а.с.49-54) Так судом встановлено, що відповідно до службової записки від 12.06.2017 року начальник дільниці автотранспорту [PERSON] довів до відома генерального директора ТОВ "СРЗ" про те, що строк закінчення технічного огляду автотранспорту є 15.06.2017 року і до цього строку усьому автотранспорту заводу необхідно пройти технічний огляд, оскільки з боку Державної автомобільної інспекції можуть застосовуватися покарання у вигляді штрафів. (Т.1, а.с.64) Згідно розпорядження № 13 від 14.06.2017 року в.о. генерального директора [PERSON]., начальника Дільниці автомобільного транспорту [PERSON] зобов`язано організувати та провести проходження технічного огляду транспортних засобів дільниці автомобільного транспорту, відповідно до укладеного договору в строк до 16.06.2017 року, з яким [PERSON] був ознайомлений в той же день, що підтверджується журналом розсилки розпоряджень генерального директора ТОВ "СРЗ" № 01/10. (Т.1, а.с.67,68-69) Відповідно до службової записки № 10010 від 20.06.2017 року начальник Бюро з діловодства та контролю звернувся до начальника дільниці автомобільного транспорту ТОВ "СРЗ" [PERSON] з проханням надати інформацію про виконання розпорядження № 13 від 14.06.2017 року з наданням копій необхідних документів у строк до 08:00 год. 20.06.2017 року. Службова записка отримана [PERSON] 20.06.2017 року, о 07:00 год. (Т.1, а.с.70) Зі службової записки начальника дільниці автомобільного транспорту ТОВ "СРЗ" [PERSON] від 20.06.2017 року слід, що ним 06.06.2017 року були отримані та доставлені на підприємство документи (договір, квитанції) на проходження щорічного технічного огляду автотранспорту заводу відповідно до службових записок. СТО на вулиці Краснофлотська була закрита на ремонт, а тому весь автотранспорт заводу для проходження технічного огляду було надано ТОВ "Авто-Азов" в реєстраційний центр в "заводі Ілліча", оплата була проведена несвоєчасно. 15.06.2017 року технічний огляд пройдено автомобілем "Тайота Кемри", з номерним знаком [NUMBER] , акт відсутній оскільки автомобіль у відрядженні. 16.06.2017 року технічний огляд пройшли: ЗИЛ ММЗ, з номерним знаком № [NUMBER] , Краз 256, з номерним знаком № [NUMBER] . 19.06.2017 року технічний огляд пройшли: Volvo F12, з номерним знаком № [NUMBER] , автомобіль з номерним знаком № [NUMBER] , DAF95ХF430 з номерним знаком № [NUMBER] , автомобіль з номерним знаком [NUMBER] . На 20.06.2017 року було заплановано проходження технічного огляду автомобіля ГАЗ 2705414 з номерним знаком [NUMBER] , ЗИЛ -130 з номерним знаком № [NUMBER] та на 21.06.2017 року автомобіль ГАЗ 53 з номерним знаком 72-47 ДОФ, ГАЗ САЗ з номерним знаком № [NUMBER] . Автомобіль Краз 250 з номерним знаком № [NUMBER] не може пройти технічний огляд, оскільки перебуває 6 місяців в ремонті. Проходження технічного огляду заплановано для того, щоб не зривати виконання виробничих завдань. Несвоєчасність проходження технічного огляду обумовлена затримкою оплати послуг ТОВ "Авто-Азов". (Т.1, а.с.65-66) На виконання доручення в.о. генерального директора Тимофєєва Д.В. за № 10000/07 від 23.06.2017 року проведено внутрішнє службове розслідування та складено Акт від 04.07.2017 року за № 70000/08, з якого вбачається, що начальник дільниці автомобільного транспорту ТОВ "СРЗ" [PERSON] начебто не організував необхідні заходи для своєчасного проходження технічного огляду транспортних засобів автомобільної дільниці ТОВ "СРЗ", а також в порушенні посадової інструкції здійснював випуск на лінію транспортних засобів, технічний стан яких не відповідає встановленим вимогам або без необхідних документів, передбачених законодавством у зв`язку із чим комісія прийшла до висновку, що начальник гаража [PERSON] випускаючи автотранспорт на лінію порушив вимоги п.п.3.6, 4.3, 6.2, 8.2 посадової інструкції начальника гаражу НД № 35-01; [PERSON] створив передумови до адміністративного правопорушення: "Випуск на лінію транспортних засобів, технічний стан яких не відповідає встановленим вимогам або без необхідних документів, передбачених законодавством; своїми діями [PERSON] створив ризики, які могли привести до затримки автотранспорту працівниками поліції з наступною постановкою його на штраф майданчик з застосуванням штрафних санкцій, що призвело би до зриву виконання підприємством договірних обов`язків. Акт підписаний головою комісію директором з безпеки Євенко Д.В. та членами комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Т.1, а.с.82-85) Генеральний директор ТОВ "СРЗ" Турський О.В . звернувся із поданням від 19.07.2017 року за № 80000/1525 до Маріупольської профспілки № 141-5 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність"відповідно до ст.ст. 43,252 КЗпП України, п. 6.13 Колективного договору ТОВ "СРЗ", на підставі матеріалів службового розслідування щодо звільнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України начальника дільниці автомобільного транспорту (гараж) ТОВ "СРЗ" [PERSON] (Т.1, а.с.56) Рішенням Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" від 29.07.2017 року, виборний орган профспілки відмовив у наданні згоди на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення на п. 3 ст. 40 КЗпП України. (Т.1, а.с.113-123) Наказом ТОВ "СРЗ" № 152 від 14.08.2017 року [PERSON] - начальника дільниці автомобільного транспорту (гараж) Служби транспорту Департаменту логістики та забезпечення звільнено 14.08.2017 року у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором (п.п. 3.6, 4.3, 6.2, 8.2 Посадової інструкції начальника гаража НД № 35-01), п. 3 ст. 40 КЗпП України. (Т.1, а.с.126) Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до п.п.22,23 Постанови № 9 від 06.11.1992 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів": У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Судом не приймається до уваги твердження позивача про те, що в наказі зазначено порушення пунктів посадової інструкції начальника гаража, проте на час звільнення він займав посаду начальника дільниці автомобільного транспорту (гараж) служби транспорту департаменту з логістики та забезпечення в ТОВ "СРЗ", оскільки рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.07.2017 року у справі № 266/4915/16-ц встановлено факт того, що позивач [PERSON] будучи переведеним на посаду начальника дільниці автомобільного транспорту (гараж) служби транспорту департаменту з логістики та забезпечення, створеної внаслідок зміни назви раніш існуючого структурного підрозділу гараж, мав ті ж посадові обов`язки, права та трудові функції, що і перебуваючи на посаді начальника гаража. Крім того, встановлено, що [PERSON] , після переведення на нову посаду, фактично продовжував виконувати посадові обов`язки начальника гаража, і тому в розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України така обставина доказуванню не підлягає. (Т.1, а.с.128-134) Так, ч.6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Згідно із статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до положень статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно з частинами першою та другою статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Акт про проведення внутрішнього службового розслідування стосовно невиконання у визначений строк розпорядження в.о. генерального директора [PERSON] № 13 від 14.06.2017 року "Про проведення технічного огляду транспортних засобів дільниці автомобільного транспорту" складено 04.07.2017 року, а в період часу з 05.07.2017 року по 14.07.2017 року [PERSON] перебував на лікарняному, що не заперечувалося учасниками процесу, тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ було прийнято, в передбачений статтею 148 КЗпП України строк, а тому доводи позивача [PERSON] в цій частині судом не приймаються. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. З системного аналізу викладених положень законодавства вбачається, що дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується певним органом до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок. При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку: об`єкта, суб`єкта, об`єктивної сторони, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення (ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника, тощо) (постанови Верховного Суду від 18.04.2018 року по справі № 359/3507/17 та від 11.04.2018 року по справі №804/8092/16). Перевіряючи законність і обґрунтованість звільнення позивача з роботи за п. 3 ст.40 КЗпП України - систематичне невиконання працівником без поважних причин трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд виходить з наступного. На підтвердження систематичного невиконання працівником без поважних причин трудових обов`язків стороною відповідача надано: наказ генерального директора ТОВ "СРЗ" № 184 від 27.06.2017 року, [PERSON] - начальнику дільниці автомобільного транспорту оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків, а саме: не організував необхідні заходи по збереженню палива, яке знаходилося у паливних баках автомобілів, які не використовувалися тривалий час, а саме злив та передачу залишку палива з автомобілів на склад ГСМ, не склав акти прийому-передачі дизельного палива від водіїв, та попереджено, що при повторному порушенні трудової дисципліни може бути застосовано більш сувора міра дисциплінарного стягнення - звільнення, який винесено на підставі Акту проведення внутрішнього службового розслідування від 06.06.2017 року, яке проведено на підставі наказу № 169 від 02.06.2017 року. (Т.1, 188) При цьому, постановою Донецького апеляційного суду від 13.03.2020 року у справі №266/2430/17 позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ", третя особа Маріупольська первинна профспілкова організація №141-5 Всеукраїнської спілки "Народна солідарність" про визнання наказу про накладення дисциплінарного стягнення незаконним і його скасування задоволено. Визнано незаконним і скасовано наказ генерального директора ТОВ "СРЗ" № 184 від 27.06.2017 року про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Вирішено питання про судові витрати. Згідно відомостей ЄДРСР судове рішення набрало законної сили 13.03.2020 року. (т.2, а.с.177-181) Так, з наданих доказів слід, що до позивача [PERSON] з боку відповідача застосовувалося дисциплінарне стягнення у вигляді догани відповідно до наказу від 27.06.2017 року, який на час винесення наказу про звільнення вже оскаржувався позивачем в судовому порядку, та який під час розгляду даної справи був скасований судовим рішенням. Виходячи зі змісту норми закону наведеного вище, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого та такого, що не втратив юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення. Крім цього, з п.п. 3.6, 4.3, 6.2, 8.2 посадової інструкції начальника гаража НД № 35-01 в ТОВ "СРЗ" вбчається, що начальник гаража зобов`язаний знати: пристрій, призначення, конструктивні властивості, технічно-експлуатаційні дані автомобільного транспорту; правила технічної експлуатації автотранспорту, технологію та організацію технічного обслуговування та ремонту автотранспорту; економіку, організацію виробництва та праці; діюче положення про оплату праці та форму матеріального стимулювання на автомобільному транспорті, порядок ведення обліку та звітності по транспорту та автоматеріалам; відстань перевезень, маршрути та характер небезпечних для руху місць; технологію та новітні досягнення в області технічного нормування, обслуговування та ремонту автомобілів; методи діагностики стану автомобілів; плани створення та запровадження нової техніки, план здачі металолому; Закон України "Про охорону праці"; правила руху; колективний договір; Правила трудового розпорядку дня; основи трудового законодавства. Начальник гаража зобов`язаний: забезпечити утримання в належному технічному стані автонавантажувальної техніки, автотранспорту та надання необхідної допомоги на лінії. Начальник гаража несе відповідальність за: утримання в технічному справному стані автотранспорту та автонавантажувальної техніки. Начальник гаража зобов`язаний: забезпечити безпеку та технічно правильну експлуатацію виробничих приміщень, обладнання, інструмента, пристосувань, інвентарю, транспортних та вантажопідйомних засобів, організацію робот та ведення технологічних процесів у відповідності з вимогами техніки безпеки та промсанітарії, своєчасне проведення випробувань, перевірки та ремонту вантажопідйомних та транспортних засобів, вентиляційні установки, сосудів, працюючих під тиском, виробничих приміщень та обладнань (Т.1 а.с.86-96). Із вказаною інструкцією [PERSON] ознайомлений під особистий підпис 18.08.2011 року, що підтверджується листком ознайомлення (а.с.95). За результатом розгляду справи суд дійшов висновку про те, що посилання у наказі про звільнення та акту про проведення внутрішнього службового розслідування на порушення позивачем [PERSON] вказаних пунктів посадової інструкції є необґрунтованими, оскільки вони не відповідають за суттю начебто вчиненому порушенню у вигляді невчасного проходження технічного огляду автомобілів підприємства. Та, як встановлено судом, порушення строків проходження технічного огляду відбулося не з вини [PERSON] , а з вини адміністрації підприємства. Виходячи із норм чинного законодавства, для розірвання трудового договору за підставою, що містить в пункті 3 статті 40 КЗпП України, необхідними є такі умови: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Для застосування цієї підстави розірвання трудового договору важливими є невиконання працівником обов`язків, передбачений трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання обов`язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Цю підставу не можна застосовувати до працівника, який відмовився виконати незаконне розпорядження роботодавця, або за відмову виконання роботи, яка не входить до кола його посадових обов`язків, а також зі дії, що не пов`язані з виконанням службових обов`язків. Аналогічні висновки зазначені в Постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 336/3679/17. Таким чином, судом встановлено, що з посадової інструкції начальника гаража не вбачається обов`язку позивача [PERSON] щодо організації необхідних заходів для своєчасного проходження технічного огляду транспортних засобів, як не вбачається і відповідальності за невиконання такого обов`язку, а лише є обов`язок знати організацію технічного обслуговування. До того ж, що стосується здійснення випуску на лінію транспортних засобів, технічний стан яких не відповідав встановленим вимогам або без необхідних документів, передбачених законодавством, то суд виходить із того, що в посадовій інструкції позивача [PERSON] є обов`язок здійснити випуск автомобілів, відповідно до затвердженого графіку, в технічно справному стані. Такий графік відображено у зведених заявках на надання автотранспорту для перевезення від 19.06.2017 року, від 22.06.2017 року, 23.06.2017 року, 26.06.2017 року, 27.06.2017 року, 21.06.2017 року, 16.06.2017 року. Щодо технічного стану автотранспорту який не відповідав встановленим вимогам, то протоколами перевірки технічного стану транспортного засобу від 20.06.2017 року, від 22.06.2017 року, 19.06.2017 року, 27.06.2017 року технічний стан автомобілів підтверджено. В той же самий час, при винесенні наказу про звільнення позивача [PERSON] відповідачем не враховано ту обставину, що службовою запискою від 12.06.2017 року [PERSON] повідомив керівництво підприємства про закінчення дії попереднього технічного огляду 15.06.2017 року. При цьому договір про надання послуг з проведення технічного контролю колісно-транспортних засобів між ТОВ "СРЗ" та ТОВ "Авто-Азов" був укладений 02.06.2017 року, зі строком проведення технічного контролю в період з 02.06.2017 року по 31.12.2017 року по мірі виникнення необхідності в проведенні ТК. (Т.1, а.с.57-59) Одночасно, службовою запискою [PERSON] від 06.06.2017 року повідомляв генерального директора ТОВ "СРЗ" Турського О.В. про необхідність сплати комісії на загальну суму 2040,00 гривень за надання послуг по проходженню технічного огляду. (Т.1, а.с.63) Проте оплата за технічний контроль автомобілю згідно рахунку № 737 від 02.06.2017 року була проведена ТОВ "СРЗ" на рахунок ТОВ "Авто-Азов" лише платіжним дорученням № 2290 від 15.06.2017 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що не може вважатися порушенням трудової дисципліни ті обов`язки, які не входять до посадової інструкції позивача, при цьому не враховуючи всі обставини, що передували проходженню технічного огляду, а також строк, в який [PERSON] було зобов`язано виконати розпорядження, тобто фактично один день. До того ж, суд приходить до висновку, що відповідачем були створені для позивача такі умови, які є фактично протилежними за своєю суттю, і в той же самий час, які він мав виконати, тобто за умови виконання розпорядження № 13 [PERSON] вийшов би за межі своїх посадових обов`язків, а не виконуючи розпорядження про надання автотранспорту, тобто виконання заявкою цехів це призвело би до зриву виробничих завдань, а як наслідок заподіяння шкоди підприємству та порушення ним своїх посадових обов`язків.. При цьому слід зазначити, що як встановлено під час розгляду справи та не заперечувалося представником відповідача, то такими діями [PERSON] жодної шкоди підприємству завдано не було, тобто ніяких наслідків не настало, що також не враховано під час винесення наказу про звільнення позивача. Щодо звільнення позивача [PERSON] без обов`язкового дозволу профспілки, то суд зазначає наступне. Між сторонами виникли правовідносини щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Як встановлено судом та підтверджено належними доказами, позивач [PERSON] є членом виборного профспілкового органу. Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються разом із загальними нормами. Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Частиною шостою статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права. Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного суду від 25.01.2018 року у справі № 569/18201/14-ц, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, в рішенні Первинної профспілкової організації № 141-5 Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" про відмову в надання згоди на звільнення [PERSON] вказано, що попередня догана відповідно до наказу від 27.06.2017 року винесена [PERSON] без згоди виборного органу та на час розгляду подання, яка оскаржувала ся в суді, до того ж в посадовій інструкції начальника гаража не зазначено обов`язку щодо виконання дії по організації проходження технічного огляду, контролю щодо стану процесу технічного огляду та стану оплати послуги, а також відповідальності за невиконання такої дії. Окрім того, під час проведення технічного огляду, в період часу з 16.06.2017 до 26.06.2017 року ТОВ "СРЗ" не призупинило роботу підприємства, в тому числі і роботу дільниці автотранспорту (гаража), що підтверджується роздруківками реєстру зведених заявок на надання автотранспорту для перевезення, відповідно до яких [PERSON] був зобов`язаний випустити автотранспорт на лінію для перевезення готової продукції між цехами та на інші підприємства, щоб не зривати виробничі завдання, що власне і ставиться йому в провину, до того ж рішення про випуск автотранспорту за межі підприємства приймалося і директором з безпеки [PERSON] . Крім того, для виконання розпорядження про проходження технічного огляду у [PERSON] фактично був один день, разом із тим, жодної шкоди підприємству завдано не було. Тобто, рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на звільнення належним чином аргументоване. Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Згідно листа № 1/П від 16.08.2017 року Маріупольська місцева профспілкова організація Всеукраїнська профспілки "Народна солідарність" повідомляє, що підприємство ТОВ "СРЗ" м. Маріуполя не зверталося до Маріупольської місцевої профспілкової організації Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" стосовно надання згоди на звільнення [PERSON] . (Т.1, а.с.127) З довідки № 013-17-Д від 12.09.2017 року слід, що до виборного профспілкового органу, Центрального координаційного комітету Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність" не надходило будь-яких звернень від ТОВ "СРЗ" щодо надання згоди на звільнення [PERSON] . (Т.1, а.с.215) При цьому, як встановлено судом, то подання від 19.07.2017 року спрямовувалося на адресу Центрального координаційного комітету Всеукраїнської профспілки "Народна солідарність", проте повернулося з відмітками "за закінченням встановленого строку зберігання", "за закінчення терміну зберігання". До того ж, відповідно до накладної на адресу ТОВ "СРЗ" повернуто документи за ТН № 70009519 та № 70009521, оскільки "отримувач за адресою відмовився отримувати відправлення" та "отримувач за адресою відсутній". Таким чином, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (постанова Верховного Суду від 23.01.2018 р. по справі № 273/212/16-ц, провадження № 61-787св17). За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що [PERSON] порушив положення своєї посадової інструкції, при цьому систематично не виконував трудові обов`язки, внаслідок чого його було звільнено, і такі твердження відповідача повністю спростовуються зібраними у справі доказами, а тому наказ № 152 від 14.08.2017 року про звільнення позивача підлягає скасуванню, а як наслідок позивач поновленню на роботі. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статі 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про плату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 14 серпня 2017 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за червень 2017 року та липень 2017 року. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Виходячи із довідки ТОВ "СРЗ" за № 62000/10010-11-1514 від 10.07.2018 року, заробіток позивача за період з 01.06.2017 року по 31.07.2017 року складає: 8587,56 гривень, середньоденна заробітна плата складає 260, 23 гривень. (Т.2, а.с.23) Так суд не приймає до увагу розрахунок позивача [PERSON] , виконаний станом на 31.07.2020 року стосовно середньої заробітної плати у сумі 193871,35 гривень та кількості днів 745, за який слід провести розрахунок, оскільки він виконаний не коректно, а тому проводить розрахунок самостійно. Обраховуючи кількість днів вимішеного прогулу, суд враховує той факт, що в період часу з січня 2019 року по день ухвалення судом рішення, ТОВ "СРЗ" у зв`язку із виробничою необхідністю, спричиненою виробничо-економічною ситуацією на підприємстві та на підставі планового завантаження виробничих підрозділів в 2019 році, та часткового в 2020 році на підприємстві встановлено режим роботи на умовах неповного робочого тижня, а саме чотириденний робочий тиждень, тривалістю 32 години для всіх працівників, що підтверджується наказами щодо режиму роботи. (т.2,а.с.195,196,197-214) Кількість днів вимушеного прогулу складає: серпень 2017 року (починаючи з 15.08.2017 року, тобто наступний день за днем звільнення) - 11 днів; вересень 2017 року - 21 день; жовтень 2017 року - 21 день, листопад 2017 року - 22 дні; грудень 2017 року - 21 день; січень 2018 року - 22 день; лютий 2018 року - 20 днів; березень 2018 року - 21 день; квітень 2018 року - 20 днів; травень 2018 року - 21 день; червень 2018 року - 20 днів; липень 2018 року - 22 дні; серпень 2018 року - 22 дні; вересень 2018 року - 20 днів, жовтень 2018 року - 23 дні; листопад 2018 року - 22 дні; грудень 2018 року - 20 днів; січень 2019 року 17 днів; лютий 2019 року -16 днів; березень 2019 року 16 днів; квітень 2019 року - 17 днів; травень 2019 року - 16 днів; червень 2019 року - 15 днів; липень 2019 року - 19 днів; серпень 2019 року - 16 днів; вересень 2019 року - 17 днів; жовтень 2019 року - 18 днів; листопад 2019 року - 16 днів; грудень 2019 року - 17 днів; січень 2020 року - 16 днів; лютий 2020 року - 16 днів; березень 2020 року - 20 днів; квітень 2020 року - 17 днів; травень 2020 року - 15 днів; червень 2020 року - 16 днів; липень 2020 року - 18 днів, що загалом становить 667 дні. За таких обставин, як слід з матеріалів справи, то справа перебуває в впровадженні більше одного року, проте такий тривалий розгляд справи зумовлений не з вини позивача, на всі призначені судом судові засіданні позивач та представник позивача з`являлися та приймали участь, а тому стягненню підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який становить 173573,41 гривень (667 дні х 260,23 гривень (сума середньоденного заробітку)), та в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що суму, яку суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд в Постанові від 18.07.2018 року за №359/10023/16-ц. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, оскільки позивача звільнено від сплати, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі передбаченої ставки судового збору за позовні вимоги майнового характеру, відповідно до Закону України "Про судовий збір" у розмірі 704,80 гривень, а також позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 704,80 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial