Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.07.2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просив поділити спільну сумісну власність подружжя, шляхом визнання за ним в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири. В обгрунтування позову вказав, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.11.2017 р. шлюб між ними розірвано, в подальшому, вирішено питання про стягнення аліментів з нього на утримання дитини та колишньої дружини. В період шлюбу, ними придбано трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності оформили на відповідачку. Оскільки післ розірвання шлюбу не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, просив здійснити поділ майна поджружжя шляхом визначення ідеальних часток. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.08.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 11.03.2020 року представником відповідачки [PERSON] адвокатом Токаленко В.М. подано зустрічну позовну заяву, у якій просила визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; виділивши в натурі у власність [PERSON] 2/3 частин квартири. В обгрунтування зустрічного позову вказала, що відповідачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому 04.07.2012 року шлюбі, який за рішенням суду розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON] , який народився [INFO] . В період шлюбу, придбано спірну квартиру, яка за вимогами ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю. Син після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачкою. Вважає, що частка [PERSON] може бути збільшена до 2/3 частин з огляду на те, що син знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра та має статус дитини з інвалідністю. У зв`язку з хворобою, син спостереження психіатра, психоневролога, генетика, педіатра, потребує постійного прийому ліків та періодично проходить курси реабілітації. Відповідачка повністю взяла на себе та виконує обов`язок щодо забезпечення лікування та утримання дитини, який є інвалідом, потребує значних постійних фізичних та матеріальних затрат на лікування та реабілітацію. [PERSON] приймає в цьому участь тільки в частині сплати аліментів. однак, розмір витрат, які несе відповідачка у зв`язку з утриманням сина, є значно більшими ніж розмір аліментів, які повинен сплачувати відповідач. Аліменти він сплачує не в повному обсязі, постійно має заборгованість. Спірна квартира розташована в одноповерховому будинку і складається з трьох кімнат житловою площею 34,3 кв.м, тому, вважає, що син має бути забезпечений окремою кімнатою для проживання. З огляду на стан здоров`я дитини, приймаючи до уваги, що [PERSON] одноосібно виконує обов`язок щодо забезпечення утримання, лікування, реабілітації та фізичного і духовного розвитку, а також площу і технічну характеристику спірної квартири, вважає, що необхідно, перш за все в інтересах дитини, відступити від рівності часток співвласників спірного майна та виділити їй 2/3 частини квартири. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2020 року прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] та залишено його без руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.03.2020 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви. 03.08.2020 року представником [PERSON] адвокатом Склярським П.М. подано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому вказав, що що позивачкою за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав або знищував чи пошкоджував спірне майно, завдав шкоду тощо. Вказує, що [PERSON] сплачує аліменти в повному обсязі. Зазначив, що Одеським апеляційним судом від 21.03.2019 р. змінено рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.07.2018 р. щодо стягнення аліментів та встановлено розмір аліментів 10 тис. грн., вказане рішення прийнято з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутність. Представником відповідачки подано заяву про розгляд справи у відсутність, просила задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому 04 липня 2012 року шлюбі, який розірвано за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.11.2017 року. Рішення набрало законної сили 27.11.2017 року (арк. справи 5). Позивач та відповідачка є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.04.2013 року (арк. справи 50). 28 березня 2016 року між [PERSON] (як продавцем) та [PERSON] (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (арк. справи 8). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №165240861 від 02.05.2019 р., за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (арк. справи 7). З довідки №752 від 27.04.2017 р. виданої КП "Днепровський" вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , 2013 р.н. (арк. справи 54). Відповідно до листа №01/06-480 від 15.11.2018 р. КУ "Ізмаїльська міська центральна лікарня", [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря психіатра з 07.04.2018 р. та має статутс дитини з інвалдідністю на підставі медичного висновку №307/56 від 01.11.2018 р. (арк. справи 56). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №202988 від 18.11.2016 р. Херсонської обласної клінічної лікарні, [PERSON] , [INFO] , страждає на когнітивну недостатність з затримкою психічного розвитку середнього ступеню та систематичним недорозвитком мови (арк. справи 57). Відповідно до відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування [PERSON] , остання доходів не має (арк. справи 67-69). За розрахунком заборгованості по аліментах від 06.05.2020 р., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 19538,00 грн.; від 03.08.2020 р. борг станом на 01.06.2020 р. - 10000,00 грн. (арк. справи 82, 85-86). Згідно квитанцій №9 від 02.12.2020 р., №10 від 13.04.2021 р., [PERSON] сплачено аліментів на загальну суму 50000,00 грн. [PERSON] як на підставу збільшення її частки у праві спільної власності подружжя посилається на її одноосібне утримання дитини-інваліда. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд вважає, що заявлені вимоги підлягають розгляду саме як поділ майна подружжя. В судовому засіданні не встановлено істотних обставин для збільшення частки відповідачки у спільному майні подружжя, зокрема, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. На час розгляду справи, спір щодо аліментів вирішено, з позивача стягнуто аліменти в розмірі 10 тис. грн. Наявність у дитини інвалідності не є достатньою підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, з підстав, передбачений статтею 70 СК України. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», з відповідними змінами, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Спірна квартира знаходиться у багатоквартирному будинку з чітко визначеною площею та кількістю приміщень, що входять до її складу. Позивачкою за зустрічним позовом заявлено про визначення порядку користування квартирою (з урахуванням виділу їй 2/3 частин) та призначення судової експертизи, однак, вказане клопотання стороною відповідача до закриття підготовчого провадження не було підтримано. Крім того, суд не вбачає необхідності призначення експертизи, оскільки станом на час розгляду справи наявність спору щодо користування квартирою відсутній - позивач за первісним позовом проживає у Одеській області, визначення ідеальної частки є визначенням частки у праві власності на майно, квартира є неподільною річчю. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділити майно в натурі є неможливим, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожною зі сторін право власності на 1/2 ідеальної частки квартири. За таких обставин, первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а зустрічний позов частковому задоволенню. Суд вважає можливим роз`яснити позивачці за зустрічним позовом, що вона має право на стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Крім того, сторони не позбавлені права на вирішення питань, передбачених ст. 190 СК України. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Повний текст складено 24 травня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial