Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до Територіальної громади в особі Кам?янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Петриківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою суду від 14 вересня 2018 р. провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Територіальної громади в особі Кам?янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Петриківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування - закрито. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Дочірне підприємство «Центральний ринок м. Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної спілки споживчих товарів звернулась до суду із позовом до [PERSON], Територіальна громада м. Кам'янське в особі Кам?янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Петриківська державна нотаріальна контора про визнання права власності. У своєму позові Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Дочірне підприємство «Центральний ринок м. Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної спілки споживчих товарів просить суд визнати за Дочірним підприємством «Центральний ринок м. Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної спілки споживчих товарів право власності на господарчу будівлю (склад) площею 52,7 кв.м., розташованого за адресою: провулок [ADDRESS] в м. Кам?янське; визнати за Дочірним підприємством «Центральний ринок м. Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної спілки споживчих товарів право власності на господарчу будівлю (склад) площею 159,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] В обґрунтуванні позову третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору зазначила, що земельна ділянка на якій розташовані об'єкти, які належать [PERSON] знаходиться в постійному користуванні Дочірного підприємства «Центральний ринок м. Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної спілки споживчих товарів відповідно до акту на право постійного користування виданого на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради № 166 від 21.06.1995 р. За викладеними обставинами вищезазначені будівлі повинні вважатися самовільним будівництвом з усіма правовими наслідками. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Земельна ділянка, на яких здійснено самовільне будівництво знаходиться в постійному користування КП «Центральний ринок м. Дніпродзержинську» на сьогодні ДП «Центральний ринок м. Дніпродзержинська». Розпорядженням № 241-р виконавчого комітету Заводської районної ради у м. Дніпродзержинську від 30.10.1996 р. надано дозвіл [PERSON], [PERSON] для будівництва одного приміщення для торгівлі на центральному колгоспному ринку тобто на території неіснуючого підприємства, а також будівництво було здійснено після спливу терміну дії розпорядження, строк якого скінчився 30.10.1997 р. та не подовжувався. Відповідно до акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації від 06.07.1998 р. комісії було пред'явлено господарчі будівлі розташовані на центральному колгоспному ринку по [ADDRESS] в той час як дозвіл надавався для будівництва однієї будівлі. Земельна ділянка на якій було здійснено будівництво мала адресу [ADDRESS] в м. Кам?янське та знаходиться в постійному користуванні КП «Центральний ринок м. Дніпродзержинську». 2. Заяви, клопотання позивача, відповідача. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ДП «Центральний ринок» - Чуйко М.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилався на обставини зазначені в позові. В судовому засіданні представник відповідача Кам?янської міської ради Донець В.В. позовні вимоги визнав. Відповідач [PERSON] надав заяву про визнання позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Петриківської державної нотаріальна контори в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника. 3. Процесуальні дії по справі. Так, 27 червня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання. 22 січня 2018 року ухвалою суду призначено підготовче судове засідання. 08 листопада 2018 року ухвалою суду прийнятий позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 06 липня 1995 р., державний акт на право постійного користування землею виданий госпрозрахунковому ринку міста, [ADDRESS], землю надано у постійне користування для торгівлі сільськогосподарськими продуктами відповідно до рішення Дніпродзержинської міської Ради народних депутатів від 21 червня 1995 р. № 166, загальна Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] виданий акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкту до експлуатації на господарчі будівлі на центральному колгоспному ринку по [ADDRESS] м. Кам?янське Дніпропетровської області, акт затверджений рішенням виконкому міської Ради народних депутатів 25 серпня 1998 р. № 246. Згідно до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON]. розпорядженням № 241-р виконавчого комітету Заводської районної ради у м. Дніпродзержинське від 30.10.1996 р. було надано дозвіл на будівництво приміщення для торгів на Центральному колгоспом ну ринку м. Дніпродзержинська, протягом 1997-1998 років на кошти [PERSON] та [PERSON] були збудовані господарчі будівлі за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області. Рішенням № 587 Виконавчого комітет Дніпродзержинської міської ради від 28.07.2005 р. змінено поштову адресу господарчої будівлі за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області на дві суміжні: провулок [ADDRESS] м. Кам?янське Дніпропетровської області, провулок [ADDRESS] [INFO]. [PERSON] померла, але [PERSON] спадщину не приймав, свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомого майна не було отримано. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ухвалою від 21.02.2018 року у провадженні № 61-3556 св 18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що практика Європейського суду з прав людини як джерела права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» також має бути врахована судами при вирішенні спорів. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах "Хендісайд проти Сполученого Королівства" від 7 грудня 1976 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року). Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Велика Палата Верховного суду у постанові від 13.06.2018 року у провадженні №14-188цс18 зазначила, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Зауважив касаційний суд і на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України», у яких указано на необхідність додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно до ст. 331 ЦК України, набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Також згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012р. № 6 на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята ст. 376 ЦК). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи те, що встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації будівлі у відповідності до будівельних норм, а також те, що Дочірне підприємство «Центральний ринок м. Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної спілки споживчих товарів є користувачем земельної ділянки на якій самочинно збудований об'єкт нерухомого майна, а саме господарчі будівлі (склад) площею 52,7 кв.м., розташованого за адресою: провулок [ADDRESS] в м. Кам?янське та господарчі будівлі (склад) площею 159,4 кв.м., розташованого за адресою: провулок [ADDRESS] в м. Кам?янське Дніпропетровської області, суд дійшов висновку, що позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Дочірне підприємство «Центральний ринок м. Дніпродзержинська» Дніпропетровської обласної спілки споживчих товарів підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн. з відповідачів, що документально підтверджено. Враховуючи викладене та

Outcome: approved