Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем №3798 від 22.07.2020 року щодо стягнення з [PERSON] заборгованості таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис №3798 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість у розмірі 7705,51 грн. Постановою старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Міндрою К.С. на підставі зазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження №65387787. Позивач вказує, що нотаріус не повідомляв боржника про вчинення виконавчого напису, про відступлення права вимоги за кредитним договором. Вважає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги. Ухвалою від 30.08.2021 року забезпечено позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, старший державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Міндра Каріна Сергіївна про визнання виконавчого напису №3798 таким, що не підлягає виконанню, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні від 18.05.2021 року №65387787. Ухвалою від 30.08.2021 року у справі відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив стягнути з відповідача 50% судового збору за подання заяви в розмірі 454 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн., оскільки відповідач позов визнав. Треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 05.02.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2002552773, який не є нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 22.07.2020 року вчинено виконавчий напис №3798, за яким з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінпром маркет» стягнуто заборгованість за кредитним договором №2002552773 від 05.02.2013 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , за період з 26.11.2017 року по 22.07.2020 року в сумі 7705,51 грн. Згідно виконавчого напису ПАТ «ОТП Банк» на підставі договору факторингу №28/12/18 від 28.12.2018 року відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» право вимоги право вимоги за кредитним договором, останній в свою чергу на підставі договору факторингу №20/ФК від 09.07.2020 року відступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія управління активами», який відступив право вимоги ТОВ «Фінпром Маркет». Постановою старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Міндрою К.С., на підставі виконавчого напису від 22.07.2020 року за №3798 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості у розмірі 7705,51 грн., відкрито виконавче провадження №65387787. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 34 ЗУ "Про нотаріат" визначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема виконавчі написи. Так, згідно зі ст. 87 ЗУ "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172 було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року за №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Разом із цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на наведене, вбачається, що нотаріус в день вчинення спірного виконавчого напису 22.07.2020 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним, та на підставі нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивача перед банком на підставі лише документів передбачених пунктом 2 Переліку У нотаріуса для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу кредитний не посвідчена нотаріально, отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законною та обгрунтованою, оскільки наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису,не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, що є підставою для визнання виконавчого напису таким,що не підлягає виконанню. Відповідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного, та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд дійшов переконання, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 681 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved