Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ спільно нажитого майна. Свої вимоги мотивував тим, що перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, з 16 січня 2008 року проживав разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS], та був зареєстрований. [INFO] року народився син [PERSON], [INFO] року - син [PERSON]. З відповідачем вели спільне господарство, розподіляли подружні обов'язки, дбали один про одного, несли відповідальність за сім»ю. 20 грудня 2011 року з відповідачем придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] за кошти, які були отримані позивачем від продажу в листопаді 2007 року квартири за адресою: [ADDRESS] У зв'язку з наведеним позивач просив встановити факт проживання однією сім'єю та визнати за ним право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив встановити факт проживання однією сім'єю з 22 квітня 2008 року по 10 серпня 2015 року, визнати за ним право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], залишивши за [PERSON] право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач підтримав позов. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що у 2008 році познайомився з відповідачем, з якою уклав договір найму житлового приміщення в квартирі, що розташована на [ADDRESS] в якій вона його прописала. З метою створення сім»ї почали проживати разом з відповідачем в цій квартирі. Пізніше переїхали проживати [ADDRESS], він перевіз належні йому речі, відповідач завагітніла. У 2007 року продав квартиру по проспекту Маяковського, отримані від продажу кошти ним були витрачені на придбання та ремонт спірної квартири. Про спільне придбання спірної квартири свідчить його заява про надання згоди на купівлю [PERSON] квартири [ADDRESS] та реєстрація його місця проживання за адресою спірної квартири. Відповідач позов не визнала. Пояснила, що мала на меті створення з позивачем сім»ї та народження дитини. З цією метою почали проживати спочатку на [ADDRESS] Однак прописала позивача на його прохання, щоб надати йому можливість влаштуватися на роботу. В 2009 році, проживаючи [ADDRESS], між ними відбулася сварка і позивач її - вагітну, побив, забрав свої речі та виїхав з квартири. Вона повернулася проживати в квартиру на [ADDRESS] народила сина [PERSON], батьком якого записала позивача. Після побиття вона вирішила, що подальше проживання з позивачем однією сім'єю неможливе, тому з цього часу заперечує наявність сімейних стосунків з позивачем. Після народження другої дитини вона та її мати [PERSON] продали дві однокімнатні квартири та придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Позивач перешкоджав укладенню договору купівлі-продажу спірної квартири, тому відповідач була змушена його прописати. Свідок [PERSON] пояснив, що сторони разом проживали однією сім»єю, вели спільне господарство на [ADDRESS] були одружені, мали двох малолітніх дітей. Пізніше зі слів позивача купили трьохкімнатну квартиру, в придбання якої позивач вклав всі кошти, які залишилися після продажу квартири, яку продав після розлучення з першою дружиною за вирахуванням коштів, витрачених на придбання ним автомобіля. У 2010 році з [ADDRESS] перевезли речі на [ADDRESS] та він допомагав позивачу частково робити ремонтні роботи: виносили сміття, зривали підлогу. Під час ремонту позивач проживав у цій квартирі. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його рідним братом. У 2007 році позивач продав квартиру та залишив у нього на зберігання гроші. У 2008 році позивач познайомився з відповідачем, з якою проживав у квартирі, що знаходилась на [ADDRESS]. У 2011 році сторони спільно придбали квартиру, яка розташована на [ADDRESS] Багато особистих коштів позивачем витрачено на капітальний ремонт квартири. З кінця 2011 року до квітня 2012 року сторони проживали у його квартирі по [ADDRESS] до закінчення ремонту у новій квартирі. У позивача після продажу квартири, яку він придбав у першому шлюбі, було більше 50 000 доларів, частину коштів у сумі 15 000 доларів позивач витратив на придбання автомобіля, а решту коштів у сумі 30 000 доларів забрав у нього перед придбанням квартири на [ADDRESS] Позивач мав на меті створити сім»ю та мати дітей, тому що від першого шлюбу у нього дітей не було. Сторони вели спільне господарство: позивач працював на декількох роботах, купував продукти, одяг, відповідач готувала їжу. Трьохкімнатну квартиру сторони купували разом. Він знайшов для ремонту квартири сторін будівельну бригаду, оплату будівельних робіт здійснював позивач. Свідок [PERSON] пояснив, що з 2012 року живе на [ADDRESS] Бачив позивача разом з дітьми та, коли він виймав покупки з автомобіля. У 2012, 2013 роках бачив як сторони разом з дітьми виходили зі спірної квартири, сприймав їх як сім»ю. Під час ремонту в квартирі бачив як позивач заходив та виходив з квартири, керував ремонтною бригадою. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач продав квартиру, яку придбав у першому шлюбі, та отримані кошти використав на придбання спірної квартири, яку оформили на ім'я відповідача. У 2012 році був в квартирі позивача, який показував йому меблі. Свідок [PERSON] пояснив, що взимку 2012 році познайомився з позивачем, знав хлопців, які робили ремонт у спірній квартирі. Позивач контролював ремонтні роботи та оплачував виконану роботу. Допомагав позивачу вигружати будівельні матеріали з автомобіля позивача. Свідок [PERSON] пояснила, що в 2011 році познайомилася з позивачем, а пізніше з відповідачем. Під час ремонту заходили до них в спірну квартиру. Вони жили на квартирі та робили ремонт у спірній квартирі протягом 4-6 місяців. З ними жила мати відповідача. Під час ремонту між ними були сварки, будівельною бригадою керував позивач. Після ремонту квартири сторони вселилися в спірну квартиру та купили диван, шафу для книг, меблеву стінку, комод. Позивач привозив будівельні матеріали. Свідок [PERSON] пояснила, що весною 2008 року донька познайомила з позивачем, який розповів, що у нього нема квартири та потрібна прописка. Восени 2008 року позивача прописали в квартирі на [ADDRESS]. Після цього він почав приходити та проживати по декілька днів. Вона оплачувала комунальні послуги. Потім сторони переїхали в квартиру, що знаходилася [ADDRESS], в яку позивач перевіз холодильник, диван, комод, пральну машину. Коли донька завагітніла, позивач її побив, через це вони розійшлися і позивач забрав свої речі. Донька повернулася на [ADDRESS] та попросила сусіда допомогти зробити ремонт в квартирі. Позивач не бажав одружуватися, постійно в квартирі не проживав. Після народження другої дитини продали дві однокімнатні квартири та придбали трьохкімнатну квартиру. Коли [PERSON] народився, позивач побив її та доньку, після чого вони були змушені викликати міліцію. На придбання спірної квартири позивач коштів не давав, після переїзду сторони окремо готували їжу. З 2015 року позивач не проживає у спірній квартирі та не сплачує витрати на комунальні послуги, стверджуючи, що достатньо витрачених коштів на ремонт у квартирі. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідач разом з матір»ю продали дві однокімнатні квартири та придбали трьохкімнатну квартиру. Для ремонту квартири на [ADDRESS] він допомагав відповідачу купувати будівельні матеріали. Частину речей домашнього обіходу: шафу, крісло, комп'ютер відповідач зберігала у нього. Речі перевозили та забирали в присутності позивача. В квартирі на [ADDRESS] сторони постійно сварилися. Свідок [PERSON] пояснила, що є хрещеною дитини [PERSON]. Відповідач прописала позивача в квартирі на [ADDRESS] як орендаря. Вона не бачила позивача в цій квартирі після повернення відповідача [ADDRESS]. Не було його й на сімейних святах. Коли переїхали на [ADDRESS] у позивача була окрема кімната, холодильник та посуд. По телефону відповідач до 2015 року розповідала, що позивач влаштовує у квартирі сварки та бійки. Позивач перешкоджав укладенню договору купівлі-продажу спірної квартири, тому відповідач була змушена його прописати. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач жила спочатку на [ADDRESS] та прописала позивача, щоб він міг влаштуватися на роботу. Потім переїхала з позивачем [ADDRESS]. Коли відповідач завагітніла, то повернулася на [ADDRESS] та почала робити там ремонт. Відповідач розповіла, що з позивачем посварилася, він забрав речі та залишив її. Позивач не приймав участі в ремонті квартири. Після народження дитини свідок робила масаж, однак позивача в квартирі не бачила. Також не бачила позивача на новий 2015 рік. Відповідач з матір»ю продали дві однокімнатні квартири та придбали трьохкімнатну квартиру, в якій робили ремонт. Позивача виганяла з квартири через зловживання спиртними напоями. Свідок [PERSON] пояснила, що в 2008-2009 роках позивач періодично з»являвся у квартирі, тому не виникало враження наявності у сторін сім»ї. Потім сторони переїхали [ADDRESS]. На [ADDRESS] в квартирі бачила тільки холодильник позивача. Пізніше відповідач повідомила, що у 2015 році її чоловік з»їхав з квартири. Бачила, що підвозив до під»їзда відповідача з покупками та коли гуляли з дітьми. З дітьми також гуляла мати відповідача. Свідок [PERSON] пояснила, що короткий період між сторонами були стосунки, але сім»я не утворилася: не було спільних друзів, свят. Відповідач змушена була вийти на роботу, коли дитині виповнилося три місяці. Коли народилася друга дитина, відповідач разом з матір»ю продали дві однокімнатні квартири та купили трьохкімнатну квартиру. Коли заходила в гості, то позивача не бачила. Свідок [PERSON] пояснила, що у 2008 році побачила сторони разом в квартирі на [ADDRESS]. Пізніше вони переїхали [ADDRESS], звідки у 2009 році відповідач повернулася вагітна та почала робити ремонт в квартирі на [ADDRESS] готувалась до народження дитини. ЇЇ брат допомагав відповідачу заливати підлогу, позивача в робочому одязі не бачила. Після народження дитини позивач інколи приходив в квартиру, був у нетверезому стані, ввечері були гучні розмови, сварки. Пізніше відповідач знову завагітніла. Свідок [PERSON] пояснив, що у 2008 році відповідач познайомилась з позивачем, бажала створити сім»ю та народити дитину. На початку 2009 року стало відомо, що позивач побив відповідача, вони розійшлися. В квартирі на [ADDRESS] відповідач та її мати робили ремонт. Позивача не було в квартирі та він не приходив на дні народження дітей. В квартирі на [ADDRESS] не бачив позивача, а також його речей. Допомагав відповідачу купувати продукти харчування у супермаркетах. В новій квартирі в 2015 році позивач проживав в окремій кімнаті. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Згідно договору купівлі-продажу від 09 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим Володимиром Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за № 2854, відповідач придбала квартиру [ADDRESS] вартістю 89 512,00 грн. (а.с. 9, 11). 04 березня 2015 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення відмовлено (а.с. 20-24). 12 травня 2015 року рішенням Апеляційного суду міста Києва рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року скасовано, та ухвалено нове, яким усунуто перешкоди в користування квартирою [ADDRESS] належної їй на праві власності шляхом виселення [PERSON] із зазначеної квартири (а.с. 26-28). 04 листопада 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 травня 2015 року скасовано, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року залишено в силі, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на те, що квартира [ADDRESS] придбана під час проживання сторін однією сім'єю, але не перебуваючи у шлюбі, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 74 СК України є їх спільною сумісною власністю і відсутність спору між сторонами про поділ майна не доводить відсутність прав відповідача (а.с. 29-32). Позивач просив про визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 22 квітня 2008 року по 10 серпня 2015 року, визнання права власності на частину квартири. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Приписами частини 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз'яснень, даних у п.1 постанови № 5 Пленуму Верховного суду від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Позивач пояснив, що у 2008 році познайомився з відповідачем, з якою уклав договір найму житлового приміщення в квартирі, що розташована на [ADDRESS] в якій вона його прописала. З метою створення сім»ї почали проживати разом з відповідачем в цій квартир . Пізніше переїхали проживати [ADDRESS], він перевіз належні йому речі, відповідач завагітніла. Під час вагітності відповідача вони посварилися і, щоб вагітність проходила без ускладнень, деякий час він вирішив разом не проживати. Відповідач народила дитину - сина [PERSON], батьком якого він записаний. Пояснення позивача підтверджуються договором найму житлового приміщення, укладеним сторонами 21 квітня 2008 року (а.с. 106), довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 08 квітня 2016 року, що [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] з 22 квітня 2008 року, знятий з реєстраційного обліку 23 грудня 2011 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5) та свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], батьком якого записаний позивач (а.с. 6). Відповідач підтвердила, що мала на меті створення з позивачем сім»ї та народження дитини. З цією метою почали проживати спочатку на [ADDRESS] Однак прописала позивача на його прохання, щоб надати йому можливість влаштуватися на роботу. В 2009 році, проживаючи [ADDRESS], між ними відбулася сварка і позивач її - вагітну, побив, забрав свої речі та виїхав з квартири. Вона повернулася проживати в квартиру на [ADDRESS] народила сина [PERSON], батьком якого записала позивача. Після побиття вона вирішила, що подальше проживання з позивачем однією сім'єю неможливе, тому з цього часу заперечує наявність сімейних стосунків з позивачем. Допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що у 2008 році відповідач познайомилась з позивачем, сторони бажали створити сім»ю та народити дитину, з цією метою почали проживати разом. Твердження відповідача, що сім»я перестала існувати у 2009 році спростовується відомостями, які містяться в заяві позивача, посвідченої 09 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. про надання згоди на купівлю [PERSON] квартири [ADDRESS], з якою вказано, що він проживає з відповідачем однією сім'єю, не перебуваючи у шлюбі (а.с. 57), листом Управління поліції у Дніпровському районі Головного управління національної поліції в м. Києві про результати розгляду заяви позивача від 14 жовтня 2014 року про нанесення йому тілесних ушкоджень відповідачем (а.с. 13) та поясненнями свідка [PERSON] про те, що зі слів відповідача у 2015 році її чоловік з»їхав з квартири. Протягом 2009-2011 років позивач періодично приходив в квартиру по [ADDRESS] між сторонами виникали гучні розмови, сварки. Ці обставини повідомили допитані судом свідки [PERSON], [PERSON] У цей час стосунки сторін продовжили мати інтимний характер, внаслідок чого відповідач вдруге завагітніла та [INFO] року народила сина [PERSON], батьком якого записано позивача(а.с. 7). Після народження другої дитини відповідач та її мати [PERSON] продали дві однокімнатні квартири та придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], в якій позивач приймав участь у організації ремонтних робіт. Викладені позивачем обставини щодо участі в ремонті спірної квартири підтвердили свідок [PERSON]- рідний брат позивача, який пояснив, що з кінця 2011 року до квітня 2012 року сторони проживали у його квартирі до закінчення ремонту у новій квартирі. Він знайшов для ремонту квартири сторін будівельну бригаду, оплату будівельних робіт здійснював позивач. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сторонніми людьми для сторін підтвердили, що позивач контролював ремонтні роботи в спірній квартирі та разом зі свідком [PERSON] виносили сміття, зривали підлогу. Свідок [PERSON] допомагав позивачу вигружати будівельні матеріали з його автомобіля. Відповідач не наполягала на будь-якої зацікавленості цих свідків в справі. Після закінчення ремонтних робіт сторони почали проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки Житлової ремонтно-експлуатаційної організації № 411 від 06 серпня 2014 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з 29 грудня 2011 року (а.с.8). Згідно довідок Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 08 квітня 2016 року та від 21 червня 2016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 29 грудня 2011 року (а.с. 10). Під час знаходження у фактичних шлюбних відносинах сторони не знаходилися у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. З 31 березня 2001 року по 10 липня 2007 року відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] (а.с. 168). Згідно інформаційного листа Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві повідомлено, що інформація про шлюб відносно [PERSON], [INFO], за період з 22 квітня 2008 року по 10 серпня 2015 року відсутня (а.с. 197). Проаналізувавши в сукупності встановлені обставини, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися стосунки, що притаманні сімейним. Позивач просив встановити факт проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період 22 квітня 2008 року о 10 серпня 2015 року. Період спільного проживання сторін по справі судом встановлено, виходячи з такого. Сторони погодилися, що позивач був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 22 квітня 2008 року. В матеріалах справи міститься акт, складений 23 березня 2016 року Житлово-експлуатаційною дільницею № 411 та підписаний свідками по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] про не проживання позивача у квартирі [ADDRESS] з 14 січня 2015 року по теперішній час (а.с. 108). Однак допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] не вказали конкретної дати, з якої позивач не мешкає в спірній квартирі, пояснив лише про 2015 рік. 03 липня 2015 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Зі змісту вбачається, що 23 травня 2015 року подано позов про стягнення аліментів та судом встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини (а.с. 16-19). Тому суд вважає встановленим період проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 22 квітня 2008 року по 23 травня 2015 року. Обґрунтовуючи вимоги про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] позивач стверджував, що на придбання квартири по [ADDRESS] вкладено належні йому кошти. На підтвердження цього позивачем надано договір купівлі-продажу, посвідчений 15 листопада 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірнак Мирославою Вікторівною, зареєстрованого в реєстрі за № 4686, за яким [PERSON] та [PERSON] продано квартиру [ADDRESS] вартістю 444 400,00 грн., що еквівалентно 88 000,00 доларів США (а.с. 34). Відповідач заперечувала проти внесення в придбання спірної квартири належних позивачу коштів, що підтверджено біржовою угодою купівлі-продажу транспортного засобу, укладеної та зареєстрованої 19 грудня 2007 року товарною біржею «Автоцентр» позивачем придбано транспортний засіб марки Шкода Октавиа, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с. 157), договором купівлі-продажу, посвідченого 09 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим Володимиром Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за № 2848, за яким відповідач продала квартиру [ADDRESS] вартістю 50000,00 грн. (а.с. 100, 101, 104-105), договором купівлі-продажу, посвідченого 17 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 4992, за яким [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] вартістю 390100,00 грн. (а.с. 102), розпискою відповідача від 08 грудня 2011 року, в якій вказано, що взяла у [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 300 000,00 грн. на придбання квартири [ADDRESS], які належать їй після продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 103). Позивач також стверджував, що про спільне придбання спірної квартири свідчать його заява про надання згоди на купівлю [PERSON] квартири [ADDRESS], з якою проживає однією сім'єю, не перебуваючи у шлюбі, посвідчена 09 грудня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. (а.с. 57) та витягом з розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 495 від 25 листопада 2011 року [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на продаж квартири [ADDRESS], де зареєстровані малолітні діти, за умови одночасного придбання квартири [ADDRESS], де діти будуть зареєстровані (а.с. 58). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Така правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного суду України по справі № 6-846цс16 від 12 жовтня 2016 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при застосування ст. 74 Сімейного кодексу, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки,коли чоловік та жінка не перебувають в будь-якому іншому шлюбу і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень частини першої ст. 218 ЦК України не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму, тому пояснення свідка [PERSON] щодо участі позивача у придбанні спірної квартири є неналежними доказами по справі та не приймаються судом. Наявність заяви позивача про надання згоди на купівлю [PERSON] квартири [ADDRESS] не є підставою для визнання цього майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За таких обставин, позивачем не доведено, що ним були витрачені особисті кошти на придбання спірної квартири, чим не виконано вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ спільно нажитого майна задовольнити частково: встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в період з 22 квітня 2008 року по 23 травня 2015 року. В іншій частині позовних вимог відмовити. При поданні заяви заявником сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. відповідно до Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Outcome: partial