Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Заявник - Головне управління ДПС у Запорізькій області, яке є правонаступником усіх прав і обов`язків Головного управління ДФС у Запорізькій області, звернулося до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю щодо фізичної особи-підприємця, [PERSON] , проживає: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] . Головним управлінням ДПС у Запорізькій області неодноразово призначалися позапланові документальні виїзні перевірки щодо підприємницької діяльності та сплати податків ФОП [PERSON] , проте провести їх не виявилося можливим у зв`язку з повідомленням останнього про його місцезнаходження за кордоном. Подану заяву Головне обґрунтовує тим, що на обліку в Головному управлінні ДФС у Запорізькій області у перебуває фізична особа-підприємець [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . На підставі наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 30.05.2019 року розпочалася документальна планова виїзна перевірка ФОП [PERSON] , проте вона не була проведена у зв`язку з відсутністю платника податків або його уповноважених представників за місцезнаходженням. Неодноразові звернення до [PERSON] щодо можливості проведення позапланової виїзної перевірки ніяких результатів не дали, ФОП [PERSON] ухилявся від її проведення, мотивуючи тим, що він знаходиться за кордоном. Враховуючи викладене, а також той факт, що в ГУ ДПС у Запорізькій області станом на дату подання заяви наявна податкова інформація щодо порушення [PERSON] податкового законодавства та у зв`язку з неможливістю розпочати проведення документальної планової виїзної перевірки для здійснення контролю за додержанням податкового, валютного та іншого законодавства, заявник просить розкрити банківську таємницю та зобов`язати Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» надати до Головного управління ДПС у Запорізькій області інформацію в паперовому або електронному вигляді про обсяг та рух коштів на розрахункових рахунках [PERSON] : № [NUMBER] ;№ [NUMBER] ;№ [NUMBER] за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 рік в розрізі контрагентів з наданням дати проведення операцій, суми платежів, призначення платежів, найменування, кодів ЄДРПОУ. В судове засідання представник заявника не з`явився, направленим до суду листом Головне управління ДПС у Запорізькій області просило розглядати справу у відсутність представника. Заінтересована особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що у Головному управлінні ДФС у Запорізькій області у перебуває фізична особа-підприємець [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . На підставі наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 30.05.2019 року розпочато проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП [PERSON] , проте вона не була проведена у зв`язку з відсутністю платника податків або його уповноважених представників за їх місцезнаходженням. На адресу ГУ ДФС у Запорізькій області від [PERSON] надійшло повідомлення про його перебування за межами України та прохання перенести дату проведення позапланової документальної перевірки, у зв`язку з чим її було перенесено на 29.08.2019 року, про що повідомлено платника податків. На підставі наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 16.08.2019 р. №2846 працівниками ДФС у Запорізькій області здійснено вихід за податковою адресою ФОП [PERSON] , проте перевірку розпочато не було у зв`язку з відсутністю платника податків за податковою адресою. До оперативного управління повторно направлено запит на встановлення місцезнаходження платника податків. Згідно інформації, ФОП [PERSON] відсутній за податковою адресою. З матою підтвердження інформації про фактичне місцезнаходження гр. [PERSON] направлено запит до Державної Прикордонної служби України, Головного центру обробки інформації від 16.10.2019 року № 1640/10/08-01-33-05-09 щодо надання інформації про перетин кордону України гр.. [PERSON] . Листами Головного центру обробки Інформації Державної Прикордонної служби України заявнику відмовлено в наданні інформації щодо перетину кордону [PERSON] . Згідно інформаційних даних АІС «Податковий блок» ФОП [PERSON] для проведення розрахункових операцій використовував наступні банківські рахунки: № [NUMBER] ;№ [NUMBER] ;№ [NUMBER] . Має місце порушення [PERSON] податкового законодавства при здійсненні останнім підприємницької діяльності. Пунктом 181.1 ст. 181 ПК України передбачено, що у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів( послуг), що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована ( сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень ( без урахування податку на додану вартість ( далі-ПДВ), така особа зобов`язана зареєструватися як платник ПДВ у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням ( місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених ст. 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першо-третьої групи. Відповідно до пунктів 16.1.2, 16.1.3 ст. 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків. Згідно п.п.20 .1.5. п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, органи ДФС мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків, інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання. У відповідності до п.1 ст. 1076 ЦК України відомості, що складають банківську таємницю, можуть бути надані банком органам державної влади та їх посадовим особам виключно у випадках та в порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність». Підстави для отримання інформації, що містить банківську таємницю, передбачені пунктами 1-4 ч.1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Органи державної фіскальної служби мають право отримати будь-яку інформацію , віднесену законом до банківської таємниці на підставі пункту 1 ( з дозволу власника) та 2 ( за рішенням суду) ч.1 ст. 62 Законом України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до частини1, 2 ст. 349 ЦПК України справа про розкриття банківської таємниці розглядається у п`ятиденний строк з дня надходження заяви у закритому судовому засіданні з повідомленням заявника, особи, щодо Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Статтею 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначений порядок розкриття банківської таємниці, відповідно до ч. 1 якої інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема: на письмову вимогу суду або за рішенням суду (п. 2 ч. 1 ст. 62 Закону). З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську таємницю, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію. Зазначені обмеження, у тому числі викладені в ч. 4 ст. 62 Закону, не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням (вимогою) суду. Такий висновок узгоджується з п. 3.5 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267 та главою 12 ЦПК України, що містить вимоги до захисту, зберігання, використання та розкриття інформації, яка містить банківську таємницю (п. 5 ч. 1 ст. 348, п. 4 ч. 1 ст. 350 ЦПК України). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови від 30 вересня 2011 року № 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб», Правовий режим банківської таємниці визначається, зокрема, статтями 1058, 1076 Цивільного кодексу України (435-15) (далі - ЦК), статтями 60 - 62 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III (2121-14) "Про банки і банківську діяльність" (далі - Закон N 2121-III). Оскільки розкриття банківської таємниці може здійснюватись безпосередньо банками або на підставі рішення суду та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом, суд повинен розмежовувати ці підстави, кола суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу, у зв`язку із цим при розгляді справи слід ураховувати положення Податкового кодексу України (2755-17) (далі - ПКУ) та спеціальних законів, зокрема: від 20 травня 1999 року N 679-XIV (679-14) "Про Національний банк України", від 4 грудня 1990 року N 509-XII (509-12) "Про державну податкову службу в Україні", від 20 грудня 1990 року N 565-XII (565-12) "Про міліцію", від 5 листопада 1991 року N 1789-XII (1789-12) "Про прокуратуру", від 25 березня 1992 року N 2229-XII (2229-12) "Про Службу безпеки України", від 26 листопада 1993 року N 3659-XII (3659-12) "Про Антимонопольний комітет України", від 30 червня 1993 року N 3341-XII (3341-12) "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю", від 21 квітня 1999 року N 606-XIV ( 606-14 ) "Про виконавче провадження" та інших. Відповідно до ч. 1 ст. 1076 Цивільного кодексу України, відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Пунктами 4, 5 ст. 348 ЦПК України встановлено, що заява про розкриття банківської таємниці має містити, поміж іншого, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання. Враховуючи викладене, розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, а саме - інформації щодо фактичного зарахування авансового платежу за Контрактом, стосується прав та інтересів заявника щодо належного виконання Гарантом взятих на себе зобов`язань за Банківською гарантією, при цьому у досудовому порядку отримати таку інформація не виявилось за можливе, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved