Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку як отримувач пенсії в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». При перевірці пенсійної справи було виявлено, що з 01.05.2012 р. відповідачу було призначено пенсію відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (за вислугу років). В березні 2013 р. відповідач досяг пенсійного віку визначеному ст.26 " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та надав заяву про перерахунок відповідно до ст.42 цього ж закону. При формуванні розпорядження на перерахунок пенсії у зв'язку рахунковою помилкою не вірно відображений заробіток на дату здійснення нарахування, що не відповідає вимогам ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В результаті допущеної рахункової помилки безпідставно збільшився розмір пенсії, сума переплати у розмірі 1809 грн.99 коп. за період з 01.03.2013 року до 31.05.2017 року. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути надміру сплачену пенсію, позивач просить суд стягнути з відповідача суму переплати пенсії в розмірі 1809 грн. 99 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду також у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав, пояснивши, що ніяких зловживань з його боку не було, недостовірних даних до об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя він не надавал, а тому відсутні підстави для стягнення з нього суми переплати пенсії. Просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути на його користь витрати на правову допомогу. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку як отримувач пенсії в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». При перевірці пенсійної справи було виявлено, що з 01.05.2012 р. відповідачу було призначено пенсію відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (за вислугу років). В березні 2013 р. відповідач досяг пенсійного віку визначеному ст.26 " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та надав заяву про перерахунок відповідно до ст.42 цього ж закону. При формуванні розпорядження на перерахунок пенсії у зв'язку рахунковою помилкою не вірно відображений заробіток на дату здійснення нарахування, що не відповідає вимогам ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В результаті допущеної рахункової помилки безпідставно збільшився розмір пенсії, сума переплати у розмірі 1809 грн.99 коп. за період з 01.03.2013 року до 31.05.2017 року. Вказана рахункова помилка є такою, що відбулась внаслідок неправильного обчислення пенсії програмним забезпеченням і жодним чином не залежала від працівника управління, оскільки переведення показника середньомісячного заробітку як і інших показників під час проведення перерахунку пенсій проводиться автоматично по всіх справах, а не спеціалістами вручну відносно кожної справи окремо. Тому, позивачем по справі було приведену пенсійну справу у відповідність до Закону №1058. В період з 01.03.2013 року до 31.05.2017 р. відповідач отримував пенсію в більшому розмірі ніж та, що йому була призначена відповідно до Закону №1058, у зв'язку з чим утворилася переплата пенсії, у загальній сумі 1809,99 грн., яку було виявлено 24.05.2017 р. Після чого згідно розпорядженням №144783 від 24.05.2017 р. пенсію приведено у відповідність і на даний час пенсіонер отримує пенсію згідно чинного законодавства. В силу ст. 81 ЦПК України тягар доведення перед судом переконливості як вимог, так і заперечень цивільним процесуальним законом покладений на сторони. Згідно з п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, " виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, згідно з даною нормою закону поверненню підлягають лише кошти, якщо їх виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та в разі недобросовісності з боку набувача. За відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, такі кошти поверненню не підлягають. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс 14, яка, з точки зору ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення». Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч.1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014). Зі змісту п. 3 цієї постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає. Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, так і надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні приведеної в позові суми, представник позивача суду не надав. Надані позивачем докази не доводять факту недобросовісного набуття відповідачем [PERSON] отриманих коштів у розмірі 1809 грн. 99 коп., які є пенсійною виплатою, призначеною йому позивачем, а тому відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуванню» та ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» поверненню зазначена сума не підлягає. Таким чином, сумлінність поведінки одержувача коштів [PERSON] презюмуються, та у зв'язку з тим, що позивачем не доведено, що перерахування пенсії сталося з причин його недобросовісної поведінки чи пов'язане з технічною помилкою, а також факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Разом з цим, вимога [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Згідно ст.ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем та адвокатом Ларченко Ю.О. не було укладено договір про надання юридичних послуг, тому суд позбавлений можливості визначити вартість послуг адвоката, яку сторони обумовили для виконання адвокатського доручення, та порядок відрахування цих платежів (одноразово, за виконання певного доручення, почасова оплата, за отриманий результат по справі і т.д.). При цьому суд вважає, що вартість послуг адвоката за цим договором є суттєва умова договору, тому для вирішення питання стосовно правомірності покладання на позивача витрат по їх сплаті відповідач повинен був надати вказані документи суду. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав суду розрахунок витрат надання юридичних послуг та виконаної роботи від 12.02.2018р. Але, у вказаному адвокатом розрахунку не зазначено: до якого договору відноситься вказаний розрахунок, з якого приводу адвокат консультував [PERSON], стосовно якого спору готувався відзив, який саме позов та до якого позивача було складено, що робить неможливим вирішити питання про стягнення вартості цих робіт з позивача, оскільки граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, який встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розраховується відповідно до часу виконання адвокатом таких робіт. Таким чином, позов Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя не знайшов свого обґрунтування і тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed