Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

у вересні 2015 рок [PERSON] звернулася у суд зпозовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 02.08.2003 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у подружжя не склалося, тому з грудня 2014 року сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. За час перебування у шлюбі подружжям була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 64,8 кв.метрів Також позивач зазначає, що з метою матеріального забезпечення сім"ї сторони вирішили займатись підприємницькою діяльністю, а тому у жовтні 2012 року відповідач був зареєстрований як фізична особа - підприємець. З кінця 2012 року подружжя, орендувавши приміщення, за спільні кошти здійснювали закупівлю взуття з Турції та реалізували його. За виручені кошти вони здійснювали закупівлю нового товару, який також продавали, таким чином, отримували прибуток, який витрачався на потреби сім"ї. Після припинення шлюбно-сімейних стосунків відповідач продовжує реалізацію спільно придбаного до грудня 2014 року товару, проте прибуток отримує одноосібно. За таких підстав, позивач просила здійснити поділ майна, визнавши за нею та за відповідачем право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири за кожним, а також стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини придбаного в рахунок поділу майна подружжя у сумі 181 518,13 грн. У заяві про збільшення позовних вимог, з якою звернулася позивач у грудні 2015 року, [PERSON] просить здіснити поділ майна поружжя, визавши за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину спірної квартири за кожним, а також поділити рухоме майно, виділивши їй пилосос фірми "Zelmer", вартістю 1725 грн., та телевізор "Samsung", вартістю 10 243 грн. 60 коп. Відповідачу виділити мікрохвильову піч "Samsung", вартістю 1 014 грн., планшет "APPLE iPad 4", вартістю 6 364 грн., чехол для планшета "BELK" для iPad, вартістю 298,98 грн., радіотелефон "Panasonic", вартістю 433 грн., та пральну машину "Bosh", вартістю 4 355 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію в рахунок поділу майна подружжя у розмірі 1/2 вартості приданого товару в сумі 181 518,13 грн. (а.с. 72 т. 1) В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач та його представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення. У січні 2016 року [PERSON] звернувся у суд із зустрічним позовом, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] об"єктом його особистої приватної власності, зазначивши, що ісля одруження їх сім"я не мала власного житла, вони проживали у належній батьку відповідача квартирі [ADDRESS], в якій в подальшому за згодою власника вони були зареєстровані. 31 жовтня 2006 року відповідач на підставі доручення продав за 579 360 грн. належну [PERSON] квартиру, уклавши договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міськогонотаріального округу Падалка Р.О. Вказані грошові кошти були перераховані на рахунок продавця в філію "Центральне РУ" АТ "Банк Фінанси та кредит" відділення № 33 м. Києва 03 жовтня 2013 року, а 04 листопада 2013 року відповідач уклав договір про бронювання квартири [ADDRESS] для передачі у власність за № 1927/AD-6-14-4 з ТОВ "Територіальне міжгосподарче об"єднання "Ліко-Холдінг". Відповідач зазначає, що отримані ним кошти від продажу належної батькові квартири були перераховані на купівлю спірної квартири в два етапи, зокрема безпосередньо в день укладення договору бронювання 04 листопада 2013 року в сумі 19 440 грн. та 07 листопада 2013 року на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів, укладеного 05 листопада 2013 року, в сумі 583 200 грн. (а.с. 115 т.1) Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 сепня 2003 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області 02 серпня 2003 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. (а.с. 6) Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що за час шлюбу сторонами набуто наступне майно: - квартира [ADDRESS], загальною площею 66,5 кв.метрів, - пилосос фірми "Zelmer", вартістю 1725 грн., - телевізор "Samsung", вартістю 10 243 грн. 60 коп., - мікрохвильову піч "Samsung", вартістю 1 014 грн., - планшет "APPLE iPad 4", вартістю 6 364 грн., - чехол для планшета "BELK" для iPad, вартістю 298,98 грн., - радіотелефон "Panasonic", вартістю 433 грн., - пральну машину "Bosh", вартістю 4 355 грн. Заперечень щодо вартості нерухомого майна в ході судового розгляду від сторін не надходило. Разом з тим, у судовому засіданні такі посилання позивача знайшли своє підтвердження лише частково. Так, планшет "APPLE iPad 4", вартістю 6 364 грн., та чехол для планшета "BELK" для iPad, вартістю 298,98 грн., були подаровані малолітньому сину сторін [PERSON], 2006 року народження. А тому, суд вважає, що зазначене майно не була набуте подружжям під час шлюбу, а належить на праві власності їх сину. Також встановлено, що 04листопада 2013 року між [PERSON] та ТОВ "ТМО "Ліко-холдинг" було укладено договір № 1927/AD-6-14-4 про бронювання квартири для передачі у власність (двокімнатна квартира будівельний [ADDRESS] (загальна площа 64,8 кв.метрів). 07 листопада 2013 року [PERSON] на рахунок ТОВ "ТМО "Ліко-Холдинг" було перераховано 19 440 грн. за бронювання квартири згідно договору № 1927/AD-6-14-4 від 04.11.2013 р. 05 листопада 2013 року [PERSON] уклав з ТОВ "ІК "А.І.С.Т. Інвест" договір доручення № 6919/БД на купівлю цінних паперів серії AD у кількості 6480 штук за базовим активом 1 шт. - 0,01 кв.метра за ціною 90 грн. 00 коп. 05 листопада 2013 року укладено трьохсторонній договір купівлі-продажу цінних паперів № 6914/АD у кількості 6480 штук за базовим активом 1 шт. - 0,01 кв.метр за ціною 90 грн. 00 коп., що дорівнює проектній площі квартири 64,8 кв.метрів), в якому довіритель [PERSON], повірений - ТОВ "ІК "А.І.С.Т. Інвест" та продавець - ТОВ "КУА "Ліко-інвест", що діє в інтересах Венчурного пайового інвестиційного фонду "Комфорт - капітал". 07 листопада 2013 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу цінних паперів № 6914/AD/БИ від 05.11.2013 п. за купівлю ціннихпаперів серії AD у кількості 6580 штук за базовим активом 1 шт. - 0,01 в.м за ціною 90 грн. було перераховано 583 200 грн. 25 листопада 2013 року цінні папери серії AD у кількості 6480 штук за базовим активом 1 шт.- 0,01 кв.м зараховані на відповідний рахунок [PERSON] 08 грудня 2014 року після проведення обмірів БТІ квартира за будівельним [ADDRESS] має поштову (фактичну) адресу: квартира [ADDRESS] (загальна площа за обмірами БТІ - 66,5 кв.метрів). 27 лютого 2015 року відповідно до умов договору № 1927/АD-6-14-4 про бронювання квартити для передачі у власність, ТОВ "ТМО "Ліко-холдинг" завершило будівництво житловому будинку з квартирою [ADDRESS] та здало його за Актом прийому-передачі в експлуатацію (сертіфікат відповідності будівництва серії ІУ № 165150710091 від 12.03.2015 р. 08 вересня 2015 року цінні папери серії AD у кількості 6580 штук за бакзовим активом 1 шт. - 0,01 кв.м вважаються погашеними. Таким чином, вказане майно, яке було придбане подружжям [PERSON] під час шлюбу, підлягає поділу між ними. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач просить суд здійснити поділ майна у рівних частинах. Такий варіант поділу спільного майна не порушує прав позивача, передбачених законом та є його добровільним волевиявленням. За таких обставин, суд вважає за можливе визнати за позивачем (згідно його вимог) право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 66,5 кв.метрів, житловою площею 32 кв. метри. У порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 66,5 кв.метрів, житловою площею 32 кв. метри. У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] право власності на телевізор "Samsung", вартістю 10 243 грн. 60 коп. У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] право власності на: мікрохвильову піч "Samsung", вартістю 1 014 грн., радіотелефон "Panasonic", вартістю 433 грн., пральну машину "Bosh", вартістю 4 355 грн. та пилосос фірми "Zelmer", вартістю 1725 грн., а всього майна на загальну суму 7 507 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1 368 грн. 30 коп. компенсації різниці вартості спільного майна подружжя. Також [PERSON] просить стягнути з [PERSON] грошову компенсацію в рахунок поділу майна подружжя у розмірі 1/2 частини вартості придбаного товару в сумі 181 518 грн. 13 коп. [PERSON] 04 жовтня 2012 року зареєстрований як фізична особа - підприємець., що підтверджується даними виписки з єдиного державного реєстру фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців. (а.с. 23 т. 1) Звертаючись у суд з такими вимогами, [PERSON] зазначає, що з кінця 2012 року сторони,орендувавши приміщення за адресою: [ADDRESS], за сіпльні кошти здійснювали закупівлю взуття у Турції та реалізовували його. У подальшому за отримані грошові кошти купували новий товар, продавали його, а отриманий прибуток витрачали на потреби сім"ї. Оскільки з грудня 2014 року подружжя проживає окремо один від одного, [PERSON] самостійно здійснює реалізацію раніше придбаного подружжям товару, отримуючи прибуток. Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування таких позовних вимог, та вважає, що за таких обставин підстави для їх задоволення відсутні. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] про визнання спірної квартири об"єктом особистої приватної власності, на думку суду, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1. п. 7 ч. 2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини,чоловіка є майно набуте ним, нею до шлюбу. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що вартість квартири оплачена ним за рахунок власних заощаджень та коштів, наданих його батьками. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом з тим, суд вважає, що надані [PERSON] докумени не є доказом належності внесених коштів лише йому. Шлюб між сторонами зареєстровано 02 серпня 2003 року, тому враховуючи презумпцію спільної сумісної власності майна придбаного в шлюбі (ст. 60 СК України), кошти, внесені після 02 серпня 2003 року, є майном подружжя. Посилання [PERSON] на те, що кошти витрачі на придбання спірної квартири були його особистими грошовими коштами, які одержані ним від продажу 31 жовтня 2013 року однокімнатної квартири [ADDRESS] не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Навіть за наявності факту продажу квартири в 2013 р., позивач за зустрічним позовом не надав доказів щодо витрати цих коштів саме на придбання спірної квартири. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати.

Outcome: partial