Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач Вараська районна державна адміністрація Рівненської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділення частки житлового будинку в натурі із спільного часткового майна, визнання права власності та припинення права спільної часткової власності. В обґрунтування позову зазначили, що позивач та відповідачі володіють нерухомим майном: житловим будинком, також позивач частиною земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до правовстановчих документів позивачу належать 477/1000 частки житлового будинку та 1 частка земельної ділянки реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1999163856208 для будівництва та обслуговування будівель органів державної власності та місцевого самоврядування, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Для виділу частки державної власності в натурі, та припинення права спільної часткової власності на житловий будинок для належного розпорядження майном, потрібно укласти нотаріально посвідчений договір за згодою всіх співвласників даного житлового будинку. Дану згоду від співвласників отримати неможливо, відповідно до інформації отриманої з державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером 1798590 зареєстрована заборона на нерухоме майно, за власниками квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована 24.03.2005 за №1798590 реєстратором: приватним нотаріусом Яременко Г.В.. Згідно Технічного паспорту на будинок Інвентаризаційна справа №70, реєстраційний 2150670256208 від 03.09.2021 року вбачається, що будівля за адресою [ADDRESS] має загальну площу 331,3 кв.м. та є самостійним об`єктом нерухомості. З Висновку щодо технічної можливості виділу в цілу частку з об"єкта нерухомого майна від 03.09.2021 року слідує, що за технічними показниками об"єкт нерухомого майна може бути виділено в натурі в цілу частку із спільно-часткової власності, що складає 477/1000 частку власності на будівлю по [ADDRESS]. А тому позивач аважає, що приміщеннями будинку, а саме: :1-1 - коридор -13,3 кв.м; 1-2 - кладова -1,5кв.м; 1-3- коридор - 21,6 кв.м, 1-4 відділ контролю -17,6кв.м, 1-5 відділ механічних розробок -19,6кв.м, 1-6 цех перфорації - 21,0 кв.м, 1-7 архів - 3,2 кв.м, 1-8 цех табуляції - 17,7 кв.м, 1-9 цех табуляції - 27,6 кв.м, 1-10 майстерня - 23,0 кв.м, 1-11 сходова клітина - 13,3 кв.м, 1-12 коридор-22,9 кв.м, 1-13 відділ заготовок -17,6 кв.м, 1-14відціл сільського господарства 20,2 кв.м, 1-15 кабінет 20,7 кв.м, 1-16 кладова -1,9 кв. м, 1-17 бухгалтерія 17,8 кв.м, 1-18 цех бух. машин - 27,3 кв.м, 1-19 цех ВКМ - 23,5 кв.м, загальною площею - 331,3 кв.м; а2 вхідні сходи, що становлять 477/1000 ідеальну частку, мають бути виділені в окремий об`єкт нерухомого майна - будинок з аадресою: [ADDRESS] . У зв`язку із чим і звертаються до суду. Вказаний позов Вараської районної державної адміністрації Рівненської області надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 17.09.2021 року. Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача Вараської районної державної адміністрації Рівненської області не з`явився, але надали суду заяву в якій просили розгляд справи проводити у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі будучи належним чином повідомлені про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили про розгляд справи в їх відсутності перед судом не клопотали. За нормою п1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Так судом встановлено, що позивачу на підставі право власності належить частка в розмірі 477/1000 спірного житлового будинку за реєстраційним номером 2150670256208 від 26.05.2021 року що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджуються копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також позивачу належить 1 частка земельної ділянки реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1999163856208 за кадастровим номером 5620855100:01:020:0003 площею 0,064 га. для будівництва та обслуговування будівель органів державної власності та місцевого самоврядування. Іншими співвласниками спірного майна є відповідачі, про що свідчить копія Акту приймання-передачі від 07.07.2020 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Для виділу частки державної власності в натурі, та припинення права спільної часткової власності на житловий будинок для належного розпорядження майном, потрібно укласти нотаріально посвідчений договір за згодою всіх співвласників даного житлового будинку. Однак відповідно до інформації отриманої з державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером 1798590 зареєстрована заборона на нерухоме майно, за власниками квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована 24.03.2005 за №1798590 реєстратором: приватним нотаріусом Яременко Г.В., а тому дану згоду від співвласників отримати неможливо. Згідно Технічного паспорту на будинок Інвентаризаційна справа №70, реєстраційний 2150670256208 від 03.09.2021 року вбачається, що будівля за адресою [ADDRESS] має загальну площу 331,3 кв.м. та є самостійним об`єктом нерухомості. З Висновку щодо технічної можливості виділу в цілу частку з об"єкта нерухомого майна від 03.09.2021 року слідує, що за технічними показниками об"єкт нерухомого майна може бути виділено в натурі в цілу частку із спільно-часткової власності, що складає 477/1000 частку власності на будівлю по [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч.1, 2 ст.355, ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частиною 1 ст.358, ст.ст.361, 362 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. При цьому, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а інші співвласники мають переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності. Згідно із вимогами ст.ст. 364, 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Поділ в натурі між співвласниками здійснюється за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Верховний Суд України в п.п.7, 8 Постанови Пленуму "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок" від 04 жовтня 1991 року №7 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Суд звертає увагу, що встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в користування, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, реалізується зокрема шляхом укладення договору про виділ у натурі частки з спільного майна, проте сторони не досягли згоди щодо укладення такого договору. Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17. Враховуючи обставини справи, зокрема, визнання позову відповідачами, наявність технічної можливості поділу спірного житлового будинку, суд вважає, що позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved