Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Лікар 4 відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева звернулася до суду із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що за направленням лікаря-психіатра Миргородської ЦРЛ [PERSON] госпіталізована з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром». Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, враховуючи її стан, відмову від прийому ліків та їжі, неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечують життєдіяльність, а тому вона потребує примусової госпіталізації до психіатричного закладу за згодою опікуна. У судовому засіданні представник заявника, лікар-психіатр заяву підтримала та просила її задовольнити. Прокурор у судовому засіданні заяву про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON] підтримав. Опікун [PERSON], який є сином [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав в повному обсязі. [PERSON], згідно висновку ЛКК від 20 січня 2018 року участі в судовому засіданні за своїм психічним станом приймати не може. Суд, заслухавши пояснення заявника лікаря-психіатра, думку прокурора, дослідивши та оцінивши докази по справі приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 20 січня 2018 року о 14 год. 30 хв. [PERSON] за направленням лікаря-психіатра Миргородського ЦРЛ [PERSON] госпіталізована до ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром». [PERSON] в приймальному відділенні була оглянута черговим лікарем, яка підтвердила необхідність стаціонарного лікування, опікуном [PERSON] надана згода на госпіталізацію [PERSON] Згідно ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Рішенням Конституційного суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. За висновком комісії лікарів-психіатрів ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева від 22 січня 2018 року [PERSON], [INFO], враховуючи її психічний стан, відмову від прийому ліків та їжі, неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечують життєдіяльність, підлягає госпіталізації до психіатричного закладу на стаціонарне лікування в примусовому порядку. Приймаючи до уваги вищевикладене, а також, що [PERSON] є особою, яка страждає на психічний розлад, їй встановлений діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, кататонічний синдром, стадія загострення», суд приходить до висновку про обґрунтованість висновку щодо необхідності лікування [PERSON] в умовах стаціонару, а тому заява підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved