Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Вінницька міська рада звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою. Позов мотивований тим, що [INFO] року помер [PERSON], якому на праві власності належала квартира [ADDRESS]. Оскільки у встановлений законом строк спадщина за померлим [PERSON] спадкоємцями не прийнята та відповідно до пункту 2 статті 1299 ЦК України, в разі наявності спадкоємців, право власності на нерухоме майно в них не виникло. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З огляду на вищевикладене, Вінницька міська рада звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області в порядку окремого провадження з заявою про визнання квартири відумерлою спадщиною. Під час судового розгляду вищевказаної заяви було витребувано спадкову справу, з якої встановлено, що після смерті [PERSON] [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з цим, заяву Вінницької міської ради було залишено без розгляду через наявність спору про право. Враховуючи вищевикладене, Вінницька міська рада звернулася до суду з даним позовом та просить визнати квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною та передати її у власність територіальній громаді м. Вінниці в особі Вінницької міської ради. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву (а.с. 94 Т.1), який мотивовано тим, що вона є спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON], про що подає до суду відповідну зустрічну позовну заяву. [PERSON] разом зі своєю донькою, чоловіком та [PERSON] прожили однією сім'єю 8 років. Обставини, які вказують на існування фактичних сімейних стосунків наводяться у зустрічному позові та доводяться документами. На підставі ст. 1264 ЦК України просить відмовити в позові Вінницькій міській раді. Виходячи з вищевикладеного, відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву до Вінницької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно (а.с. 98-109 Т.1). Зустрічна позовна заява мотивована тим, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру, належну [PERSON], [ADDRESS] [PERSON] зазначає, що [PERSON] був абсолютно одинокою людиною. Вона разом зі своєю донькою та чоловіком разом із [PERSON] проживали однією сім'єю протягом 8 років, хоча сімейні відносини між ними склалися набагато років раніше. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини мають право у четверту чергу на спадкування. Фактично [PERSON], з своєю донькою та чоловіком проживали разом однією сім'єю з [PERSON] з березня 2007 року. Однак, з донькою зареєструвалися в квартирі 6 жовтня 2009 року. Тобто з часу офіційної реєстрації в квартирі до часу відкриття спадщини за померлим [PERSON] пройшло шість років, а з моменту проживання однією сім'єю 8 років. Враховуючи дану обставину, вона 22 квітня 2016 року звернулася до Третьої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом в порядку четвертої черги, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю протягом не менше як п'ять років до моменту відкриття спадщини. Проте, нотаріус повідомила, що їй необхідне рішення суду про те, що вона була дійсно членом сім'ї спадкодавця. Оскільки нового власника на спірну квартиру не зареєстровано, після смерті [PERSON], Вінницька міська рада звернулась до суду із позовом про визнання відумерлості спадщини в порядку статті 1277 ЦК України. [PERSON] повідомляє, що у дитинстві вона разом із [PERSON] проживали в будинках поруч та гралися в одному дворі. Їхні матері товаришували. З 1996 року [PERSON] в дворі майже не бачили, його матір повідомила, що він знаходиться в лікарні. В 2001 році [PERSON] влаштувалась на роботу головним бухгалтером у психоневрологічну лікарню ім. Ющенка, де і зустріла [PERSON]. [PERSON] повідомив, що його мати померла. Так, [PERSON] та її мати почали провідувати [PERSON] в лікарні. Приносили йому їжу та вітали з днем народження. У 2004 році рішенням суду [PERSON] визнали недієздатним. [PERSON] [PERSON] дізналася, що хтось заселився у квартиру [PERSON] і там проживає видаючи себе за його родичів. При цьому, в 2006 році [PERSON] підготовлювали до переведення в будинок інтернат. Тому з метою захисту інтересів [PERSON] та права власності на квартиру, [PERSON] погодилась стати його опікуном. Так, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2007 року її було визнано опікуном [PERSON] Після отримання статусу опікуна [PERSON] було вчинено ряд дій щодо поновлення прав [PERSON] на квартиру та відновлення ряду його документів, що були втрачені. В березні 2007 року [PERSON] забрала [PERSON] з лікарні до дому, його квартири. [PERSON] цього нею було здійснено ремонт в квартирі за власні кошти. В зв'язку з не можливістю [PERSON] самостійно проживати в квартирі, [PERSON] разом зі своєю сім'єю (чоловіком та донькою) стали проживати разом з ним шляхом заселення в його квартиру та прийняттям в сім'ю на правах братерства. [PERSON] прогулювалась з [PERSON], купувала йому речі, слідкувала за тим, щоб він мав охайний вигляд, купувала золотий ланцюжок з хрестиком. Всі сімейні свята в них проходили разом, вони їздили відпочивати на дачу. Всі близькі [PERSON] сприймали [PERSON] як її родича. [PERSON] не вистачало на повноцінне його утримання, тому додаткові витрати робились із заробітної плати відповідача та її чоловіка. [PERSON] того, [PERSON] разом зі своїм чоловіком здійснили за власний рахунок погашення заборгованості по квартплаті та комунальним платежам, які накопичились з 2001р. по 2007р., коли [PERSON] знаходився у лікарні. [PERSON] зазначає, що вона проживала з [PERSON] однією сім'єю, мали спільний побут, вели спільне господарство, мали взаємні права і обов'язки. Всі витрати щодо поховання [PERSON] було здійснено [PERSON] Остання зазначає, що вона вийшла за рамки формальних стосунків опікуна до створення [PERSON] повноцінної сім'ї. Остання вважає себе спадкоємцем четвертої черги на вказану спадщину, оскільки фактично прийняла спадщину, зокрема з березня 2007 року постійно мешкала разом з [PERSON] однією сім'єю по день смерті. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заявою, в якій просила: - встановити факт проживання спадкоємця [PERSON] з спадкодавцем [PERSON], [INFO], який помер [INFO], однією сім'єю у період з 01.03.2007 року до моменту смерті та визнати її спадкоємцем 4-ї черги; - визнати за позивачем право власності на спадкове майно, яке складається з двокімнатної квартири загальною площею 43,4 кв.м. у [ADDRESS] Ухвалою суду від 3 травня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Вінницької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Вінницької міської ради до [PERSON] про визнання спадщини відумерлою (а.с. 65 Т.2). Представник позивача-відповідача Вінницької міської ради (за первісним та зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала повністю та просила суд їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Зустрічний позов не визнала, оскільки [PERSON] помер, родичів у нього не залишилось, а тому квартира має перейти у власність держави. На думку представника позивача, опікун немає право успадковувати майно після смерті свого підопічного. Щодо пояснень [PERSON] відносно того, що вона доглядала за [PERSON], одягала, годувала, лікувала, гуляла з ним, то всі ці дії належать до обов'язків опікуна. Всі акти, які містяться в матеріалах справи, свідчать про виконання [PERSON] обов'язків опікуна. Відносно здійснення останньою дій щодо оформлення спадщини за [PERSON] після смерті його матері, то це також є обов'язком опікуна. Відносно ремонту квартири, то він робився не лише для [PERSON], оскільки [PERSON] також проживала в даній квартирі разом з чоловіком та донькою. Свідки, допитані в судовому засіданні, повідомили, що [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON], як опікун. Допитаний в судовому засіданні лікар повідомив, що на його практиці було шість справ, коли лікарня шукала опікунів для недієздатних, які володіли квартирами, з кола своїх робітників. [PERSON] це є також обов'язком опікуна, тому не слід вважати, що [PERSON] здійснила дані витрати, оскільки він був членом її сім'ї. Відносно позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно, то [PERSON] не наведено жодної причини для цього. На думку представника дана вимога є необґрунтованою та передчасною. Просила відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Відповідач-позивач (за первісним та зустрічним позовом) [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали, з підстав зазначених у відзиві та зустрічному позові. Також додали, що [PERSON] піклувалася про [PERSON], як про члена сім'ї, виконуючи більше ніж визначено обов'язками опікуна. [PERSON] не мала на меті корисливі мотиви (отримати квартиру) під час оформлення опікунства, а лише бажала захистити права недієздатної особи. До [PERSON] ставились, як до члена сім'ї, і він володів тими ж права і обов'язками, що і всі. Як доказ проживання однією сім'єю є те, що [PERSON] отримала недоотриману пенсію [PERSON] після його смерті. Представник зазначає, що пенсію має право отримувати член сім'ї, який проживав разом з померлим. Окрім того, [PERSON] зробила багато зусиль для [PERSON], тому має моральне право на визнання за нею права власності на спірну квартиру. З огляду на наведене [PERSON] та її представник [PERSON] просили суд у задоволенні позову Вінницької міської ради відмовити, зустрічний позов підтримали повністю та просили його задовольнити, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. Заслухавши пояснення представника позивача-відповідача [PERSON], відповідача-позивача [PERSON] та її представника [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та про наявність підстав для часткового задоволення зустрічного позову, з огляду на наступне. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини п'ятої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 13.03.2007 року відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 117 Т.1). На підставі свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 15.08.2007 року встановлено, що кооперативна двокімнатна квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 128 Т.1). [PERSON] був прописаний та проживав у спірній квартирі з 1995 року по день смерті, що підтверджується довідкою МКП «ЖЕК №12» від 10.11.2015 року (а.с. 180 Т.1). З матеріалів справи вбачається, що мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 118 Т.1). З виписки з амбулаторної карти [PERSON] вбачається, що останній був госпіталізований з 26.01.2004 року по 01.03.2007 рік. Є одиноким, мати померла (а.с. 171 Т.1). Тобто, до оформлення опікунства, він декілька років перебував у лікарні. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.09.2004 року [PERSON], [INFO], визнано недієздатним. Дане рішення суду набуло законної сили 01.11.2004 року (а.с. 116 Т.1). Зі змісту даного рішення вбачається, що [PERSON] потребує стороннього догляду, нагляду та оформлення опіки. Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.01.2007 року, справа № 2-о-11/07, [PERSON] було призначено опікуном [PERSON], [INFO] (а.с. 135 Т.1). Рішення суду набрало законної сили 05.02.2007 року. Зі змісту даного рішення вбачається, що до виконавчого комітету Вінницької міської ради з письмовою заявою звернулась [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] Після оформлення опікунства [PERSON] було прийнято рішення забрати [PERSON] з лікарні до його квартири. З метою підготовки квартири до приїзду [PERSON], [PERSON] навідалась до його помешкання, проте двері були закриті. З акту обстеження матеріально-побутовий умов [PERSON], складеного 21.02.2007р. м/с соціально-правової служби лікарні ім. Ющенка та сусідами вбачається, що двері в квартирі були замінені невідомо ким. Під час огляду квартири, з'явилась невідома особа, яка представилась власником квартири, без пред'явлення документів. Особистих речей хворого в квартирі не було (а.с. 173 Т.1). Суд звертає увагу, що з метою захисту права власності на житло недієздатного [PERSON] зверталася з заявами до правоохоронних органів (а.с. 140, 140 зворіт Т.1). 6 березня 2007 року [PERSON], в інтересах якої діяв [PERSON], звернулася до Ленінського районного суду м. Вінниці з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], про визнання права власності на спірну квартиру (а.с. 139 Т.1). Під час розгляду справи з метою захисту майнових інтересів та житлових прав недієздатного прокуратура Вінницької області вступила у розгляд справи. Так, ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.06.2007 року позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду, в зв'язку з повторною неявкою в судове засідання позивача (а.с. 143 Т.1). Слід відзначити, що [PERSON] зверталася в суд з заявою про перегляд вищевказаного рішення суду за нововиявленими обставинами. Проте, ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.05.2007 року їй було відмовлено (а.с. 136 Т.1). В даній ухвалі зазначено, що [PERSON] є рідною тіткою [PERSON] [PERSON] того, вищевказана ухвала була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 10.07.2007 року (а.с. 138 Т.1). Судом встановлено, що після отримання опіки [PERSON] забрала [PERSON] з лікарні додому. Зокрема, з відповіді на запит, наданою КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» від 19.04.2018 року, підтверджується факт виписання з лікарні 1 березня 2007 року [PERSON] додому [PERSON] (а.с. 189 Т.1). Даний факт також підтверджується довідкою даної лікарні №18 від 01.03.2007 року (а.с. 170 Т.1). Так, станом на 01.03.2007 року грошей хворого та речей на збережені у ВОПНЛ ім. Ющенка не має, що підтверджується їх довідкою від 01.03.2007 року (а.с. 134 Т.1). Після смерті матері [PERSON], [PERSON] вчинила ряд дій для оформлення спадкового майна. Так, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.09.2007 року, [PERSON] є спадкоємцем квартири [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] (а.с. 119 Т.1). Також, [PERSON] є спадкоємцем грошових вкладів з належними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у ТВБВ №8672/060 Вінницького міського відділення № 8672 Ощадбанку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.09.2007 року (а.с. 120 Т.1). Також, [PERSON] було вчинено дії щодо відновлення документів на квартиру [PERSON] Зокрема, 18.10.2007 року КП "ВООБТІ" виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 122 Т.1). Власником даної квартири записаний [PERSON]. На підтвердження вчинення [PERSON] дій щодо реєстрації переходу права власності та виготовлення технічного паспорта на спірну квартиру надано договори-замовлення у КП «ВООБТІ», де замовником вказано [PERSON] (а.с. 125, 127 Т.1). Аналогічні відомості містяться і в матеріалах інвентаризаційної справи №22907 на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Факт належного виконання обов'язків опікуна підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 15.03.2007 року, складеного комісією в складі начальника відділу у справах неповнолітніх Вінницької міської ради [PERSON], зав. психоневрологічним диспансером лікарні ім. А. Ющенка [PERSON], головного спеціаліста відділу у справах неповнолітніх Вінницької міської ради [PERSON], головного спеціаліста планово-економічного відділу управління охорони здоров'я [PERSON] (а.с. 174 Т.1). З відповіді на запит, наданого Вінницьким відділом поліції ГУНП у Вінницькій області від 03 травня 2018 року (а.с. 71 зворіт Т.2) вбачається, що згідно даних інтегрованої інформаційно-пошукової системи Національної поліції України інформація про виклики за адресою: [ADDRESS] щодо неналежної поведінки [PERSON] та/або [PERSON] протягом 2008 - 2015 років відсутня. Щодо інформації за 2007 рік, то інформаційно-пошукова система ще не була створена. Отже, дана інформація підтверджує той факт, що [PERSON] не був агресивним. В матеріалах справи міститься виписка з історії хвороби №8873 [PERSON], з якої вбачається, що незадовго до смерті він знаходився на стаціонарному лікуванні в 12 відділенні ВОПНЛ ім. Ющенка з 03.08.2015 по 30.10.2015р.р. З 1996 року йому встановлений діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, у розумово - відсталої особи». Був визнаний інвалідом другої групи безтерміново (а.с. 114 Т.1). Суд критично ставиться до записів у даній виписці: «вона мене закриває, а сама іде гуляти, мене не бере, щось з ним домовляється», оскільки дані думки [PERSON] висловлював в стані загострення хвороби, в зв'язку з чим його госпіталізовували в лікарню. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 05.11.2015 року відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ у Вінницькій області, встановлено, що [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 5 Т.1). З лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті слідує, що [PERSON] помер вдома - [ADDRESS], причина смерті - кардіоміопатія, гостра серцева недостатність (а.с. 112 Т.1). В ході розгляду справи, протокольно ухвалою суду від 15 січня 2018 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування в Третьої Вінницької державної нотаріальної контори спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] року [PERSON]. Так, з матеріалів спадкової справи № 137/2016, заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що відповідач-позивач [PERSON] 22.04.2016 року звернулася до Третьої вінницької державної нотаріальної контори про прийняття спадкового майна після смерті 04.11.2015 року [PERSON], з яким вона проживала разом (а.с. 41 Т.1). Інших спадкоємців у померлого немає. З Інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 22.04.2016 року вбачається, що померлий [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 47 Т.1). Згідно з відповіддю на запит, наданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 03.02.2018 року, встановлено, що в даному відділі актових записів про шлюб, розірвання шлюбу на [PERSON], [INFO], не виявлено (а.с. 69 Т.1). Отже, [PERSON] не перебував в шлюбі, тобто в нього відсутня особа, яка могла б бути спадкоємцем. З метою встановлення факту проживання спадкоємця з підопічним однією сім'єю до моменту смерті, судом досліджено наступні докази. Так, з довідки МКП «ЖЕК №10» № 86а від 16.02.2007 року вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] проживає один (а.с. 175 Т.1). Отже станом на лютий 2007 року [PERSON] проживав один у квартирі. У висновку лікарської комісії ВОПНЛ ім. Ющенка щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 11.06.2008 року зазначено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу, проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 115 Т.1). Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання осіб від 02.02.2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 2009 року, а [PERSON] з 2016 року (а.с. 65-67 Т.1). Тобто, опікун зареєструвала своє місце проживання в спірній квартирі лише через два роки спільного проживання з опікуном. Відповідно до копії особового рахунку № [NUMBER], виданого 07.02.2018 року МКП «ЖЕК №12» власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Також, крім власника в даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] з 06.10.2009 року та [PERSON] - з 21.07.2016 року. В графі «Родинні стосунки з власником» зазначено «інші» (а.с. 73 Т.1). Аналогічні відомості містяться і в довідках МКП «ЖЕК №12» №3326, 9406, 470 від 10.04.2015, 10.11.2015, 07.02.2018 року (а.с. 74, 181, 181 зворіт Т.1). З відмітки, зробленої в паспорті [PERSON] вбачається, що остання була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] а з 06.10.2009 року зареєструвала своє місце проживання - [ADDRESS] (а.с. 44 Т.1). Факт проживання [PERSON] за спірною адресою разом із [PERSON] по день смерті та ведення спільного господарства підтверджується довідками МКП «ЖЕК №12» № 2144, 2244 від 13.04.2016, 21.04.2016 року (а.с. 178 Т.1), а також актом від 20.04.2016 року, складеного сусідами та посвідченого МКП «ЖЕК №12», в якому зазначено, що [PERSON] проживає з 06.10.2009 року (а.с. 179 Т.1). Як вбачається з актів від 01 березня 2007 року, від 01 листопада 2007 року, складених сусідами та затверджених МКП «ЖЕК-10», [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з [PERSON] (а.с. 182-184 Т.1). Отже, проаналізувавши вищевказані документи, суд приходить до переконання, що [PERSON] почала проживати разом з спадкодавцем [PERSON] з 01.03.2007 року, тобто з часу виписки підопічного з лікарні. Слід зазначити, що [PERSON] перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці з 03.12.1996 року по 31.01.2007 року та отримував соціальну пенсію по інвалідності (а.с. 95 Т.2) Також, ухвалою суду від 11 червня 2018 року клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про витребування доказів задоволено та витребувано в Управління соціального захисту населення (Правобережне) Вінницької міської ради (м. Вінниця, вул. Космонавтів, 30): - інформацію щодо того чи отримувала [PERSON] щомісячну грошову допомогу як член сім'ї [PERSON] у зв'язку із доглядом за останнім, як інвалідом II групи внаслідок психічного захворювання, який проживав за адресою: [ADDRESS] - копії заяв [PERSON] про призначення грошової допомоги на догляд за [PERSON] та копії відповідних рішень про призначення допомоги; - копії актів про проведення обстеження сім'ї спеціалістами органів соціального захисту населення, які оформлялися кожні 6 місяців. Цією ж ухвалою суду витребувано в Управління пенсійного фонду України в м. Вінниці (м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7) інформацію щодо виплати недоотриманої пенсії [PERSON] [PERSON].у зв'язку з тим, що вона постійно проживала разом з [PERSON], як член сім'ї та у зв'язку з тим, що останні вели спільне господарство (а.с. 108-109 Т.2). На виконання вимог ухвали суду Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради надано копії заяв [PERSON] про призначення грошової допомоги на догляд за [PERSON], копії відповідних рішень про призначення допомоги та копії актів про проведення обстеження сім'ї спеціалістами органів соціального захисту населення (а.с. 116, 118-143 Т.2). Під час оформлення даної допомоги [PERSON] подавались декларації про доходи та майновий стан, в яких остання зазначала, що проживає в спірній квартирі та членами її сім'ї є чоловік [PERSON], донька [PERSON], підопічний [PERSON] Факт проживання [PERSON] разом із підопічним та чоловіком в спірній квартирі підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 08.05.2014 року. Згідно відомостей управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, [PERSON] в квітні 2016 року звернулася до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці за недоотриманою пенсією за померлого [PERSON] за листопад 2015 року та отримала її на підставі поданих документів, а саме: заяви від 22.04.2016р. та довідки з житлово-експлуатаційної контори №12, в якій зазначено, що [PERSON] проживала з [PERSON] за однією адресою та вели спільне господарство (а.с. 144-146 Т.2). Слід зазначити, що для видачі недоотриманої пенсії [PERSON] необхідно було надати управлінню визначений перелік документів, зокрема і довідку ЖЕКу. Проте, довідка МКП «ЖЕК №12» не є беззаперечним доказом проживання [PERSON] з підопічним. [PERSON] того, з даної довідки не вбачається часу, з якого вони почали проживати разом та в яких відносинах вони перебували. Тобто даної довідки не достатньо для прийняття спадщини. Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Враховуючи положення вищевказаної статті, суд приходить до висновку, що [PERSON] отримала недоотриману пенсію підопічного, на підставі довідки ЖЕКу про спільне проживання. Судом встановлено, що під час проживання з підопічним, [PERSON] було вчинено ряд дій щодо захисту його прав. Матеріалами справи встановлено, що за період перебування [PERSON] в лікарні з 1999 по 2007 рік утворилась заборгованість по квартплаті (а.с. 151-155 Т.1). З метою вирішення даного питання [PERSON] 17.03.2007 року зверталася до «МКП «ЖЕК №10» з заявою про списання боргу (а.с. 146 Т.1). В результаті розгляду даної заяви між ними було укладено мирову угоду про розстрочку виплати основного боргу (а.с. 147 Т.1). Аналогічна заборгованість виникла і по теплу, в зв'язку з чим [PERSON] зверталася до ДП «Теплокомуненерго МАЯК» з заявою про списання боргу (а.с. 148 Т.1). Під час вирішення даного питання між ними було укладено договір про реструктуризацію заборгованості (а.с. 149-150 Т.1). Слід зазначити, що наразі заборгованість погашена, що підтверджується листами ДП ТКЕ «Маяк» ПРАТ «Вінницький завод «Маяк», ПАТ «Вінницягаз» (а.с. 72 зворіт, 73 зворіт Т.2). Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що доказів, які б підтверджували хто сплатив заборгованість, в матеріалах справи відсутні. Це пояснюється тим, що минуло вдосталь часу, в результаті чого в архівах даних підприємств не збереглися відповідні документи. При цьому, суд враховує, що [PERSON] отримував мінімальний розмір пенсії, з якої здійснювалися витрати на лікування [PERSON], придбання йому їжі, одягу, тощо. Тому, на думку суду, розмір пенсії був недостатнім для погашення заборгованості по оплаті комунальних послух, в результаті чого дані витрати цілком могла здійснювати опікун [PERSON] за рахунок власного сімейного бюджету. Суд акцентує увагу на тому, що витрачання власних коштів для погашення заборгованості підопічного не є обов'язками опікуна. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] під час опікунства було придбано для [PERSON] ланцюжок, браслет, хрестик та перстень (а.с. 157 Т.1). Факт користування [PERSON] даними речами підтверджується поясненнями [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON] [INFO] року [PERSON] виповнилося 35 років. Даний ювілей святкували у кафе «АСЯ», що підтверджується товарним чеком (а.с. 157 зворіт Т.1). Суд звертає увагу, що придбання прикрас та святкування дня народження підопічного не входить до кола обов'язків опікуна. Дані дії [PERSON] здійснювала на свій розсуд. З аналізу вищевказаних дій вбачається, що до [PERSON] ставились дійсно як до члена сім'ї, святкувати його дні народжень нарівні зі своїми, купували йому дорогі подарунки. Судом встановлено, що [PERSON] здійснювала витрати на лікування [PERSON], зокрема сплачувала благодійні внески в лікарню та надавала засоби побутової хімії, речі (а.с. 159, 164 Т.1). В судовому засіданні [PERSON] повідомляла, що нею було здійснено ремонт спірної квартири до моменту виписки [PERSON] з лікарні (2007 рік). Однак, в матеріалах справи міститься акт прийому-передачі виконаних робіт від 31.10.2012 року (а.с. 160 Т.1). Зі змісту даного акту вбачається, що ремонт було здійснено 2012 року. Жодних письмових доказів, які б підтверджували проведення ремонтних робіт в 2007 року у спірній квартирі, суд не надано. Разом з тим, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він допомагав здійснювати ремонт в спірній квартирі. Також в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що під час перебування [PERSON] в лікарні квартира знаходилась в жахливому стані. В 2007, 2009 роках у спірній квартирі проводилась дезінфекція. Замовником була [PERSON] (а.с. 162-163 Т.1). Щодо виконання ремонтних робіт та проведення дезінфекції, то, на думку суду, дані витрати [PERSON] здійснювала за власні кошти, так як [PERSON] отримував мінімальний розмір пенсії. В ході розгляду справи, протокольно ухвалою суду від 22.05.2018 року було задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом про витребування у Виконавчого комітету Вінницької міської ради та Вінницької міської ради існуючих актів обстеження житлових умов [PERSON], 1975 року народження, та зобов'язано надати суду: -існуючі акти обстеження житлових умов [PERSON], 1975 року народження, якого згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.09.2004 визнано недієздатним та який проживав за адресою: [ADDRESS] за 2007-2015 року; -акт обстеження житлових умов [PERSON], 1975 року народження, від 15.03.2007 року (а.с. 80, 81 Т.2). На виконання вищевказаної ухвали суду, Виконавчим комітетом Вінницької міської ради надано суду акти перевірки житлових умов проживання [PERSON] від 29 квітня 2014р., від 24 квітня 2015 р., (а.с. 86, 87 Т.2). Зі змісту даних актів встановлено, що разом із недієздатним [PERSON] проживають його опікун [PERSON], чоловік опікуна [PERSON] та донька опікуна [PERSON]. Підопічний має свою окрему кімнату з меблями. Опікун працює, тому більше часу підопічний проводить з бабушкою, вона приходить, оскільки проживає окремо. Отже, даними актами підтверджується факт проживання опікуна з підопічним в 2014-2015 роках. Суд критично оцінює копії фіскальних чеків про купівлю телевізора та мультиварки саме для [PERSON], оскільки даними доказами не підтверджується факт придбання даної техніки та користування лише [PERSON] Жодних інших доказів користування даною технікою лише [PERSON], [PERSON] суду не надано. При цьому, з чеку на телевізор не вбачається коли він був придбаний. Щодо чеку на мультиварку, то вона придбана незадовго до смерті [PERSON], тобто починаючи з 2007 року він міг обходитись без даної техніки. [PERSON] того, суд звертає увагу, що окрім [PERSON] в квартирі проживало ще троє осіб, які напевно також мали необхідність в мультиварці. Матеріалами справи дійсно підтверджено, що [PERSON] здійснювала витрати на поховання [PERSON], влаштовувала поминальні обіди (а.с. 165-169 Т.1). Щодо можливих корисливих мотивів оформлення опіки [PERSON], суд зазначає наступне. Відповідно до договору дарування частини квартири від 02.12.2009 року, [PERSON] та [PERSON] передали безоплатно у власність, а [PERSON] прийняла дарунок - ? частини квартири номер 69, що знаходиться в житловому будинку, розташованому в місті Вінниці, по вулиці Стахурського, під номером 58 (а.с. 190-191 Т.1). Загальна площа квартири становить 49,3 кв.м. Тобто, [PERSON] має у власності частину квартири та не потребувала іншого житла. Суд критично ставиться до думки про оформлення опіки з метою отримання житла, після смерті [PERSON] З листа Третьої вінницької державної нотаріальної контори від 18 вересня 2018 року вбачається, що для отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року [PERSON], [PERSON] серед іншого необхідно надати рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. При цьому в листі вказано, що в своїй заяві про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] повідомила, що проживала із спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять років до відкриття спадщини, а відтак згідно статті 1264 ЦК України, може закликатись до спадкування у четверту чергу. [PERSON] встановлення фактів, які зазначені в зустрічній позовній заяву, судом було допитано ряд свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є жінкою його кума. Йому було відомо, що в сім'ї [PERSON] на утриманні перебував [PERSON] Відвідуючи їх дома, бачив, що [PERSON] мав чистий одяг та був доглянутий. [PERSON] брали з собою на рибалку. [PERSON] був як дитина, хоча й дорослий. До нього відносились як до члена сім'ї. [PERSON] проживала разом з [PERSON] приблизно п'ять років. Жодних розмов про корисливі мотиви оформлення опіки, не чув. Наразі йому не відомо де проживає [PERSON], оскільки вони давно не бачились. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що чоловік [PERSON] є хрещеним батьком їх сина. З сім'єю [PERSON] познайомились у 2009 році. [PERSON] бачила кілька разів, був доглянутий. Разом вони мали вигляд сім'ї. Свідок зазначає, що її сім'я приїжджала на дачу до [PERSON], де був разом з ними і [PERSON]. [PERSON] був членом сім'ї [PERSON]. [PERSON] був спокійний, мало спілкувався, соціально не був небезпечним. Свідку відомо, що раз на рік [PERSON] клала в лікарню [PERSON] В спірній квартирі свідок була, та бачила, що [PERSON] мав окрему кімнату. Наразі [PERSON] проживає у своєї матері. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював завідувачем поліклініки, а [PERSON] була його колегою по роботі. В 2005 році йому стало відомо про [PERSON], коли постало питання про поміщення останнього до будинку-інтернату. У [PERSON] була тітка похилого віку, яка ніколи його не провідувала у лікарні. Тому [PERSON] шукали опікуна. Під час зустрічі з [PERSON] свідок запропонував їй стати опікуном [PERSON]. Спершу вона відмовилась, а згодом погодилась. Квартира [PERSON] знаходилась в жахливому стані та документи на неї були втрачені. В результаті даної ситуації, [PERSON] займалася оформлення спірної квартири на [PERSON]. Після взяття опіки, [PERSON] став охайним. [PERSON] потребував стороннього догляду, оскільки йому необхідно було готувати їжу, давати ліки. Між [PERSON] та [PERSON] склалися дуже хороші відносини, він був доглянутий та вони постійно були разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою по дачі з [PERSON] Їх сім'ї дружать. [PERSON] приїжджає на дачу разом з [PERSON]. До [PERSON] ставилися добре, він був їх членом сім'ї, мав чистий одяг, був підстрижений, охайний, його жаліли. [PERSON] товаришував з дочкою [PERSON]. В спірній квартирі не була, як і на похороні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її двоюрідна племінниця. Свідок зазначила, що [PERSON], її чоловік, донька та [PERSON] проживали разом, як сім'я. Їй було відомо, що сім'я [PERSON] вирішила взяти під опіку [PERSON]. [PERSON] проживав в окремій кімнаті. [PERSON] інколи доглядала за [PERSON], коли він залишався сам. [PERSON] був спокійний, слухняний. На її думку, пенсією [PERSON] розпоряджалися разом. Також мати [PERSON] активно допомагала доглядати за [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю [PERSON] У 1980 році вона познайомилась з матір'ю [PERSON], їх діти потоваришували. [PERSON] не стало в дворі. В 2001 році її донька влаштувалася на роботу ВОПНЛ ім.акад. О.І. Ющенка, де і зустріла [PERSON]. Вона носила йому їжу, провідувала його. Їй та доньці стало шкода [PERSON], тому вони вирішили оформити опікунство. [PERSON] добре відносився до [PERSON]. Окремого бюджету в сім'ї не було. [PERSON] одягала, купувала все необхідне для [PERSON]. Гроші для відновлення документів [PERSON] витрачала свої. [PERSON] не вистачало на його потреби. [PERSON] хоронили всією сім'єю. Щодо відносин між [PERSON] та [PERSON], то вони були як родичі. Свідок подарувала дочці квартиру, тому питання про заволодіння квартирою [PERSON] не стояло. [PERSON] також доглядала за [PERSON], коли всі були на роботах. Її донька з 2007 року почала проживати разом з [PERSON] у його квартирі. Наразі донька проживає у неї, оскільки вона вийшла на роботу, а дитина є ще досить малою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком [PERSON] [PERSON] знає з 2001 року, коли забирав дружину з роботи. Вони приносили йому їжу. Рішення про опікунство далось важко, проте корисливих мотивів не було. Забравши з лікарні [PERSON], почали проживати разом. Квартиру вони привели в житловий стан. Робили все необхідне для життя [PERSON]. [PERSON] брали з собою, коли їздили на дачу. Бюджет сім'ї був єдиним. [PERSON] купували нові речі. Останній підмітав квартиру та витріпував половики. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює разом із [PERSON] та поряд проживають. [PERSON] була знайома з [PERSON] ще до опікунства. Після оформлення опікунства [PERSON] віджив. Сім'я [PERSON] почала проживати з [PERSON] разом. Мав охайний вигляд та був нагодований. [PERSON] дуже добре за ним доглядала. З [PERSON] можна було проживати разом, він був спокійним. Свідок складала акти і подавала їх в опікунство, вони були позитивні. До [PERSON] ставилися як до члена сім'ї. Їжа була загальна для всіх членів родини. Свідок бачила, як [PERSON] прогулювалась з [PERSON]. [PERSON] зазначила, що ті люди які бажають отримати квартиру, то вони так не доглядають за недієздатним, як [PERSON]. Вона підтвердила, що в квартирі було зроблено ремонт. [PERSON] у [PERSON] була мінімальна, тому її не вистачало на все. Витрати на поховання [PERSON] [PERSON] здійснила за свій рахунок, лікарня не допомагала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є опікуном її хворого. Свідок працює лікарем психіатром, а [PERSON] перебував у неї на обліку. У [PERSON] були часті загострення, а після 2007 року (оформлення опікунства [PERSON]) - стан став стабільним та покращився. [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON], вони проживали разом, мали добрі відносини, мав охайний вигляд, не скаржився на опікуна. [PERSON] та [PERSON] були як члени родини. Скарги від сусідів на [PERSON], не надходили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її дитина ходила в садочок разом з дочкою [PERSON] Свідок проживала в сусідньому під'їзді поряд з [PERSON]. Після смерті матері [PERSON], він зник. Одного разу вона побачила [PERSON] дома разом із [PERSON]. Під час знайомства [PERSON] повідомила свідку, що воно є опікуном [PERSON] та вони будуть проживати разом. Під час здійснення догляду за [PERSON], він став охайним. [PERSON] брали з собою на дачу. Весь час вони проживали разом. В догляді за [PERSON] допомагав чоловік [PERSON] та її мати. Поминальні заходи (дев'ять днів, сорок днів) [PERSON] робила за [PERSON]. З [PERSON] познайомилась у 2008 році, коли їх діти почали ходити в садочок. [PERSON] був як брат в сім'ї [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона разом з [PERSON] ходила в садочок, школу, були сусідами, дружать. Приблизно в 2007 році [PERSON] їй повідомила, що бажає бути опікуном для [PERSON]. Їй відомо, що [PERSON] переїхала проживати до [PERSON]. Свідок була в гостях у [PERSON] та бачила як проживає [PERSON]. Зі слів чула, що вони купують речі для [PERSON]. [PERSON] разом зі своєю сім'єю та [PERSON] проживали разом близько 10 років. Без піклування [PERSON], [PERSON] існувати сам не міг, він потребував опіки. Мета оформлення опікунства, їй не відома. [PERSON] був безпечний. [PERSON] постійно проживала з ним. Свідок на похороні не була. Щодо решти свідків, то [PERSON] та її представник не наполягали на їх допиті. Аналізуючи пояснення свідків, суд приходить до висновку, що після оформлення опікунства [PERSON] почав проживати в своїй квартирі разом з сім'єю свого опікуна [PERSON] Сім'я опікуна ставилася до нього, як до свого члена сім'ї, піклувались про нього. Суд критично ставиться до статей в газетах відносно квартирного скандалу в опікунській раді. Так, наразі є рішення суду, яке набрало законної сили про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] [PERSON] того, відділом боротьби з економічними злочинами було здійснено перевірку щодо правомірності оформлення опікунства сторонньою людиною та в порушенні кримінальної справи було відмовлено. Слід відзначити, що в даних статтях відсутнє посилання на факти, які стосуються даної справи, зокрема відносини між опікуном та підопічним, їх проживання однією сім'єю тощо. Відповідно до частин першої та другої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Слід зазначити, що Вінницька міська рада зверталася в суд з заявою (в порядку окремого провадження) про визнання спадщини відумерлою. Проте, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року, справа №127/13459/17, заяву Вінницької міської ради було залишено без розгляду, в зв'язку з існуванням спору про право (а.с. 6 Т.1). Наразі судом здійснюється розгляд позовної заяви Вінницької міської ради про визнання спадщини відумерлою в порядку позовного провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог, представником Вінницької міської ради не надано жодного письмового доказу на підтвердження правомірності заявлених вимог. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Отже, в супереч положенню частини п'ятої статті 177 ЦПК України, позивач за первісним позовом не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх вимог. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача-відповідача Вінницької міської ради відносно того, що [PERSON] не прийнято спадщину. Так, суд звертає увагу, що [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадкового майна, проте для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом їй необхідно надати рішення суду про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. З метою виконання вимог нотаріуса [PERSON] зверталася в суд з заявою в порядку окремого провадження. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 10.05.2016 року зверталася в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем однією сім'єю на час відкриття спадщини (а.с. 20, 50-52 Т.1). Однак, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2016 року її заяву було залишено без розгляду, в результаті повторної неявки в судове засідання (а.с. 21-22 Т.1). Судом не приймається до уваги твердження представника Вінницької міської ради про те, що [PERSON] під час подання вищевказаної заяви до суду, намагалася приховати факт перебування її в шлюбі з [PERSON], будучи опікуном недієздатного, з огляду на наступне. Перебування в шлюбі з іншою особою з одночасним проживанням з недієздатним не є підставою для відмови у встановленні факту проживання з підопічним однією сім'єю. Основними критеріями для встановлення даного факту є спільне проживання, спільний побут, взаємні права та обов'язки. Суд звертає увагу, що факт проживання спадкоємців однією сім'єю зі спадкодавцем може підтверджуватись рішенням суду, яке набрало законної сили, а не довідками чи актами. З огляду на це, [PERSON] звернулася в суд з зустрічною позовною заявою. Слід зазначити, що задоволення зустрічного позову надасть [PERSON] право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За правилами статі 1263 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування, зокрема, в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як вбачається з пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Правила статті 1264 ЦК не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина 4 статті 3 СК України). Статтею 67 Цивільного кодексу України визначено права та обов'язки опікуна. Зокрема, опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] належним чином виконувала свої обов'язки опікуна, а саме нею вчинялись дії щодо створення належних побутових умов для підопічного, здійснювала за ним належний догляд, слідкування за лікуванням [PERSON], вчиняла в його інтересах правочини (укладення договорів про реструктуризацію заборгованості) та вживала заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного шляхом відновлення документів на квартиру та прийняття ним спадщини. Разом з тим, суд зазначає, що для виконання своїх обов'язків [PERSON] виходила за межі свої зобов'язань, а саме вона витрачала власні кошти для відновлення документів підопічного, організовувала йому святкування дня його народження тощо. Як вбачається з пояснень [PERSON] та свідків, вона створила такі умови проживання [PERSON] в їх сім'ї, за яких останній почував себе членом їх родини. Слід зазначити, що жоден зі свідків не повідомив суду факти, що догляд за [PERSON] здійснювався лише в межах обов'язків опікуна та ставлення в сім'ї [PERSON] до [PERSON] було як до сторонньої особи. Щодо положення частини другої статті 3 СК України, то слід відзначити, що [PERSON] проживав спільно з своїм опікуном та його сім'єю; вони мали спільний побут та бюджет. В письмових доказах неодноразово зазначається про ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства. [PERSON] отримував пенсію, проте розпоряджатись нею не міг, тому дані обов'язки були покладені на опікуна. [PERSON] того, розмір його пенсії був не значним, тому [PERSON] витрачала додатково кошти з власного сімейного бюджету на належне утримання підопічного та захисту його прав. Відносно наявності взаємних прав та обов'язків, то суд звертає увагу, що обов'язків у [PERSON] було значно менше ніж у інших членів сім'ї, в зв'язку з його захворюванням. В судовому засіданні свідки зазначили, що [PERSON] перебуваючи на дачі виконував непосильну роботу, яка йому була до вподоби - замітав подвір'я, поливав квіти, збирав яблука. Звичайно, дану роботу він виконував в міру своїх розумових здібностей. Отже, факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, ведення ними спільного господарства, підтвердили допитані судом свідки та письмові докази (довідкою МКП «ЖЕК №10» № 86а від 16.02.2007 (а.с. 175 Т.1), актом від 01.03.2017р. (а.с. 183 Т.1), довідками МКП «ЖЕК №12» від 21.04.2016р. (а.с. 178 Т.1, а.с. 146 Т.2) тощо). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] взяла до себе [PERSON], як члена сім'ї. Жодних доказів, що спростовують вищевказані обставини, представником Вінницької міської ради, суду не надано, ним лише критикуються докази надані [PERSON] Організацію поховання [PERSON] здійснено відповідачем-позивачем [PERSON] Отже, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про доведеність факту постійного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю у період з 01.03.2007 року до моменту смерті, а тому вимога [PERSON] про встановлення факту проживання підлягає задоволенню. Відносно вимоги [PERSON] про визнання її спадкоємцем 4-ї черги, то вона задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Зі змісту листа Третьої Вінницької державної нотаріальної контори від 18.09.2018 року вбачається, що в разі надання рішення суду про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, [PERSON] відповідно до статті 1264 ЦК України, може закликатись до спадкування у четверту чергу. Тобто, в разі надання рішення суду спір про визнання її спадкоємцем 4-ї черги буде відсутній. З огляду на вищевказане, ухвалення судом окремого рішення про визнання [PERSON] спадкоємцем 4-ї черги не потребується. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно, то така вимога підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною п'ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] належать усі права та обов'язки спадкодавця на момент відкриття спадщини, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є визнання права. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Зі змісту первісного позову вбачається, що Вінницька міська рада не визнає право [PERSON] на спадкове майно померлого [PERSON], а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS]. З огляду на це, суд вважає за необхідне захистити майнове право [PERSON] шляхом визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно. Даного висновку, суд дійшов проаналізувавши матеріали спадкової справи зі змісту яких вбачається, що [PERSON] єдина хто звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. Враховуючи задоволення вимоги про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю, наявні підстави для визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно померлого. Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Необхідно також звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги Вінницької міської ради не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню, тоді як зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, оскільки сторони, як за первісним так і за зустрічним позовом, на відшкодуванні судових витрат не наполягали, суд вважає, що судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору необхідно залишити за кожною зі сторін, яка їх понесла. На підставі викладеного та

Outcome: partial