Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", треті особи - Приватний нотаріус Личук Тарас Володимирович, [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позову посилається на те, що приватний нотаріус Івано-Франківького міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович видав виконавчий напис №5037 про стягнення з нього на користь Акціонерного товариства "Альфа-банк" заборгованості за кредитним договором №700004560 від 12.03.2008 року в сумі 21870, 21 доларів США. На підставі вищевикладеного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавец м Баіровою Н.М. відкрито виконавче провадження №63698465 від 23.11.2020 року та винесено ряд постанов в межах даного виконавчого провадження. Вважає вчинений виконавчий напис нотаріуса незаконним, оскільки в реєстрі нотаріусів України приватний нотаріус Личук Т.В. значився таким, що "тимчасово не діє", виконавчий напис вчинено поза межами строку встановленого ст.88 Закону України "Про нотаріат", кредитний договір, на якому вчинявся нотаріальний напис, не був посвідчений нотаріально, спір між позивачем та відповідачем було вже вирішено в судовому порядку, сума заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірною та була предметом судового спору. Відтак, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем за реєстровим номером 5037 про стягнення з нього заборгованості в розмірі 23395,18 доларів США. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого, свого відношення до позову суду не надав, інших заяв чи клопотань до суду також не надходило. Треті особи у судове засідання також не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення такого, однак від приватного виконавця Баірової Н.М. надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. від 23.11.2020 р. відкрито виконавче провадження № 63698465 про примусове виконання виконавчого напису № 5037 вчиненого 02.11.2020 р. приватним нотаріусом Івано- Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Альфа-банк" заборгованості в розмірі 23395,18 доларів США. Окрім цього, в межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Н.М. винесено ряд постанов, а саме постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 23.11.2020 року, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.11.2020 року, постанову про арешт боржника від 23.11.2020 року. Як вбачається з виконавчого напису, вчиненого 02.11.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., заборгованість виникла з кредитного договору №700004560 від 12.03.2008 року з усіма додатками та додатковими угодами, укладеного між ЗАТ "Альфа-банк" (АТ "Альфа-банк") та [PERSON] . Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат"). Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус Личук Т.В. посилається на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у бсзспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001, про що правильно зазначив господарський суд апеляційної інстанції у цій справі № 910/13233/17 Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (в редакції чинній станом на 20.02.2017 - дату вчинення спірного виконавчого напису) встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. пункту 5 глави 16 Порядку № 296/5 від 22.02.2012). Отже, станом на 02.11.2020 року - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Окрім того, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Разом з тим, судом встановлено, рішенням третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 26.08.2010 року частково задоволено позов ПАТ "Альфа-банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №700004560 від 12.03.2008 року. На пісдтаві вищевказаного рішення третейського суду Новозаводський районний суд міста Чернігова постановив ухвалу від 19.08.2011 року у справі №1908-5/227/10 про видачу виконавчого листа, на підставі якого виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ було відкрито виконавче провадження №38993896. Таким чином, сума заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірною та вже була предметом судового розгляду. Окрім того, як вже було зазначено, положення ст.88 ЗУ «Про нотаріат» передбачають можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса виключно за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно п. 2.3.Кредитного договору та графіку платежів за вищевказаним договором, термін погашення кредиту - 13.03.2015р. натомість виконавчий напис вчинено 02.11.2020 року. Враховуючи викладене, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису, оскільки з дня виникнення права вимоги і до моменту звернення відповідача до нотаріуса для вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років. Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що визначена у спірному виконавчому написі сума заборгованості не є безспірною, оскільки спір по суті щодо заборгованості вже було вирішено і провадилось виконавче провадження, а сам виконавчий напис вчинено поза межами встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строку, що в свою чергу є підставою для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, у нотаріуса було відсутнє право на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений. Вказане дає підстави для задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу суд приходить до наступного висновку. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] 26.02.2021 року укладено договір №6/21/С про надання правової допомоги з адвокатом Паращаком Василем Васильовичем, відповідно до умов якого адвокат зобов`язується впродовж дії договору надавати клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до додатку №1 до договору №6/21/С про надання правової допомоги від 26.02.2021 року сторонами погоджено розміри гонорару за надання правової допомоги, а саме: - складання, подання адвокатського запиту - вартістю 1000,00 грн.; складання позовної заяви, апеляційної скарги - вартістю 2400,00 грн.; участь у судовому засіданні - вартістю 1100,00 грн.; складання заяви про ознайомлення з матеріалами цивільної справи №465/2796/14-ц; складання заяви про забезпечення позову - вартістю 850 грн.; складання відповіді на відзив - 2000,00 грн.; складання та подання апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу - вартістю 2200,00 грн.; постійний інтерес до справи клієнта, пропонування та підтримка певної правової позиції у справі, що може призвести до того, що позов клієнта буде задоволений - вартістю 5000,00 грн. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Відповідно до акту прийому-передачі №1 адвокат Паращак В.В. надав послуги [PERSON] по договору про надання правової допомоги №6/21/С від 26.02.2021 року, а саме: складання позовної заяви в розмірі 2400,00 грн., складання заяви про забезпечення позову в розмірі 850,00 грн. Як вбачається з акту прийому-передачі №2 адвокат Паращак В.В. надав послуги [PERSON] по договору про надання правової допомоги №6/21/С від 26.02.2021 року, а саме: складання та подання адвокатського запиту у Всеукраїнську громадську організацію "Всеукраїнський фінансовий союз" вартістю 1000,00 грн. та складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи виконавчого провадження та безпосереднє ознайомлення з такими матеріалами вартістю 600,00 грн. Відповідно до акту прийому-передачі №3 від 14.07.2021 року адвокат Паращак В.В. надав послуги [PERSON] по договору про надання правової допомоги №6/21/С від 26.02.2021 року, а саме: - складання та подання в інтересах клієнта адвокатського запиту у Франківський відділ державної виконавчої служби м.Львів, в результаті якого Франківський ВДВС надав відповідь на адвокатський запит про те, що стягнення з клієнта вже відбувалось - вартістю 1000,00 грн.; - складання та відправлення клопотання про витребування доказів з архіву суду - вартістю 400,00 грн.; клопотання про долучення доказів - вартістю 500,00 грн. Як вбачається з виписки по рахунку АБ "Паращак та партнери" [PERSON] сплатив такому Адвокатському об`єднанню 5650,00 грн. за правову допомогу згідно договору №6/21/С від 26.02.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. Щодо зазначення представником позивача суми стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу, суд враховує, зокрема складність справи та час, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих послуг. Враховуючи вищевикладене, суд не бере до уваги твердження представника позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, пов`язаних з участю у судовому засіданні, оскільки представник позивача у жодному судовому засіданні в даній цивільній справі участі не брав. Окрім цього, суд не бере до уваги твердження представника позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, пов`язану з складенням заяви про ознайомлення з матеріалами справи виконавчого провадження та складення заяви про ознайомлення з матеріалами цивільної справи №465/2796/14-ц, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів вчинення представником позивача цих дій. У складі заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу передбачено також суму гонорару за постійний інтерес до справи клієнта, пропонування та підтримка певної правової позиції у справі, що може призвести до того, що позов клієнта буде задоволений (так званий "гонорар успіху") - вартістю 5000,00 грн. Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у даній справі є розумність заявлених витрат, тобто розмір відповідної суми має бути обгрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів [PERSON] у суді. Критерій розумності у даному випадку стосується не суто розміру грошової суми від ціни позову, а оцінюється у співвідношенні із виконаною роботою, обставинами справи, тощо. Відтак, заявлена вимога щодо відшкодування так званого «гонорару успіху» не містить обгрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату. Окрім цього, суд не бере до уваги твердження представника позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, пов`язану з складанням відповіді на відзив, оскільки така представником позивача не подавалась, а також складання та подання апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу, оскільки дана справа перебуває на розгляді у суді першої інстанції, відтак таке стягнення є передчасним. Разом з тим, суд вважає, що частково підлягають до стягнення витрати позивача на правову допомогу в частині складення та подання представником позивача адвокатського запиту. Однак, зважаючи на те, що справа є не складною, типовою, з врахуванням часу, необхідного на фактичне складання адвокатського запиту в такій категорії справ, обсягу наданих послуг, суд вважає, що сума на відшкодування витрат на правову допомогу за складання такого адвокатського запиту в розмірі 500,00 грн. є розумною та не завищеною. Окрім цього, суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару за складання позовної заяви в розмірі 2400,00 грн., а також за складання заяви про забезпечення позову в розмірі 850,00 грн. є обґрунтованою та такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом наданих послуг. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позов [PERSON] задоволено, позивач поніс судові витрати на правову допомогу, що підтверджено представником належними засобами доказування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 3750,00 гривень, що відповідає принципу розумності та реальності розміру витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved