Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на наступне. 12 вересня 1997 року він, [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від себе і від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі за № 4-2, який був посвідчений Барабаш Анатолієм Вікторовичем, членом Універсальної товарної біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» м.Дніпропетровськ. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю погодили всі істотні умови в тексті біржового договору. Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру. Також факт купівлі-продажу нерухомого майна і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Так, відповідно до зазначеного Договору купівлі-продажу, він отримав у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 4-2 від 12.09.1997 року було зазначено, що вищевказаний договір, посвідчений Барабаш Анатолієм Вікторовичем, членом Універсальної товарної біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» м.Дніпропетровськ, не підлягає нотаріальному посвідченню. Так дійсно, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», у редакції, що діяла на момент укладення Договору купівлі-продажу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Під час укладання зазначеного біржового договору і в подальшому він був впевнений в правильності та законності укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. 17 вересня 1997 року договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4-2, згідно якого право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] набув він, було зареєстровано в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 12 за реєстровим № 3272-9. 03 липня 2020 року був виготовлений новий технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , де власником зазначений він. Про порушення своїх прав в частині того, що він не може належним чином розпоряджатися своєю власністю, дізнався у 2020 році. Так, у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований в Універсальній товарній біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» м.Дніпропетровськ 12.09.1997 року, згідно якого він отримав у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не був нотаріально посвідчений, нотаріус вважає цей договір купівлі-продажу неналежним правовстановлюючим документом і тому відмовляє на підставі нього посвідчити будь-який інший договір щодо відчуження квартири. Ця обставина перешкоджає йому у здійсненні права власності та розпорядженні його майном, що передбачено ст.319 Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст.3 ЦК України та ч.1 ст.321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. У відповідності до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням зазначеного, вимушений звернутися до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з питання визнання права власності на нерухоме майно. У відповідності до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до положень ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивач та його представник на задоволенні позовних вимог наполягали (а.с.23, 28), представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.24). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Умови договору купівлі - продажу визначені в ст.224 ЦК УРСР, було виконано. Згідно зі ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно з ч.3 ст.9 ЖК України, громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. Згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року за № 697-XII, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Як встановлено в судовому засіданні, 12.09.1997 року позивач по справі, [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від себе і від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі за № 4-2, який був посвідчений [PERSON] - членом Універсальної товарної біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» м.Дніпропетровськ (а.с.7). В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю погодили всі істотні умови в тексті біржового договору. Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру. Також факт купівлі-продажу нерухомого майна і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Відповідно до зазначеного Договору купівлі-продажу, позивач отримав у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 4-2 від 12.09.1997 року було зазначено, що вищевказаний договір, посвідчений [PERSON] - членом Універсальної товарної біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» м.Дніпропетровськ, не підлягає нотаріальному посвідченню. Під час укладання зазначеного біржового договору і в подальшому позивач по справі був впевнений в правильності та законності укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. 17.09.1997 року договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4-2, згідно якого право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] набув позивач по справі, було зареєстровано в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 12 за реєстровим № 3272-9 (а.с.11). 03.07.2020 року був виготовлений новий технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , де власником зазначений позивач (а.с.8-11). Про порушення своїх прав позивач дізнався лише у 2020 році. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі", не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю - продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Таким чином, реєстрація КП „НМБТІ" за позивачем права власності на спірний житловий будинок на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 2001 року не суперечило чинному законодавству. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року за N 1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Як встановлено судом, позивач як покупець повністю виконав умови договору купівлі - продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно визначену договором суму, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований в КП „НМБТІ". У передбаченому законом порядку угода купівлі - продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved