Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Війтовецької селищної об`єднаної територіальної громади в особі Війтовецької селищної ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, що розташоване по [ADDRESS] : - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, - земельну ділянку загальною площею 0,40 га. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що даний житловий будинок та земельна ділянка належали її бабі [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після смерті якої прийняла [PERSON] , її, позивачки, матір. [INFO] [PERSON] померла та за життя не встигла оформити своїх спадкових прав. Після її смерті вона, позивачка, прийняла спадщину відповідно до чинного законодавства та оформила спадкові права на частину майна. Однак, державний нотаріус Другої Хмельницької державної нотаріальної контори Федорук С.М. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що на спадковий житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача Війтовецької селищної ради в судове засідання не з`явився. Від Війтовецької селищної ради надійшла заява про розгляд справи у відсутності його представника. Заслухавши представника позивачки, вивчивши і дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої, спадкоємцем, яка прийняла спадщину, є [PERSON] . Остання померла [INFO] і єдиним спадкоємцем після її смерті є дочка [PERSON] , позивачка у даній справі, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшло будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] , яке померла [PERSON] успадкувала від своєї матері [PERSON] , однак за життя не оформила своїх спадкових прав. Дані обставини підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] від 13.11.2008 року та серії [NUMBER] від [INFO]; свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] , а також свідоцтвом про шлюб останньої з [PERSON] ; заповітом [PERSON] , вчиненого 26.05.1992 року, яким вона заповіла житловий будинок та все належне їй майно своїй дочці [PERSON] ; довідкою від 18.11.2010 року, виданою сільським головою Бокиївської сільської ради про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 61223433 від 07.08.2020 року, згідно якої спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася; матеріалами спадкової справи № 569/2009 року, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла[INFO] ; довідкою КП Волочиське РБТІ про те, що право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] не зареєстровано, свідоцтво про право власності не видавалося; даними технічного паспорта на житловий будинок; характеристикою будівель та споруд; висновком про обстеження технічного стану житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Згідно з даними спадкової справи № 569/2009 року, заведеної після смерті [PERSON] , позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері і вона у встановленому законом порядку оформила спадкові права на належну їй частину квартири та грошові вклади, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.2010 року. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 02 липня 2020 року державний нотаріус Другої Хмельницької державної нотаріальної контори Федорук С.М. відмовила позивачці у оформленні спадщини на зазначене вище будинковолодіння через відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння. З врахуванням викладеного, а також враховуючи те, що згідно з даними технічного паспорту житловий будинок з господарськими будівлями, яке розташоване по [ADDRESS] , було побудовано у період з 1963 року по 1980 рік, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Вирішуючи позов в частині вимог про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на земельну ділянку загальною площею 0,40 га, що розташована по [ADDRESS] , суд дійшов висновку про відмову в позові, враховуючи наступне. Так, частиною другою статті 3 ЗК України від 18 грудня 1990 року (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) розпоряджаються землею ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно (частина третя статті 6 ЗК України від 18.12.1990 року). Відповідно до статті 22 ЗК Українивід18.12.1990 право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, у тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Згідно з пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 "Про приватизацію земельних ділянок", який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право, однак, позивачем не доведено, що такий документ спадкодавцю видавався. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги доводи позивачки на те, що спірна земельна ділянка належала [PERSON] на підставі записів в земельно-кадастровій (шнуровій) книзі та рішення 16 сесії Бокиївської сільської ради від 01.04.1994 року "Про безкоштовну передачу присадибних ділянок в приватну власність", виходячи з вищевказаних норм матеріального права. Рішення органу місцевого самоврядування за відсутності правовстановлюючого документа (в якому, зокрема, мають бути вказані і межі земельної ділянки) не є достатньою підставою для виникнення права власності на земельну ділянку. Крім того, суд в даному рішенні Бокиївської сільської ради Волочиського району не міститься вказівки на адресу чи місцезнаходження переданої земельної ділянки [PERSON] . Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на земельну ділянку. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин належності спадкодавцю на праві власності земельної ділянки загальним розміром 0,40 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , оскільки державний акт на право приватної власності не видавався, не приймалось рішення про надання дозволу на розробку документації із землеустрою. А тому, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка не увійшла до складу спадщини і позивачка не є такою, що набула у порядку спадкування право власності на дану земельну ділянку. Такої ж правової позиції дотримувався Верховний Суд в постановах від 24.10.2018 у справі № № 445/1466/15 (провадження № 61-31664св18); від 13.12.2019 у справі № 297/672/16-ц (провадження № 61-43752св18). Відмовляючи в позові в частині вимог про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, суд враховує, що позивачка не зверталася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку і, відповідно, нотаріусом не було відмовлено в оформленні спадкових прав щодо даної земельної ділянки.

Outcome: partial