Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивував тим, що 26 листопада 2011 року між позивачем та [PERSON] укладено попередній договір на купівлю квартири з передачею гарантійних платежів, внаслідок чого [PERSON] отримав від позивача грошові кошти у розмірі 28 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладання договору еквівалентно 225 400,00 грн. Згідно укладеного договору [PERSON] зобов'язався передати позивачу квартиру орієнтованою площею 48 кв.м. житлового будинку під [ADDRESS], вартість якої становила 42 720,00 доларів США. Основний договір мав бути укладений не пізніше 31 грудня 2012 року з додатковою доплатою різниці вартості, який на даний час так і не укладено. Станом на 04 листопада 2015 року відповідачем так і не повернуто гарантійний платіж у розмірі 28 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 листопада 2015 року еквівалентно 667 019,00 грн. Просить стягнути суму основного боргу у розмірі 667 016,00 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 445 566,68 грн., три відсотки річних у розмірі 5 701,62 грн. та судові витрати. Під час розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги - просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 667 016,00 грн., інфляційні втрати за період з 01 січня 2013 року по вересень 2015 року у розмірі 445 566,68 грн., три відсотки річних за період з 01 січня 2013 року по вересень 2015 року у розмірі 5 701,62 грн. (а.с.37). Ухвалою суду від 07 червня 2016 року замінено первинного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON]. Позивач підтримав позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що відповідачу передавав долари при укладанні попереднього договору. Відмовився отримати кошти, які знаходяться на депозиті у нотаріуса через спір про розмір суми. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Пояснив, що відповідач не виконав умов попереднього договору, оскільки договір купівлі-продажу мав бути укладеним та нотаріально посвідчений не пізніше 31 грудня 2012 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що зі змісту договору вбачається, що покупець передав продавцю кошти у сумі 225 400 грн., які повинен повернути через не укладення у встановлені попереднім договором строки основного договору. Грошові кошти повернув шляхом внесення їх на депозит нотаріуса. Просив застосувати строки позовної давності, оскільки позов до відповідача пред»явлено лише в червні 2016 року шляхом подачі заяви про заміну неналежного відповідача у справі. Представник третьої особи [PERSON]- [PERSON] позов не визнав. Підтримав письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що продавець [PERSON] не отримав від покупця вимог про повернення сплачених коштів та після того як дізнався про подання ним позову до суду, виконав свій обов»язок з повернення коштів шляхом внесення їх на депозит нотаріуса відповідно до ст. 537 ЦК України. Додатково пояснив, що належним відповідачем є [PERSON], оскільки третя особа підписала попередній договір на підставі довіреності та не повинна відповідати за неналежне виконання договору. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини. 26 листопада 2011 року між позивачем та [PERSON], який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON], було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири орієнтованою площею 48 кв. житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 10-12, 13). Положеннями статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Разом з тим частиною 3 ст.635 ЦК України передбачено, що зобов»язання встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін),встановленого попереднім договором, або якщо кожна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно п. 2 попереднього договору відповідач зобов'язаний укласти та нотаріально посвідчити основний договір купівлі-продажу нерухомого майна не пізніше 31 грудня 2012 року. Однак всупереч цим вимога сторонами не укладено основний договір купівлі-продажу нерухомого майна. Сторони не продовжили строк дії попереднього договору. Тобто в силу положень ч.3 ст. 635 ЦК України через неукладення основаного договору 31 грудня 2010 року попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між сторонами 26 листопада 2011 року, є припиненим. Зі змісту п.3 попереднього договору вбачається, що в момент його підписання позивачем було передано відповідачу аванс у розмірі 225400,00 грн., що за курсом Національного банку України на день підписання даного Договору відповідає еквіваленту 28 000,000 доларів США. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь аванс за попереднім договором від 26 листопада 2011 року у сумі 667 016,00 грн. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 598 ЦК України припинення зобов'язань на вимогу однією із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно зі ст. ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є розірвання договору та відшкодування збитків. Підставами відповідальності за порушення зобов'язань положеннями ст. 614 ЦК України передбачена вина. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Статтею 5 Закону України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; Оскільки позивач не є резидентом, який має індивідуальну ліцензію на здійснення разової валютної операції, аванс підлягає стягненню у сумі 225 400 грн. 00 коп. Більш того, сторони погодилися, що 16 лютого 2016 року, тобто під час розгляду справи, відповідачем внесено суму у розмірі 225400,00 грн. на депозит рахунку Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Л.І. для передачі [PERSON] (а.с.76) Під час розгляду справи позивач не відмовився від позовних вимог в частині стягнення авансу за попереднім договором від 26 листопада 2011 року у розмірі 225400,00 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку що вимоги позивача, в частині стягнення авансу за попереднім договором від 26 листопада 2011 року задоволенню не підлягають. Позивачем також заявлені позовні вимоги щодо стягнення суми інфляційних втрат за період з 01 січня 2013 року по вересень 2015 року у розмірі 445 566,68 грн. Згідно п. 3 попереднього договору вбачається, що в момент його підписання позивачем було передано відповідачу аванс у розмірі 225400,00 грн., що за курсом Національного банку України на день підписання даного Договору відповідає еквіваленту 28 000,000 доларів США. Позивач посилався на порушення умов вказаного договору відповідачем, у зв'язку з не поверненням суми авансу у розмірі 667 016,00 грн. та надав розрахунок інфляційних втрат з урахуванням зазначеної суми. Представник відповідача заперечував проти порушення умов договору, оскільки сума авансу у розмірі 225 400,00 грн. була перерахована на депозит рахунку Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Л.І. для передачі [PERSON]. З урахуванням того, що 16 лютого 2016 року на депозит рахунку Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Л.І. внесено аванс за попереднім договором у розмірі 225 400,00 грн., яку позивач відмовився отримати через спір про розмір суми, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року підлягають задоволенню частково, виходячи з такого розрахунку. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. З урахуванням встановленого індексу інфляції січеньлютийбере зенькві-теньтра-веньчер веньли пеньсер пеньвере сеньжов теньлисто падгру день 2013 рік100,299,9100,0100,0100,1100,099,999,3100,0100,4100,2100,5 2014 рік100,2100,6102,2103,3103,8101,0100,4100,8102,9102,4101,9103,0 2015 рік103,1105,3110,8114,0102,2100,499,099,2102,3 та суми заборгованості за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року - 225400,00 грн. х індекс інфляції 1,775 (100,2 х99,9 х100,0 х100,1 х100,0 х99,9 х99,3 х100,0 х100,4 х100,2 х100,5 х100,2 х100,6 х102,2 х103,3 х103,8 х101,0 х100,4 х100,8 х102,9 х102,4 х101,9 х103,0 х103,1 х105,3 х110,8 х114,0 х102,2 х100,4 х99,0 х102,3) - 225400,00 грн. інфляційні втрати складають у сумі 175685,00 Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року підлягають задоволенню частково: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року у розмірі 174 685 грн. 00 коп. (400 085 грн. - 225 400 грн.). Позивачем також заявлені позовні вимоги щодо стягнення трьох відсотків річних за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року у розмірі 5 701,62 грн. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Так, з урахуванням суми авансу переданого на депозит рахунку Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Л.І. у сумі 225400,00 грн. та строку прострочки - за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року (1040 днів) три відсотки річних складають: 225400,00 грн. х 1040 дн. х 3%: 365 дн. = 19 267,07 грн. Отже сума трьох відстоків річних становить 19 267,07 грн. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних підлягають задоволенню повністю - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року у розмірі 5 701 грн. 62 коп., що є в межах позовних вимог. Представник відповідач [PERSON] звернувся із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності, в якій зазначив, що позов до відповідача пред»явлено лише в червні 2016 року шляхом подачі заяви про заміну неналежного відповідача у справі, хоча відповідач повинен був повернути кошти не пізніше 31 грудня 2012 року. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила. Судом встановлено, що 09 листопада 2015 року позов про стягнення боргу подано до [PERSON], який підписав попередній договір на підставі довіреності. Через заперечення представника третьої особи [PERSON] щодо пред»явлення позову до неналежного відповідача, позивач звернувся з відповідним клопотанням. Ухвалою суду від 07 червня 2016 року замінено первинного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON]. За таких обставин позов [PERSON] про стягнення боргу заявлено позивачем у межах строку позовної давності. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задовольнити частково: стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], проживає за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], проживає за адресою: [ADDRESS], інфляційні втрати за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року у розмірі 174 685 (сто сімдесят чотири шістсот вісімдесят п'ять) грн. 00 коп., три відсотки річних за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2015 року у розмірі 5 701 (п'ять тисяч сімсот одна) грн. 62 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції до 01 січня 2016 року) при подачі позовної заяви: майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру до суду оплачується ставка судового збору 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2015 року становить 1218 грн. 00 коп. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру в розмірі 6 090,00 грн. 00 коп. Після пред'явлення позову до суду відповідачем 16 лютого 2016 року внесено суму у розмірі 225400,00 грн. на депозит рахунку Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Л.І. для передачі [PERSON]. Згідно вимог ч.1 ст. 89 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Згідно п. 36 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "При застосуванні судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 405 786,62 грн. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2 073 грн. 65 коп. (405 786,62 х100: 1 118 284,62 =36,05 %х 6090,00 грн.). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 2 192 грн. 40 коп.

Outcome: partial