Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень (а.с. 56-63) просив суд стягнути з відповідача 21576,68 грн. матеріальної (майнової) шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати у вигляді судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи: витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн., витрат сторін та їх представників, пов'язаних з явкою до суду, витрат, пов'язаних із проведеннях товарознавчої експертизи щодо оцінки вартості матеріальної шкоди, спричиненої автомобілю позивача. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що йому на праві власності належить автомобіль марки «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц), державний номер [NUMBER]. Позивач вказує, що 17 квітня 2013 року близько 22 годині 00 хвилин на вул. Велика Арнаутська в м. Одесі відповідач - [PERSON], керуючи автомобілем марки «ГАЗ», державний номер [NUMBER], порушив вимоги п.п. 2.10, 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 "Про Правила дорожнього руху", під час руху заднім ходом не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц) державний номер [NUMBER], що належить позивачу, тим самим спричинивши дорожньо-транспортну пригоду. [PERSON] звертає увагу суду на тому, що відповідач [PERSON] залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, тобто вчинив дії спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення працівниками міліції заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу. Відповідно до пп. а п. 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 "Про Правила дорожнього руху", у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. На місце дорожньо-транспортної пригоди позивачем були викликані співробітники підрозділу Державтоінспекції МВС України. В подальшому старшим інспектором Штель Ю. В. була видана довідка з приводу вказаної дорожньо-транспортної пригоди про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортній засіб позивача отримав відповідні механічні пошкодження. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Войтова Г.В. від 25.06.2013 року (справа № 520/7712/13-п) відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 (залишення місця дорожньо-транспортної пригоди), ст. 124 (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна) кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач вказує, що в результаті протиправних дій відповідача, що допустив порушення Правил дорожнього руху, створивши при цьому дорожньо-транспортну пригоду, транспортному засобу позивача [PERSON] були спричинені механічні пошкодження: деформація правої фари, деформація переднього бампера, розбита решітка вентилятора, розбита решітка капота, деформація панелі передньої частини транспортного засобу, деформація капота, деформація опори правої фари, деформація кузова. 08 червня 2013 року позивач отримав висновок № 90 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц), номерний знак (державний номер) [NUMBER], яким встановлено, що вартість ремонту автомобіля позивача складає 2088,74 євро за курсом: 1 євро = 10,33 гривень на момент проведення експертизи, що складає 21576,68 гривень. Витрати позивача на послуги експерта склали 600.00 гривень. Позивач також вказує, що він вже придбав за власний рахунок окремі складові частини (вузли, деталі) транспортного засобу, що були пошкодженні внаслідок винних дій відповідача, загальною вартістю 15000,00 гривень. Відмова відповідача у добровільному порядку відшкодувати [PERSON] спричинені збитки, як і відсутність у відповідача [PERSON] договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в порушення вимог ст. 21 Закону N 1961-IV від 01.07.2004 "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", вимусило [PERSON] звернутися до суду із відповідним позовом. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 79, 83), однак у судове засідання повторно не з'явився, доказів на підтвердження поважності причин неприбуття у судове засідання та заперечень на позовну заяву суду не надав. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц), номерний знак (державний номер) [NUMBER] (а.с. 14). 17 квітня 2013 року близько 22 годині 00 хвилин на вул. Велика Арнаутська в м. Одесі відповідач - [PERSON], керуючи автомобілем марки «ГАЗ», номерний знак (державний номер) [NUMBER], порушив вимоги п.п. 2.10, 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 "Про Правила дорожнього руху" - під час руху заднім ходом не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц), номерний знак (державний номер) [NUMBER], що належить позивачу, тим самим спричинивши дорожньо-транспортну пригоду. Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, тобто вчинив дії спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення працівниками міліції заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу. Відповідно до пп. а п. 2.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 "Про Правила дорожнього руху", у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди. Старшим інспектором ДАІ Штель Ю.В. позивачу була видана довідка з приводу вказаної дорожньо-транспортної пригоди про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортній засіб позивача автомобіль марки «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц), номерний знак (державний номер) [NUMBER] отримав відповідні механічні пошкодження (а.с. 22). Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Войтова Г.В. від 25.06.2013 року у справі № 520/7712/13-п відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 (залишення місця дорожньо-транспортної пригоди), ст. 124 (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна) кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 19). Вказана постанова судді у адміністративній справі є чинною станом на момент розгляду справи судом та встановлює факт вини [PERSON] у скоєнні ДТП. Таким чином, суд вважає доведеним у судовому засіданні, що ДТП, яка спричинила майнову шкоду власнику автомобіля «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц) [PERSON], відбулась з вини відповідача [PERSON] Згідно ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідачем не надано суду ніяких доказів на підтвердження, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, згідно п.1 ст. 1166 ЦК України. Відповідно до п. 6 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). З висновку № 90 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц), номерний знак (державний номер) [NUMBER] від 08 червня 2013 року вбачається, що позивачу внаслідок пошкодження його автомобілю у ДТП спричинено матеріальну шкоду у сумі 11076,71 грн. (а.с. 23-36). При цьому експертним висновком встановлено, що вартість ремонту автомобіля позивача «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц) складає 2088,74 євро (а.с. 35-36), що за розрахунками позивача еквівалентно 21576,68 грн., однак експертом при визначенні розміру матеріальної шкоди у сумі 11076,71 грн. було застосовано коефіцієнт 0,7 фізичного зносу складових автомобілю 1995 року випуску, а ринкова вартість автомобілю визначена у сумі 48816,07 грн. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Позивач, наполягаючи на стягненні з [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 21576,68 грн. без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових автомобілю, а не 11076,71 грн. (згідно резолютивної частини висновку експерта), посилався на те, що він вже придбав за власний рахунок окремі нові складові частини (вузли, деталі) транспортного засобу, що були пошкодженні внаслідок винних дій відповідача, загальною вартістю 15000,00 гривень, та на підтвердження цього надав суду копію рахунку № 3 фізичної особи-підприємця [PERSON] від 27 травня 2013 року (а.с. 42). Суд критично оцінює ці посилання позивача як і вказаний рахунок в якості доказу фактичного придбання [PERSON] деталей для відновлення пошкодженого автомобілю «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц) за вказаною у рахунку ціною. Рахунок - це документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, їх кількість і ціну, по якій вони будуть поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага і т. д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Рахунок-фактура є основним документом, згідно з яким оплачуються отримані товари чи послуги відповідно до вказаних умов. Рахунок за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа (оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції), а носить лише інформаційний характер. Тобто форма рахунку не містить можливості визначення змісту правочину (купівля-продаж, надання послуг, перевезення тощо) та не визначає вид договірних зобов'язань. Фактично рахунок є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що будуть поставлятися, чи послуги, що будуть надаватися, а сам факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом прийому - передачі виконаних робіт (послуг). Форма рахунку (рахунку-фактури) не належить до типових форм, що затверджується Держкомстатом, застосування її нормативно-правовими актами не передбачено. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження фактичного одержання зазначених у рахунку деталей (накладної, акту прийому - передачі тощо), їх оплати та використання саме цих деталей з такою вартістю при відновлювальному ремонті автомобілю «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц), як власне не надано і доказів здійснення відновлювального ремонту автомобілю. Суд враховує, що згідно роз'яснень, наданих у Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації тільки у тому випадку, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність вже було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів. Оскільки перед судом не доведено факту придбання [PERSON] нових деталей та їх використання при відновлювальному ремонті, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню частково - у сумі 11076,71 грн. Крім того, суд вважає, що стягнення з відповідача 21576,68 грн. за пошкодження однієї фари, деформації бамперу, капоту та решітки радіатору не відповідатиме вимогам розумності, оскільки загальна ринкова вартість автомобілю на момент ДТП складала лише 48816,07 грн. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст. 1167 ЦК України. Моральна шкода, як встановлюється у ст. 23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 4 вказаної статті наголошується, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок ДТП позивачу була заподіяна моральна шкода. [PERSON] переніс певні хвилювання та незручності, що позбавило його нормальних життєвих зв'язків і вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, враховуючи ст.1 Протоколу Конвенції про захист прав людини та і основоположних свобод, яка захищає право власності та роз'яснення, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначити залежно від характеру немайнових витрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що з урахуванням характеру й обсягу моральних страждань, яких позивач зазнав, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на його користь за заподіяну моральну шкоду має бути стягнуто з відповідача 1000 грн. При стягнення вказаних грошових сум з [PERSON], суд враховує і те, що у відповідача на момент скоєння ДТП не було укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в порушення вимог ст. 21 Закону N 1961-IV від 01.07.2004 "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Витрати позивача на експерті послуги склали 600 гривень, що підтверджується копією квитанції від 23.05.2013 року (а.с. 41). Стягнення цієї суми заявлено [PERSON] у складі його судових витрат, а не збитків, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Оскільки експертне автотоварознавче дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля «Mercedes Benz» (Мерседес Бенц), номерний знак (державний номер) [NUMBER] здійснювалося за особистим зверненням [PERSON], таке дослідження не є судовою експертизою та витрати позивача на її проведення не включаються до складу судових витрат. Відповідно до положень ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. В матеріалах справи наявні оригінали автобусних квитків (а.с. 73-74, 84-85), які свідчать про здійснення представником позивача витрат, пов'язаних з явкою до суду у сумі 150 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Згідно ч.1 та ч.2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи слідує, що інтереси [PERSON] в суді представляв [PERSON] на підставі довіреності та договору про надання юридичних послуг від 01.09.2013 року (а.с. 11, 46-50) [PERSON] на виконання умов розділу 5 договору сплатив [PERSON] за надання правової допомоги 5000 грн., про що свідчать копії квитанцій про поповнення карткового рахунку (а.с. 86). Як вбачається із журналів судових засідань [PERSON] приймав участь у двох судових засіданнях: 19.12.2013 року - 00 год. 04 хв., 25.03.2014 року - 01 год. 06 хв. Сума граничного розміру компенсації витрат на оплату правової допомоги [PERSON], установленого Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», за участь його представника в судових засідання складає 568 грн. 40 коп.: 19.12.2013року - (1218 х 40% : 100%) за 00 год. 04 хв. = 32,48 грн. 25.03.2014 року - (1218 х 40% : 100 %) за 01 год. 06 хв. = 535,92 грн. Доказів вчинення представником окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, позивачем та його представником не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 568 грн. 40 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON]

Outcome: partial