Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач звернувся із вимогами, які підтримав у судовому засіданні і просив суд ухвалити рішення, чим визначити його спосіб участі у вихованні спільних з відповідачем дітей, оскільки колишня дружина чинить йому перешкоди в цьому і іншим шляхом вирішити дане питання не представляється можливим. Відповідач, будучи належним чином, завчасно та неодноразово повідомленою про дату, час та місце проведення слухання справи не з`явилась, свого ставлення до заявлених вимог не висловила та причини не неявки у судове засідання не повідомила. Відповідач була повідомлена про існування даного судового спору та проведення у ньому засідань враховуючи положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Також, відповідач не подавала відзиву на позов. Позивач не заперечував щодо можливості проведення слухання справи та прийняття рішення в заочному порядку. У зв`язку із такою позицією позивача з урахуванням зазначених раніше та фактичних обставин справи з даного приводу, судом, на підставі вимог ст. 280 ЦПК України, вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Заслухав пояснення позивача та проаналізував надані ними матеріали, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримував код платника податків та при зверненні до суду сплатив судового збору в розмірі 840,80 гривень (а.с.1,4-6). Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду. В такому ж порядку вирішено проводити стягнення аліментів на утримання двох спільних з відповідачем дітей (а.с.7,8). Позивач у період часу з липня по грудень 2020 року звертався до органів місцевого самоврядування із питання наявності перешкод, що чиняться з боку відповідача, щодо прийняття ним участі у спілкуванні та вихованні дітей (а.с.9-20). Дане питання не вирішилось в позасудовому порядку у зв`язку із неможливістю зв`язатись з матір`ю дітей та рекомендовано позивачу звернутись до суду. Висновком служби у справах дітей Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 7 лютого 2021 року визнано доцільним визначити [PERSON] порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми (а.с.38-40). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з вимогами частини 2 та 3 статті 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Також відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08 липня 2003 року, "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03 грудня 2009 року). Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що відповідач чинить позивачеві перешкоди у спілкуванні з дітьми та не надає можливості приймати участь у їх вихованні, що потребує судового захисту у обраний позивачем спосіб. До такого висновку суд дійшов враховуючи наявні та досліджені судом матеріали. Так, з приводу вирішення даного питання матір дітей не з`явилась до профільної служби органу місцевого самоврядування, у зв`язку із чим був наявним тільки судовий варіант вирішення спору. Крім цього, відповідач постійно змінює місце проживання. Прийняв рішення про задоволення позову, суд вирішує змінити запропонований позивачем порядок його участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, що буде на користь відносинам дітей та батьків. Крім цього, відсутність на протязі тривалого часу спілкування між дітьми та батьком, на переконання суду, потребує більш ретельного та зважливого вирішення. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial