Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

У грудні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, з дня подачі нею позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 16 серпня 2013 року вона та [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю та перебуває на повному її матеріальному утриманні. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги сім`ї не надає, вихованням дочки не займається, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідач є здоровою та працездатною особою, тому може сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1500 грн., оскільки має достатній дохід, тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом. На даний час вона подала до суду також позов про розірвання шлюбу між сторонами, проте розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не звільняє їх від обов`язку утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів на дитину у будь-якому разі не може бути меншим, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за останнім відомим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що з 16 серпня 2013 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає на даний час із матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою від 19 жовтня 2018 року за № 0000636789 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги позивачу на утримання їхньої дочки добровільно не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII визначено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років становить: з 1 січня - 1626 грн., з 1 липня - 1699 грн., з 1 грудня - 1779 грн. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] як батько добровільно матеріальної допомоги малолітній дочці [PERSON] не надає, а також те, що обов`язок по утриманню дитини законом покладено на обох батьків у рівній мірі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на дочку в розмірі 1500 грн. ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню у межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved