Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, що підлягали стягненню в користь [PERSON] з [PERSON] згідно виконавчого листа, виданого на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області в цивільній справі №343/2160/16-ц від 21.12.2016, на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , та встановити їх у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн на дитину щомісячно з урахуванням індексації, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, виконавчий лист по справі №343/2160/16-ц відкликати. Свої вимоги мотивує тим, що 27 листопада 2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис за №238. У них є спільна неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.12.2016, справа №343/2160/16-ц, з [PERSON] на її користь присуджено стягнення аліментів на утримання дочки у твердій грошовій сумі по 600,00 грн щомісячно до повноліття дитини. Даної суми явно не достатньо для задоволення соціально-побутових потреб останньої. Дочка на наступний рік піде до школи і буде потребувати кожного разу все більше витрат. Їй самій важко утримувати дитину, а розмір аліментів недостатній для задоволення всіх її потреб, крім того він нижчий від прожиткового мінімуму встановленого законом на дітей відповідного віку. Дитина росте, розвивається і відповідно постійно зростає не лише розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але й інші реальні витрати на утримання і виховання дитини. Їй відомо, що відповідач офіційно на території України не працевлаштований, він здійснює догляд за рідним братом, який є інвалідом І групи, інших непрацездатних осіб на його утриманні не має, однак, порушуючи норми законодавства, залишає брата на інших осіб і виїжджає за межі України на роботу, тим самим отримує додаткові доходи. Від моменту реєстрації шлюбу вони прожили тільки півроку як сім`я, а потім відповідач її вагітну покинув. Після народження дитини він не давав дозвіл на реєстрацію новонародженої дитини, тому що їх місце реєстрації було різним. Дані обставини завершились тим, що, пропустивши встановлений законодавством термін, на неї, як на матір новонародженої дитини, був накладений штраф у розмірі 12000 грн, який сплатила її мати, взявши кредит у фінансовій установі. Даний факт свідчить про те, що відповідач неналежним чином вже від народження дочки піклувався про свою сім`ю. Він і на даний час уникає зустрічей як з нею, так і з дочкою. В даний час вона поставлена у важке матеріальне становище, змоги працювати не має, так як доглядає дитину. Змушена проживати у своєї матері разом з дочкою, яка перебуває на її повному утриманні, оскільки батько не надає жодної додаткової матеріальної підтримки для неї та дитини, не цікавиться нею. Їй фінансово допомагає мати, яка отримує пенсію по віку. Особа, яка одержує аліменти може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Враховуючи, що відповідач є здоровим чоловіком працездатного віку, має можливість працювати та отримувати доходи, його дохід є нерегулярним та мінливим вважає за необхідне просити суд збільшити розмір аліментів, що присуджені на її користь рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.12.2016 в цивільній справі № 343/2160/16-ц, на утримання їх неповнолітньої дочки з 600,00 грн щомісячно на 3000,00 грн щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення дитиною повноліття. Також повідомляє, що вона звернулася до Долинського районного суду із заявою про розірвання шлюбу з відповідачем. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, за участю її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову та додатково зауважила, що матеріальне становище позивачки погіршилося, бо припинилися виплати на дитину, і тепер вона не має вже ніякого доходу. Дочка хворіє, тому вона змушена здійснювати за нею догляд до 6-річного віку. У листопаді вона отримала останню допомогу. Всупереч нарахуванню виконавчою службою більшого розміру аліментів, відповідач платить тільки 600 гривень, стверджуючи, що саме така сума присуджена судом. Дитині 6 років, вона буде йти вже до школи, тому необхідно придбати все для цього, зокрема шкільне приладдя, одяг, тощо. Тобто, витрати збільшилися, чим також погіршилось матеріальне становище позивачки. Відповідач додатково не допомагає в утриманні дочки та відмовляється добровільно сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, встановленому законом, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим виконавчою службою, згідно з яким він щомісячно сплачує аліменти у розмірі 600 грн. [PERSON] офіційно не працює, тому аліменти слід стягувати саме у твердій грошовій сумі. Є молодим, здоровим і може сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі. Має на утриманні свого брата, який є особою з інвалідністю, однак виїжджає по біометричному паспорті за кордон. Брат отримує пенсію. Неповнолітніх дітей та престарілих батьків на утриманні немає. Ні дитина немає свого майна, ні відповідач за цей час не придбав майна. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 19.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 18 листопада 2020 від позивачки надійшла заява про долучення до матеріалів справи довідки про заборгованість відповідача щодо сплати аліментів та розрахунок зі сплати аліментів,які протокольною формою ухвали суд постановив долучити до матеріалів справи. Ухвалою від 18.11.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 07 грудня 2020 року позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, але за участю її представника, в якій вона, в тому числі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, позивачка та її представник не заперечили проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 27 листопада 2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківської області зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на [PERSON] , актовий запис №238, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27.11.2013 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківської області (а.с.8). Як свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 05.12.2014 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського РУЮ в Івано-Франківської області, [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис №291 (а.с.9), яка відповідно до довідки №6381 від 12.10.2020 Долинської міської рада, проживає та зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] у м. Долина (а.с.11). Відповідно до довідки №1590 від 01.11.2018 про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Витвицької сільської ради ОТГ Долинського району Івано-Франківської області, [PERSON] зареєстрований та проживає разом з братом [PERSON] у с. Церківна Долинського району Івано-Франківської області (а.с.10). Як вбачається з рішення Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 21.12.2016 у справі №343/2160/16-ц, суд постановив проводити стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600.00 гривень з усіх видів доходу щомісячно, стягнення аліментів розпочати з 22 листопада 2016 року і проводити до повноліття дитини (а.с.5-6). На підставі вказаного рішення 29.12.2016 Долинським районним судом Iвано-Франкiвської областi видано виконавчий лист №343/2160/16-ц (а.с.7). Відповідно до отриманих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за вих. №26601 від 17.09.2020, за період 1 квартал 2020 року по 2 квартал 2020 року інформація про доходи [PERSON] у реєстрі відсутня (а.с.12). Крім цього, як свідчить довідка №16863 від 16.09.2020 про отримання (неотримання) допомоги, [PERSON] на обліку в управлінні соціального захисту населення Долинської РДА не перебуває та ніяких видів допомоги не отримує (а.с.17). Згідно з виписки, сформованої 15.09.2020 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у [PERSON] у 2007 році усього за рік для пенсії 281,94 грн, у 2008 - 7461,46 грн, у 2009 - 7451,72 грн, у 2010 році - 4794,73 грн, у 2011 році - 75,00 грн, у 2013 році - 20,05 грн, у 2015 році - 12820 грн, у 1216 році 17262 грн, у 2017 році - 36820 грн (а.с.13-16). Відповідно до відповіді за вих. №26870 від 12.10.2020 Долинського РВ ДВС Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міністерства юстиції України, наданій на заяву [PERSON] , виконавча служба повідомила, що у неї на виконанні перебуває виконавчий лист №343/2160/16-ц від 23.11.2017 Долинського районного суду Івано-Франківської області про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600.00 гривень з усіх видів доходу щомісячно, стягнення аліментів розпочати з 22 листопада 2016 року і проводити до повноліття дитини. Однак 28.08.2018 були внесені зміни до СК України та Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ст. 70 вказаного Закону, виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Враховуючи, що [PERSON] фактично продовжує сплачувати аліменти у розмірі 600 грн, тобто у розмірі меншому мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, у нього станом на 12.10.2020 утворилася заборгованість - 5988 грн, що підтверджується також долученим розрахунком зі сплати аліментів (а.с. 25,26). Таким чином, у зв`язку зі зміною матеріального становища позивачки, збільшенням розміру витрат на дочку, виникла необхідність у зміні розміру аліментів, визначених за рішенням суду. Оцінка суду: суд, вислухавши аргументи представника позивачки, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини). Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що дочка [PERSON] , [INFO] , проживає з нею. Розмір утримання, якого потребує дитина, значно зріс, суми аліментів, яку сплачує відповідач на даний час не вистачає для того, щоб забезпечити нормальні умови її життя, розвитку та харчування. Більше того, [PERSON] , [INFO] , досягла 6-тирічного віку, позивачка не отримує жодної допомоги на неї, а дочку слід готувати до школи, що тягне за собою додаткові витрати (на одяг, шкільне приладдя, харчування в школі тощо). На сьогоднішній день відповідач сплачує аліменти на користь позивачки на їх дочку [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн щомісячно до досягнення нею повноліття та відмовляється добровільно сплачувати аліменти у мінімальному гарантованому розмірі, встановленому законом. Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів, перша з яких становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IX, установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; Тобто, розмір аліментів на дитину від 6 років до 18 років станом на сьогодні не може бути нижчим, ніж 1197,50 гривень. Однак, розмір аліментів, що присуджений відповідачу, є меншим, ніж мінімальний розмір аліментів встановлений для дитини відповідного віку. І хоча виконавець повинен стягувати з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, відповідач продовжує сплачувати аліменти у розмірі, присудженому рішенням суду, тобто щомісячно 600 гривень. Через що позивачка просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини та вказує щомісячну суму аліментів, яку слід стягнути з відповідача 3000 грн щомісячно на дитину, проте не обґрунтовує вказаний розмір, не надає доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Тому, враховуючи матеріальне становище дитини, матеріальне становище сторін по справі, інші обставини справи, суд вважає, що аліменти в стягнутому розмірі є недостатніми, та приходить до висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, збільшивши розмір стягуваних аліментів за рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.12.2016. Беручи до уваги викладене, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково. Розподіл судових витрат: відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір в розмірі 840,80 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 192 СК України та

Outcome: partial