Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

02.03.2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті своєї матері [PERSON]. Заявник повідомляє, що [INFO] року в м. Донецьку Донецької області померла його мати. Заявник отримав на підтвердження факту смерті [PERSON] лікарське свідоцтво про смерть № 8 від [INFO] року, видане Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Донецька». [PERSON] на теперішній час проживає у [ADDRESS]. В лютому 2016 року він звернувся до відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON], однак територіальним органом ДРАЦС було повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію факту смерті фізичної особи з причини відсутності у заявника необхідних медичних документів встановленої законодавством України форми. З огляду на це, [PERSON] був змушений звернутись до суду задля встановлення факту смерті своєї матері [PERSON] із заявою в порядку окремого провадження; просить встановити факт смерті фізичної особи у певний час. В судовому засіданні [PERSON] заяву окремого провадження підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у поданій заяві. Відділ ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув; клопотань про необхідність відкладення розгляду справи до суду не надходило; заперечень проти задоволення заяви заінтересованою особою висловлено не було(а.с.18). Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданого заявником свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01.10.1966 року Совєтським бюро ЗАГС м. Омська, [PERSON] є матір'ю [PERSON],[INFO] р. н. (а.с.8) [PERSON] була зареєстрована та фактично мешкала за адресою [ADDRESS], з 1973 року і до самої смерті, мала поважний вік, тривалий час хворіла на серцево-судинні захворювання, останні півтори роки перед смертю не могла самостійно пересуватись. З причини тяжкої хвороби [PERSON] померла [INFO] року в м. Донецьку Донецької області, факт смерті відображено в наданому заявником лікарському свідоцтві про смерть № 8 від [INFO] року, виданому Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Донецька». (а.с.9). Також факт смерті фізичної особи підтверджується документами про поховання [PERSON] на кладовищі «Красний Пахар» в м. Донецьку та наданими заявником фотознімками з місця поховання його матері. [PERSON] звертався до відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області 04.02.2016 року із заявою про реєстрацію факту смерті своєї матері, однак орган ДРАЦС листом від 04.02.2016 року № 188/3.2-01-116 повідомив про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів. виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території Донецької області (а.с. 7). Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно зі ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Такі справи розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що [INFO] року в м. Донецьку Донецької області померла [PERSON], яка була матір'ю заявника, та було видане лікарське свідоцтво про смерть. Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі м. Донецька) з-під контролю державної влади України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Донецьк. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті [PERSON], за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об'єктивних причин. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявника [PERSON] від встановлення факту смерті його матері в певний час залежить можливість здійснення ним спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті [PERSON]. За таких обставин суд дійшов висновку, що заява [PERSON] в порядку окремного провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved