Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

22.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, який уточнив 16.03.2015 року, а також 16.02.2017 року надав заяву про уточнення підстав позову та просить визнати недійсним договір № 3и про інвестування будівництва від 01.12.2008 року, укладений між СТОВ Агрофірма «Нива» та [PERSON]; визнати неправомірними дії СТОВ Агрофірма «Нива» щодо передачі квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON] згідно акту № 3і приймання-передачі від 27.12.2011 року по договору № 3і про інвестування будівництва від 01.12.2008 року; скасувати свідоцтво про право власності від 21.05.2012 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Чаплицького В.В. від 23.07.2015 року відкрито провадження по справі. В зв'язку із рішенням зборів суддів від 29.11.2016 року справу передано до авторозподілу. За результатами реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду зазначену справу передано на розгляд судді Васильків О.В. та ухвалою суду від 14.12.2016 року справу прийнято до провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси /головуючий - суддя Чаплицький В.В./ від 27.07.2015 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS], власником якої є [PERSON], шляхом заборони відчуження цього нерухомого майна до вирішення судом даної справи по суті. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси /головуючий - суддя Васильків О.В./ від 24.04.2017 року задоволено клопотання представника позивача та частково задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] Витребуваноз виконавчого комітету Одеської міської ради /65004, м. Одеса, пл. Думська, 1/ для огляду у судовому засіданні оригінали договору № 3і про інвестування будівництва багатоквартирного будинку (дольова участь у будівництві житла) від 01.12.2008 року, який укладений між [PERSON] та СТОВ Агрофірма «Нива»; акт № 3і приймання-передачі від 27.12.2011 року, підписаний між [PERSON] та СТОВ Агрофірма «Нива», на підставі якого було видано свідоцтво від 21.05.2012 року про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2017 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Комунального підприємства «Право» /65000, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 5/ завірені копії довідки з Адресного реєстру міста Одеси № 337155/1 про резервування адреси об'єкта нерухомого майна, наданої 06.02.2012 року [PERSON], а також усіх документів, на підставі яких ця довідка була видана. Ухвалою суду від 16.06.2017 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] та призначено по справі судову технічну експертизу документів, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 07.08.2017 року після повернення матеріалів справи до суду з повідомленням про неможливість виконання судової технічної експертизи документів провадження у справі відновлено. Також в судовому засіданні були задоволені клопотання сторін про виклик свідків та відмовлено в задоволенні клопотання сторони позивача щодо залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], а також відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON], який утримується під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області, про забезпечення його явки до судового засідання. В своїх позовних вимогах відповідно до позовної заяви із змінами в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України від 15.03.2016 року та заяви про уточнення (доповнення) підстав позову, поданої представником позивача - адвокатом [PERSON] 25.01.2017 року, позивач посилається на те, що він як юрист та засновник Інформаційно-технічного центру «Аргумент» більш ніж 10 років на безоплатній основі надавав юридичну допомогу відповідачу - СТОВ Агрофірма «Нива», в звязку з чим директор вказаного підприємства запропоноував йому в 2006 році купити квартиру в багатоквартирному будинку за будівельною адресою: [ADDRESS], по ціні нижче риночної. Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 01.12.2008 року [PERSON] купив у СТОВ Агрофірма «Нива» на підставі усної домовленості з директором, яка мала місце у 2006 році, однокімнатну квартиру №49, площею 46 кв.м. в будинку [ADDRESS] за власні кошти - 132300 грн., які вніс в повному обсязі в касу Агрофірми «Нива» від свого імені. Ці кошти належали особисто позивачу на праві власності, оскільки були набуті до укладення шлюбу з відповідачкою [PERSON], в тому числі частина коштів була отримана за договором позики з [PERSON], частина коштів була знята з депозитного рахунку позивача. 15.12.2011 року вказана квартира була передана позивачу у власність на підставі акту №3 прийому-передачі. На початку 2012 року позивач розпочав оформлення документів на квартиру, однак через хворобу не зміг своєчасно його завершити. Лише в 2015 році, не знайшовши у себе договору купівлі-продажу майнових прав від 01.12.2008 року та акта №3 прийому-передачі від 15.12.2011 року, позивач звернувся до Агрофірми «Нива» та до КП «ОМБТІ та РОН» і таким чином отримав копії архівних матеріалів. Вивчаючи надані документи позивач дізнався, що відповідач [PERSON] на підставі договору №3и про інвестування будівництва багатоквартирного житлового будинку від 01.12.2008 року та акта №3і прийому-передачі від 27.12.2011 року отримала 21.05.2012 року на своє ім'я свідоцтво про право власності на спірну квартиру та 07.06.2012 року зареєструвала своє право власності, внаслідок чого позивач не може здійснити оформлення права власності на квартиру. Позивач вважає отримане відповідачкою свідоцтво про право власності на квартиру недійсним, так як підставою для його отримання стали неправомірні документи - договір №3и від 01.12.2008 року та акт №3і приймання-передачі від 27.12.2011 року. При цьому сторона позивача наголошує на тому, що інвестувати кошти в будівництво відповідачка [PERSON] могла тільки шляхом укладення інвестиційного договору з організацією, яка є управителем фонду фінансування будівництва, тоді як Агрофірма «Нива» мала право лише на розпорядження майновими правами на частку в житловому будинку. Крім того, позивач вважає, що відповідачка [PERSON] ввела в оману директора Агрофірми «Нива» щодо обставин, які мали істотне значення для укладання договору, а саме щодо прав та обов'язків сторін відносно фінансування за договором про інвестування, необхідності укладення договору про інвестування саме з нею та відсутності обізнаності та згоди позивача на укладення вказаного договору саме з відповідачкою. Позивач наголошує на тому, що вказаний правочин був вчинений під впливом обману, що дає підстави для застосування спеціальної позовної давності у п'ять років, передбаченої ч. 3 ст. 258 ЦК України. Крім того, позивач не знав і не міг знати про порушення його прав та в будь-якому випадку визнання позову Агрофірмою «Нива» перериває перебіг строку позовної давності. До того ж сторона позивача стверджує, що договір від 01.12.2008 року між СТОВ Агрофірма «Нива» та [PERSON] порушує публічний порядок, тому що спрямований на порушення конституційних прав позивача, незаконне заволодіння його майном (спірною квартирою, коштами, сплаченими за її придбання), та взагалі Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачав такого документу як договір про інвестування будівництва в якості підстав для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. 10.02.2016 року та 29.11.2016 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надані заперечення проти позову, в яких зазначається, що позовна заява [PERSON] є безпідставною з огляду на наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім'єю в квартирі за адресою: [ADDRESS], вели спільне господарство протягом трьох років, після чого, 25.10.2008 року зареєстрували у встановленому законом порядку шлюб. Таким чином, на час укладення відповідачкою [PERSON] договору №3и про інвестування будівництва багатоквартирного житлового будинку від 01.12.2008 року, отримання нею акта №3і прийому-передачі від 27.12.2011 року та 21.05.2012 року на свідоцтва про право власності на спірну квартиру, а також здійснення 07.06.2012 реєстрації права власності на квартиру, сторони перебували у шлюбі, проживали разом та кожен з них був обізнаний щодо подій в житті іншого. Відтак відлік позовної давності за вимогами про визнання договору інвестування недійсним почався 02.12.2008 року та сплинув 02.12.2011 року, в зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Представник відповідача зазначає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту прав при заявленні вимоги щодо визнання неправомірними дій Агрофірми щодо передачі квартири [ADDRESS], на ім'я [PERSON] згідно акту №3і від 27.12.2011 р. до договору №3и про інвестування будівництва багатоквартирного житлового будинку від 01.12.2008 року, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Стосовно застосування спеціальної позовної давності сторона відповідача зазначає, що посилання позивача є недоцільним, так як вказана ч. 3 ст. 258 ЦК України виключена на підставі Закону України №4176-VІ (4176-17) від 20.12.2011 року. 02.05.2016 року представник відповідача СТОВ Агрофірма «Нива» - Негря О.В. надав заяву, в якій визнав позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Позивач [PERSON] до судових засідань не з'явився, на час розгляду справи утримується під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області. 14.02.2017 року направив до суду письмові пояснення щодо заперечень на позов, в яких посилається на те, що знайомий з відповідачкою [PERSON] з кінця 2006 року. Погодившись на її прохання в 2008 року, він та відповідачка [PERSON] уклали фіктивний шлюб, однак сімейних стосунків між ними ніколи не виникало, кожен жив своїм життям. Відповідачка [PERSON] постійно перебувала у своєї подруги [PERSON], де і зберігала свої коштовні речі та документи, в зв'язку з чим позивач не знав і не міг знати про оформлення відповідачкою на себе спірної квартири. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] отримала документи, на підставі яких здійснила реєстрацію за собою права власності, ввівши в оману директора СТОВ Агрофірма «Нива». Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судових засіданнях підтримував уточнені позовні вимоги та просить позов задовольнити в повному обсязі. При цьому суд, отримавши 16.02.2017 року заяву про уточнення підстав позову, в судовому засіданні 12.12.2017 року запропонував представнику позивача визначитись з правовими нормами, доказами на підтвердження заявлених вимог та описаними фактами в позовних вимогах. Представник категорично наполягав на всіх позовних вимогах та посилався на правовідносини між сторонами, які врегульовані ст. ст. 4, 5 Закону України " Про інвестиційнй діяльність", ст. 2 Закону України "Про фінансово - кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", щодо норм Цивільного кодексу України представник вказав наступні - ст.ст. 227, 228, 230, 234 ЦК України, як обгрунтування для задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON], присутня в судовому засіданні 12.12.2017 року, пояснила, що з позивачем вони прожили разом 10 років. В 2008 році позивач повідомив, що придбав квартиру, яку бажає оформити на відповідачку. Всі переговори щодо цього питання відбувались за участю позивача з відповідачкою та директора Агрофірми «Нива» - [PERSON], бухгалтера фірми та в присутності інших людей. Далі дії по оформленню квартири також здійснювались сторонами спільно, оскільки відповідачка не знає, що і де знаходиться в м. Одесі. В квартирі був зроблений ремонт, кошти на здійснення якого надавались матір'ю відповідачки. Квартиру здавали в оренду за усними договорами. В 2012 році за адресою: [ADDRESS], було створено ОСББ та на всіх зборах з цього приводу був присутній позивач. В спірній квартирі відповідач [PERSON] жила лише 1,5 місяця - з червня по серпень 2015 року. Представники відповідача [PERSON] - адвокати [PERSON] та [PERSON] в ході розгляду справи підтримували надані заперечення та просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача СТОВ Агрофірма «Нива» - Негря О.В. в судових засіданнях підтримував заяву про визнання позовних вимог. На питання головуючого щодо наявності двох договорів, двох актів прийома передачі об'єкта, підписаних керівництвом відповідача з різними особами відповів, що так сталося. До судового засідання 02.03.2018 року не з'явився, в телефонному режимі повідомив, що не може прибути до суду в зв'язку з складними погодними умовами, заяву про визнання вимог підтримав. Представник відповідача Виконавчого комітету Одеської міської ради Юраш В.В. у судовому засіданні 26.05.2017 року надав інформацію суду щодо витребування документів, в подальшому до судових засідань представники Виконавчого комітету Одеської міської ради не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши учасників справи, які з'явилися до судового засідання, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25.10.2008 року, актовий запис № 1595, про що суду надано свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER], видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області /т. 1 а.с.6/. Позивач [PERSON] на підтвердження своїх пояснень, що він працював юристом, доказів не надав. Судом встановлено та не оспорювалось сторонами, що позивач протягом тривалого часу в СТОВ Агрофірма "Нива" виконував доручення як юрист. Вказані обставини визнали позивач, відповідач [PERSON] та представник відповідача СТОВ Агрофірма "Нива". З Договору №3и про інвестування будівництва багатоквартирного будинку (дольова участь в будівництві житла) від 01.12.2008 року вбачається, що СТОВ Агрофірма «Нива» в особі директора [PERSON] - «Забудовник» та [PERSON] - «Інвестор» уклали договір, відповідно до якого «Інвестор» приймає участь в інвестуванні будівництва багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], а «Забудовник» зобов'язується передати по акту приймання-передачі «Інвестору» після введення будинку в експлуатацію однокімнатну квартиру №49 загальною площею 46,0 кв.м., в тому числі жилою площею 19,3 кв.м. /т. 1 а.с.8/. Відповідно до Акту №3і приймання-передачі від 27.12.2011 року СТОВ Агрофірма «Нива» згідно договору №3и про інвестування будівництва багатоквартирного будинку (дольова участь в будівництві житла) від 01.12.2008 року за адресою [ADDRESS], передала, а [PERSON] одержала квартиру №49, розташовану на 3 поверсі вищевказаного будинку /т. 1 а.с.9/. На підставі вказаних документів відповідачу [PERSON] виконавчим комітетом Одеської міської ради 21.05.2012 року було видане свідоцтво про право власності на квартиру №49, яке посвідчує, що об'єкт, який розташований за адресою: [ADDRESS], в цілому, дійсно належить гр. [PERSON], на праві приватної власності /т.1 а.с.10/, та 07.06.2012 року здійснено державну реєстрацію права власності, про що суду надано виданий КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» витяг про державну реєстрацію прав /т.1 а.с.11/. Відповідно до Договору купівлі-продажу майнових прав від 01.12.2008 року СТОВ Агрофірма «Нива» в особі директора [PERSON], який діє на підставі Статуту, відповідно до умов договору з ТОВ БВФ «Югсел» №4 від 01.08.2003 р. про співробітництво в будівництві багатоквартирного будинку та протоколу розподілу квартир в буд. [ADDRESS], від 25.11.2008 р., з одного боку та громадянин [PERSON] уклали договір, відповідно до якого СТОВ Агрофірма «Нива» продає, а [PERSON] купує за ціною, яка вказана у цьому договорі, майнові права на новозбудоване майно, а саме квартиру №49, загальною площею 46,0 кв.м., яка знаходиться на 3 поверсі у не введеному у експлуатацію 10 поверховому житловому будинку, який розташований за будівельною адресою: [ADDRESS]. Майнове право на новозбудоване майно після державної реєстрації стає правом власності Покупця на Новозбудоване майно (квартиру), як на нерухомість /т.1 а.с.12/. З Акту №3 приймання-передачі від 15.12.2011 року вбачається, що згідно договору №4 від 01.08.2003 р. на інвестування будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], та договору купівлі-продажу майнових прав від 01.12.2008 року СТОВ Агрофірма «Нива» передала, а [PERSON] одержав квартиру №49, розташовану на 3 поверсі /т.1 а.с.13/. Дослідивши вказані Договори та Акти судом було запропоновано представнику СТОВ Агрофірма «Нива» обгрунтувати визнання ними позову та повідомити суд щодо наявності та походження обох Договорів та Актів, які підписані однією і тією же особою від СТОВ Агрофірма «Нива». Однак, однозначної відповіді суд не отримав. При цьому представник СТОВ Агрофірма «Нива» не оспорював того факту, що і Договір з позивачем, і Договір з віповідачем підписував керівник СТОВ Агрофірма «Нива». В зв'язку з встановленим суд критично відноситься до заяви СТОВ Агрофірма «Нива» щодо визнання позову. З Довідки з Адресного реєстру м. Одеси про резервування адреси об'єкта нерухомого майна від 06.02.2012 року №337155/1 вбачається, що у Адресному реєстрі м. Одеси зарезервовано наступну адресу об'єкта нерухомого майна - квартира - [ADDRESS]. Довідка надана на підставі замовлення від 23.01.2012 року №80 [PERSON] /т.1 а.с.14/. Судом досліджені прибуткові касові ордери, з яких вбачається, що [PERSON] сплачені до СТОВ Агрофірма «Нива» 09.06.2009 року 50000 грн. за квартиру та 29.12.2008 року 4000 грн. аванс за квартиру /т.1 ас.с32-33/. На підтвердження доводів позивача стосовно того, що сплачені ним за спірну квартиру кошти були його особистою власністю, суду надано: - виписка по вкладному (депозитному) рахунку в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 21.07.2015 року по особовому рахунку [NUMBER] за період з 13.06.2008 року по 13.07.2009 року, з якого вбачається, що 24.06.2009 року було достроково розторгнуто фіксований депозит з виплатою 57395,41 грн. /а.с.7/; - копії розписок про одержання в борг у [PERSON] грошових коштів у сумі 132500 грн. - на придбання квартири та 75000 грн. - для ремонта /т.1 а.с.15-16/. Довідкою №38 від 16.10.2015 року СТОВ Агрофірма «Нива» підтверджує, що [PERSON] в період з 01.12.2008 року по теперішній час не вносила грошові кошти в касу або на розрахунковий рахунок СТОВ Агрофірма «Нива» в рахунок оплати за квартиру [ADDRESS] /т.1 а.с.161/. Обставини внесення коштів за об'єкт нерухомості позивачем [PERSON] відповідачем [PERSON] не оспорювались. Стороною відповідача [PERSON] на підтвердження пояснень щодо наявності у відповідачки власних грошових коштів суду надані заяви на видачу готівки та на отримання грошових переказів /т.1 а.с.99-115/, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] протягом 2011-2015 років регулярно отримувала грошові кошти від своєї матері, які витрачала на ремонт квартири. Однак обставини щодо внесення грошових коштів не стосуються предмета доказування у даній справі, в зв'язку з чим суд відхиляє вказані докази. Стороною відповідача СТОВ Агрофірма «Нива» на підтвердження обставини, що багатоквартирний житловий будинок, розташований по [ADDRESS], замовником якого було СТОВ Агрофірма «Нива», на початку будівництва і на дату підписання декларації про готовність об'єкта до експлуатації, мав адресу: [ADDRESS], надано відповідну довідку та Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації /т.1 а.с.38-41/. Судом досліджено Договір №4 про співробітництво в будуванні багатоквартирного будинку, укладений 01.08.2003 року між СТОВ Агрофірма «Нива» та ТОВ Будівельно-виробнича фірма «Югсел» /т.1 а.с.128-129/, умовами якого передбачено, що долею СТОВ Агрофірма «Нива» в будівництві є доля в незавершеному будівництвом житловому будинку - 8 процентів незавершеного будівництва, а після будівництва житлового будинку - квартири, загальна площа яких складає 8 процентів загальної площі всіх квартир в цьому будинку. З протоколу розподілу приміщень в будинку [ADDRESS] (будівельна адреса) від 25.11.2008 року вбачається, що відповідно до Договору №4 від 01.08.2003 року «Про співробітництво в будівництві багатоквартирного будинку» за СТОВ «Нива» закріплені квартири в будинку [ADDRESS], в тому числі - квартира № 49 - 44,1 кв.м. /т.1 а.с.181/. Допитані в судовому засіданні 26.01.2018 року та 02.03.2018 року свідки пояснили наступне. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є колишньою дружиною позивача [PERSON], з яким вона проживала разом 25 років: з 1983 року по 1995 рік в зареєстрованому шлюбі, з 1995 року по 2015-початок 2016 року в фактичних шлюбних відносинах. Позивач [PERSON] та свідок [PERSON] мають двох повнолітніх доньок. Одна донька жила в квартирі на вул. Тополевій, спірна квартира призначалась для молодшої доньки. Свідок [PERSON] підтвердила факт боргових відносин з позивачем та пояснила, що надавала йому грошові кошти для інвестування квартири для молодшої доньки. Стосовно інвестування квартири відповідачкою [PERSON] свідку нічого не було відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що вона в 2010 році купила квартиру [ADDRESS], після чого і познайомилась з позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] Вони приходили на збори разом і позивач дуже пишався, що в нього така молода дружина і казав, що вона хазяйка і все вирішує. Комунальні послуги сплачувала відповідачка, але в спірній квартирі вони не проживали - там жили квартиранти. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює бухгалтером в ТОВ «Югсел» та є власником квартири [ADDRESS]. З позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] познайомилась, коли вони вселялись в будинок. Позивач з відповідачкою приходили разом і дивились, який ремонт зробила свідок, потім разом робили ремонт в своїй квартирі. Для оформлення документів на квартиру відповідачка надала договір інвестування, укладений з нею. Позивач був разом з нею та казав свідку [PERSON], що вона буде мати справу з [PERSON]. Свідок думала, що [PERSON] - донька позивача. Договір на обслуговування квартири укладали позивач з відповідачкою разом. За комунальні послуги один раз сплатив позивач, потім платила відповідачка. В спірній квартирі вони не проживали - здавали квартирантам. Свідок [PERSON] суду повідомила, що знає позивача [PERSON] та відповідачку [PERSON] з моменту здачі будинку в експлуатацію, оскільки свідок є власником квартири №44 за вказаною адресою. Вони завжди ходили разом і свідок вважала, що це батько з донькою. Потім він сказав, що це його дружина, він на неї оформив квартиру і вона буде приходити на всі збори. Позивач з відповідачкою жили на вул. Тополевій, в спірній квартирі жили квартиранти. Ремонтом квартири керувала відповідачка, свідок [PERSON] бачила її у бухгалтера. Про позивача свідок знала, що в нього було 3-4 інших шлюба та чула, що в нього є діти. Він як адвокат допомагав сусідам з 11-ти квартир оформлювати документи на квартири. Коли створювали ОСББ та судились, він вимагав, щоб все підписували тільки власники, при цьому сам нічого не підписував, все підписувала [PERSON]. Відповідачка нічого не приховувала від нього. В судовому засіданні 02.03.2018 року були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що знайома з [PERSON] понад 14 років, є кумами. З позивачем [PERSON] були хороші відносини, знайома з ним 12-13 років. Свідок [PERSON] була свідком на весіллі позивача з відповідачкою, потім неодноразово їздили разом на відпочинок. Позивач з відповідачкою завжди їздили разом. Після купівлі квартири вони робили ремонт за гроші матері відповідачки, яка надсилала їх з Ізраїля. Позивач приймав участь в ремонті - говорив де придбати будівельні матеріали і т. ін. Свідок [PERSON] пояснив суду, що з позивачем знайомі понад 30 років, вони товаришують. З відповідачкою познайомився 5 років тому. Свідок був присутній, коли позивач брав гроші у свідка [PERSON] на квартиру для доньки Ксенії, а також допомагав робити ремонт в спірній квартирі - встановлював ванну та техніку. Ніколи не бачив в спірній квартирі відповідачку. Знає, що це був фіктивний шлюб, оскільки відповідачці потрібна була прописка. Як оформлювались документи на спірну квартиру свідок не знає. В ході розгляду справи ухвалою суду від 16.06.2017 року було призначено по справі судову технічну експертизу документів, однак матеріали справи були повернуті до суду з повідомленням про неможливість виконання судової технічної експертизи документів, оскільки не було виконано клопотання судових експертів щодо надання додаткових матеріалів з об'єктивних причин, зокрема, пожежі, яка сталася 18.12.2016 року в будівлі СТОВ Агрофірма «Нива», внаслідок чого документи та матеріальні цінності було знищено, про що суду надано Акт про пожежу від 18.12.2016 року /т.2 а.с.11/ та Акт інвентаризації майна від 20.12.2016 року /т.2 а.с.12/. В своїх позовних вимогах сторона позивача посилається на те, що договір від 01.12.2008 року між СТОВ Агрофірма «Нива» та [PERSON] порушує публічний порядок, тому що спрямований на порушення конституційних прав позивача, незаконне заволодіння його майном. Однак з такою позицією позивача суд не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначається, що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Приймаючи до уваги той факт, що відповідачка [PERSON] не притягувалась до кримінальної відповідальності з вищевказаних підстав і, відповідно, подібного вироку відносно неї немає, а також з урахуванням того, що у позивача [PERSON] на даний час немає зареєстрованого права власності на спірну квартиру, суд не може погодитись з позицією позивача щодо порушення відповідачкою його конституційних прав, а саме права власності. Оскільки, щоб стверджувати, що відповідачка незаконно заволоділа майном позивача [PERSON], необхідно довести факт перебування цього майна у його власності. Таким чином, доводи сторони позивача щодо визнання правочину недійсним з посиланням на ст. 228 ЦК України є безпідставним та недоведенним. Стосовно посилань позивача [PERSON] щодо того, що відповідачка [PERSON] уклала спірний договір з СТОВ Агрофірма «Нива» під впливом омани з посиланням на ст. 227 ЦК України суд зазначає наступне. Ст. 227 ЦК України визначає, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу /ліцензії/, може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинння такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Частиною 1 ст. 229 ЦК України визначено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. В абзаці другому ч. 1 ст. 230 ЦК України зазначається, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Сторона позивача [PERSON] стверджує, що відповідачка при укладенні спірної угоди з СТОВ Агрофірма «Нива» ввела в оману керівництво відносно того, що діє за згодою позивача і внесені раніше позивачем кошти є її інвестиційним внеском, а також що відповідач СТОВ Агрофірма «Нива» ввів в оману відповідача [PERSON], оскільки не мав права укладати такий правочин, без ліцензії. Однак на підтвердження вказаних тверджень стороною позивача не надано належних та допустимих доказів. Зазначені пояснення навпаки спростовуються показами свідків, які пояснили, що на об'єкт нерухомості позивач та відповідачка завжди ходили разом та, крім того, позивач [PERSON] надавав юридичну допомогу сусідам з приводу оформлення квартир та створення ОСББ, в зв'язку з чим мав доступ до документів та не міг не знати, що право власності на спірну квартиру оформлене на відповідача [PERSON] На підставі викладеного, суд вважає, що твердження сторони позивача щодо визнання правочину недійсним з посиланням на ст. ст. 227, 229, 230 ЦК України є недоведенними та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Стосовно посилання сторони позивачана вимоги ст. 234 ЦК України як на підставу заявленного позову, судом встановлено наступне. Частиною 1 ст. 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Однією із вимог чинності правочину є його спрямованість на реальне настання правових наслідків. Для фіктивності правочину має бути умисел обох сторін на його завідоме невиконання. Наміри невиконання такого правочину мають бути на стадіії його вчинення. В ході судового розгляду справи позивачевою стороною стверджувалось, що фіктивність полягає в підписанні правочину "заднім числом". Однак, вказані обставини не стосуються положень ст. 234 ЦК України. Напроти, як відповідач [PERSON], так і представник СТОВ Агрофірма «Нива» не підтвердили спільного наміру щодозавідомого невиконання умов правочину, а відповідач [PERSON] взагалі послідовно, протягом розумного строку виконала всі умови правочину, в передбаченому законом порядку оформила право власності на своє ім'я. Таким чином доводи сторони позивача щодо визнання правочину недійсним з посиланням на ст. 234 ЦК України є недоведенними та безпідставними. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов'язку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Сторона позивача в своїх вимогах посилається на п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України та просить визнати неправомірними дії СТОВ Агрофірма «Нива» щодо передачі квартири [ADDRESS], на ім'я [PERSON] Однак суд погоджується з думкою сторони відповідача щодо того, що СТОВ Агрофірма «Нива» не входить ані до системи органів державної влади, ані до органів місцевого самоврядування, що повністю спростовує позицію позивача в частині твердження про правильно обраний ним спосіб захисту права. Крім того, суд вважає визнання позову представником відповідача СТОВ Агрофірма «Нива» неспроможним, нелогічним та таким, що суперечить зібраним та дослідженим в судовому засіданні доказам, в зв'язку з чим суд не приймає визнання позову та приходить до висновку, що вказана позовна вимога не підлягає задоволенню. Позовна вимога щодо скасування свідоцтва про право власності від 21.05.2012 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] є похідною від вимог про визнання договору недійсним та визнання дій СТОВ Агрофірма «Нива» неправомірними, в зв'язку з чим також не підлягає задоволенню. Представники відповідача [PERSON] підтримавши заперечення на позов, письмово заперечували також і через пропуск строку позовної давності. Представник позивача наполягав на тому, що позивач до червня 2015 року не міг знати про наявність документів та зареестрованного права власності на квартиру на відповідача [PERSON] Позивач звернувся до суду 22.07.2015 року, тому не пропустив строк позовної давності. Суд вважає за необхідне по даній обставині вказати на наступне. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] познайомились в 2006 році, підтримували стосунки, а з 2008 року зареестрували шлюб. Продовжували разом проживати до 2015 року, до трагічної події. Дані обставини підтверджені як поясненнями сторін, так і особисто складенними письмовими поясненнями /соображениями/ позивача, також підтверджені поясненнями свідків. Тобто твердження сторони позивача, що про порушене право він дізнався лише в червні 2015 року суд вважає недоведеним, та таким, що спростовується дослідженими доказами. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, проаналізувавши встановлені обставини, вважає, що пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в позові [PERSON], оскільки позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, щодо початку строку позовної давності. Однак, вказана обставина не є єдиною обставиною для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Проаналізувавши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача [PERSON] є обгрунтованими, доведеними та знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, позовні вимоги [PERSON]не підлягають задоволенню, так як є недоведеними, необгрунтованими, не спростовують заперечень відповідача [PERSON]

Outcome: dismissed