Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач Печерська районна в м. Києві державна адміністрація в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], звернулось до суду із вимогами до [PERSON] і просить позбавити батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], по відношенню до своїх малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; стягнути аліменти з гр. [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 від всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків матір'ю вказаних дітей. 13 жовтня 2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Згідно п.9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (редакції 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; Ухвалою від 25 січня 2018 року призначено підготовче провадження, яке закрито ухвалою суду від 01 червня 2018 року. Під час судового розгляду, яке відбулось 17.07.2018 представник позивача [PERSON] підтримала вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у поданих до суду письмових заявах та наданого висновку органу опіки та піклування. Відповідач [PERSON] вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, вказуючи на те, що вона визнала свої помилки, проте робить усе можливе для покращення житлових умов та налагодження рівня життя, з метою забезпечення дітей усім необхідним. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши докази надані сторонами, слід дійти наступного висновку. Встановлено, що 26 вересня 2017 року на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 509 «Про відібрання малолітніх дітей» - малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відібрано у їх матері гр. [PERSON], у зв'язку з загрозою життю та здоров'ю дітей. Після відібрання, малолітніх дітей поміщено до Дитячої клінічної лікарні № 7 Печерського району міста Києва для медичного обстеження та подальшого лікування Малолітні діти зареєстровані за адресою [ADDRESS], проживали разом з матір'ю, до моменту відібрання, за адресою: [ADDRESS]. Відомості про батьків малолітніх записані на підставі частини І статті 135 Сімейного кодексу України. З 18 жовтня 2016 року малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], перебувають на обліку Служби у справах дітей як діти, які опинились у складних життєвих обставинах через те, що проживають у сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Як вказує позивач, починаючи з цього часу з матір'ю дітей весь час проводилась профілактична робота на подолання тих обставин, які призвели до постановки дітей на відповідний облік Служби. Періодично мати дітей прислухалась до рекомендацій спеціалістів Служби у справах дітей та фахівців Печерського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, наводила порядок в кімнаті настільки, наскільки це було можливим, проте кардинально поведінку та відношення до виховання дітей не змінила. В кімнаті, де проживали діти майже весь час було брудно, присутній стійкий неприємний запах, не дотримано загальних правил гігієни та санітарних норм. Мати дітей, а також їх бабуся, яка проживає разом з ними, схильні до вживання алкогольних напоїв, що тягне за собою загрозу життю та здоров'ю дітей. Питання родини гр. [PERSON] 24 січня 2017 року розглядалось на засіданні робочої групи з питань взаємодії суб'єктів соціальної роботи з сім'ями, які перебувають у складних життєвих обставинах при Печерській районній в місті Києві державній адміністрації. За результатами проведення засідання було надано доручення Печерському районному у м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та Службі у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації здійснювати впродовж місяця відвідування родини гр. [PERSON] з метою соціального контролю. В той період гр. [PERSON] намагалася притримуватися рекомендацій спеціалістів, проте в подальшому так і не змінила кардинально своєї поведінки та свого відношення до виконання батьківських обов'язків. 12 вересня 2017 року, під час проведення чергового обстеження житлово-побутових умов спеціалістами Служби у справах дітей, спільно з фахівцями Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, встановлено, що помешкання, в якому знаходяться діти, перебувало у вкрай антисанітарному стані: відчувався стійкий неприємний запах, речі порозкидані по всій кімнаті. З Гр. [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо необхідності належного виконання батьківських обов'язків та попереджено про наслідки їх невиконання. 25 вересня 2017 року здійснено спільний вихід працівників Служби у справах дітей, Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та представника правоохоронних органів. Гр. [PERSON] востаннє було попереджено про те, що у випадку невиконання рекомендацій працівників Служби у справах дітей та Центру соціальних служби для сім'ї, дітей та молоді - діти будуть відібрані негайно під час чергового обстеження житлово-побутових умов. 26 вересня 2017 року під час повторного обстеження житлово-побутових умов було встановлено, що мати дітей не вжила жодних заходів, які б сприяли продовженню проживанню дітей разом з нею. Враховуючи наявність реальної загрози для життя та здоров'я дітей, комісією прийнято рішення відібрати дітей у матері, у зв'язку з невиконанням нею обов'язків по вихованню та утриманню дітей. Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до частини 1 статті 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008р. у справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав суд повинен встановити, що позивачем надано належні та достатні докази у підтвердження того, що залишати дітей разом з відповідачем є для них небезпечним, що вони будуть страждати через відсутність піклування або через неповноцінне виховання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" держава надає батькам ... допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей..., захищає права сім'ї. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» зазначено, що сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер. У вищезазначені постанові Пленуму Верховного Суду України зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування ( якщо цього потребують її інтереси). Згідно ст.171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Під час судового розгляду було отримано відповідь з Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 19.03.2018, із якої вбачається, що [PERSON] з 25 по 26 листопада 2017 року дійсно перебувала у наркологічному відділенні №2 лікарні з приводу гострої інтоксикації алкоголем неускладненої. Проте під час розгляду відповідач [PERSON] надала суду довідку про те, що вона під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Також, Київським міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, надано наступні пояснення. З 10 лютого 2018 року Київський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді розпочав курс «Школа батьківства» для сімей які опинилися у складиих життєвих обставинах.З 10 лютого 2018 року гр. [PERSON] почала відвідувати навчання, яке закінчилося 31 березня 2018 року, не відвідала 1 заняття ( 24 березня 2018 року). [PERSON] виконувала домашні завдання, під час роботи в групі була активна, власну точку зору викладала аргументовано. [PERSON] - уважна, спокійна, контролююча особистість. Зібрана, закрита, потребує часу для встановлення дружніх стосунків та відвертості. Чутлива до зовнішніх впливів щодо її особистості (приниження її почуття гідності, зменшення її цінності тощо). Кожне заняття приходила чиста, твереза, охайно вдягнена. Розповіла про взаємодію з дітьми. Ділилась досвідом щодо виховання дітей, побудови з ними та мамою стосунків, планів на майбутнє спільне проживання після повернення дітей. Зі слів [PERSON], вона влаштувалась на роботу. Пропустила одне навчання через роботу. Сформована компетентність щодо турботи та захисту дітей. Ділилась досвідом щодо ведення, підтримання чистоти та порядку в домі, вміння готувати їжу, знає та розуміє, необхідність режиму дня для дітей. Знає прості симптоми дитячих захворювань. За необхідності отримання медичної допомоги вміє та знає куди звертатися. Обізнана щодо необхідності безпеки дітей як вдома так і на вулиці. В процесі навчання інформована щодо-вікових етапів розвитку дітей, однак потребуватиме час від часу консультацій щодо розвитку дітей підліткового віку. Розуміє потреби дітей.За спостереженнями тренерів [PERSON] має сформовану прив'язаність до дітей. Складно проживає розлуку з дітьми. Ділиться враженнями та спостереженнями щодо дітей та їх поведінки після їх зустрічей, аналізує власну поведінку. Говорить про те, що діти цінні та важливі для неї, обмірковує найближче майбутнє дітей. Дослуховується до рекомендацій тренерів щодо змін виховних стратегій, підтримки дітей. Переймалась питанням щодо зміни поведінки дітей після повернення додому через вимушену тривалу розлуку. Також, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надав наступну інформацію. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були доставлені в Центр 30.11.2017 року з метою соціального захисту. Їх матір, [PERSON], відвідувала індивідуальні консультування з психологом та проводила спільні зустрічі з дітьми систематично, а саме: 19.12.2017; 02.01.2017; 23.01.2018; 06.02.2018 13.02.1018; 22.02.2018; 01.03.2018; 15.03.2018; 29.03.2018; 03.04.2018 12.03.2018; 19.04.2018; Враховуючи те, що з квітня місяця, в Центрі розпочався карантин матір дітей щотижня продовжувала їх відвідувати, але зустрічі відбувались під час прогулянки дітей на вулиці, в присутності вихователів Центру. Матір цікавиться завжди навчанням, здоров'ям дітей, за їх проханням приносить дітям гостинці ( печиво, цукерки, воду та інше.). Зустрічі проходять позитивно, поведінка матері врівноважена, адекватна. Згідно принципів Декларації прав дитини, Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Дитина має право на здобуття освіти, яка має бути безоплатною та обов'язковою, щонайменше на початкових рівнях. Дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Дитині має бути забезпечена повна можливість відпочинку та ігор, спрямованих на цілі освіти; суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. Оціннюючи встановлені обставини та враховуючи поведінку відповідача після відібрання дітей, суд вважає, що для позбавлення батьківських прав на даний час не достатньо існуючих обставин. В даному випадку суд бере до уваги ставлення матері до своєї поведінки, яке дає підстави для відібрання від неї її дітей та надання можливості виправити становище, здійснити заходи в поліпшенні умов проживання, працевлаштуватись, відновити стосунки з дітьми. Згідно ст.170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Враховуючи вимоги чинного законодавства з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини всіх її доходів, але не менше встановленого мінімального розміру на дитину. На підставі викладеного та

Outcome: approved