Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

В листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради, [PERSON] районної державної адміністрації про визнання права на спадкове майно. Позов мотивований тим, що 07.03.1996 року померла тітка позивача [PERSON], яка за життя склала заповіт, згідно якого усе своє майно заповіла позивачу. [PERSON] проживала на час смерті разом із позивачем, у звязку із чим позивач прийняла спадщину після її смерті та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові кошти з належними відсотками та компенсаційними виплатами. Однак, постановою державного нотаріуса № 896/02-31 від 02.10.2018 року у видачі свідоцтва на право на земельну частку (пай), що належала [PERSON], яка була членом реформованого КСП «Ступенецьке», позивачу було відмовлено, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів. За таких обставин позивач вимушена звернутися із даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні, яке здійснювалося в режимі відео- конференції, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації - [PERSON] в судовому засіданні просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки [PERSON] була відсутня в списках осіб які зазначенні в КСП «Ступенецьке», що мають право земельну частку (пай) та відсутня в списках про отримання державного акту на земельну частку (пай). Також вказала на те, що з 1996 року після смерті [PERSON], протягом 3-х років ніхто із заявою про виділення земельної частки (паю) реформованого КСП «Ступенецьке» не звертався, а тому вийшли всі строки позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. 07.03.1996 року померла [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ТП № 046111 від 07.03.1996 року.(а.с.10) [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON], що підтверджується заповітом від 30.01.1996 року.(а.с.12) [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 30 на грошові кошти з належними відсотками та компенсаційними виплатами.(а.с.13-14) Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 765 від 17.09.2018 року [PERSON] на час смерті проживала та була зареєстрована разом із своєю племінницею [PERSON] (а.с.15) Відповідно до постанови [PERSON] державної нотаріальної контори від 02.10.2018 року № 896/02-31 відмовлено [PERSON] в оформлені спадщини за заповітом після смерті [PERSON] на право на земельну частку (пай), яке на час розпаювання перебувало у КСП «Ступинецьке» с. Ступник Хмільницького району Вінницької області.(а.с.20) Дані правовідносини регулюються наступним. Згідно п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України 30.05.2008 року № 7\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. \~Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно\~Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, право на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарську акціонерному товариству, членом якого є особа, яка претендує на пай, в тому числі і пенсіонер, що раніше працював у цьому сільськогосподарському підприємстві. Виходячи зі змісту вказаних вимог закону особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року № 7, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Однак позивачем не доведено, що спадкодавець [PERSON] узаконила своє право на земельну частку (пай). З часу отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину від 17 січня 2008 року, відповідно до якого після смерті [PERSON], яка померла 07 березня 2008 року, позивач отримала спадкове майно, яке складається із грошових вкладів з належними відсотками та компенсаційними виплатами, до 2018 року позивач не зверталася до нотаріуса з заявою для оформлення спадщини за заповітом на майно [PERSON], а саме на право на земельну частку (пай), про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 жовтня 2018 року. Таким чином позивачем пропущено строки позовної давності, передбачені главою 19 ЦК України. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.\~1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод кожна\~фізична та\~юридична особа\~має право\~мирно володіти\~своїм майном.\~Ніхто не\~може бути\~ позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. За таких обставин, враховуючи положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивачем не доведено, що порушено її право на спадкове майно, оскільки спадкодавець не набула такого права. При цьому право розпорядження своїм майном є складовою частиною права власності. Відповідно до статті 13 Конституції України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Виходячи з вказаних положень Конституції України, а також зі статей 177 та 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав. З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (надання земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або у користування, відчуження земельних ділянок державної або комунальної власності, укладення, зміна, розірвання договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки, про встановлення сервітуту, емфітевзису та інших договорів щодо земельних ділянок, в тому числі прийняття державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Відділ у [PERSON] районі від 07.09.2018 року К-758/0-0.25-1208/149-18, стосовно включення до списку громадян-членів КСП «Ступенецьке» с. Ступник, «ім. Фрунзе» с. Клітенка, «Промінь» с. Кропивна, що мають прав на земельну частку (пай) гр. [PERSON] відсутня у жодному із списків.(а.с.17) Відповідно до листа трудового архіву [PERSON] міської ради № 140 від 03.03.2008 року (а.с.19) в стажевих книгах обліку праці в с. Ступник за 1944 року-2002 роки рахується [PERSON], згідно трудової книжки № 459 (а.с.25), довідками № 805647, № 457, протоколами № 3 "а", що підтверджують членство [PERSON] в колгоспі «[PERSON] комунізм» та «Комунар». [PERSON] відсутня у списках на отримання сертифікату на землю у КСП «Ступенецьке». Списки складені в КСП «Ступенецьке», що підтверджено довідкою [PERSON] сільської ради № 72 від 04.02.2008 року.(а.с.18) \~Згідно п. 3.5. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11\~ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7\~про те, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125\~ЗК\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Позивачем та її представником не доведено набуття за життя [PERSON] права на земельну частку (пай) у КСП «Ступенецьке». За таких обставин у позивача відсутні підстави для визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи, викладене суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. \~ \~ \~ \~Враховуючи вкладене, відповідно до ст.ст. 13,14 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року № 7, на підставі Указу Президента України Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям № 720 від 8 серпня 1995 року, ст. ст. 257, 267, 1216,1218 ЦК України, ст.ст. 78,81,125 ЗК України,

Outcome: dismissed