Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.09.2018 року звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб розірвано. Рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 02.04.2014 року з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 700 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач добровільно аліменти не сплачує, на даний час працює сторожем у відділі освіти Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка, Донецької області, має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, неодружений, інших дітей не має. Вважає, що розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду є недостатнім для утримання дитини. У звязку з чим просить збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] за рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 02 квітня 2014 року по справі № 2/217/247/2014 на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до розміру 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25.09.2018 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.10.2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу у її відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей\~4,\~5 ЦПК України\~особа має право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Селидівського міського суду Донецької області від 02.04.2014 року було розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ФП № 037230, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася 22.08.2005 року та її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 02 квітня 2014 року по цивільній справі № 2/217/247/2014 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 02.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття. За рішенням суду 13.05.2014 року видано виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Авдіївського міського управління юстиції від 15.05.2014 року відкрито виконавче провадження за зазначеним виконавчим документом. Згідно листа Авдіївського міського ВДВС Управління державної виконавчої служби від 15.02.2019 № 14.23-20.561 згідно інформації ПФУ та ДФС виявлено, що боржник [PERSON] працює у відділі освіти військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області. 27.12.2016 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено для виконання у відділ освіти військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області. Згідно довідки відділу освіти військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області № 67 від 22.02.2019 року та довідки № 05/19 від 21.02.2019 року [PERSON] працює на посаді сторожа в Авдіївській загальноосвітній вечірній школі ІІ-ІІІ ступенів з 16.11.2016 року до теперішнього часу, розмір заробітної плати за період з лютого 2018 року по січень 2019 року складає 69\~021, 90 грн. За вказаний період утримано з заробітної плати 13\~459,28 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3\~ст. 181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1\~ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених\~ст. 184 Сімейного кодексу України\~(коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до п. п. 3 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст. ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.\~ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннямист. 192\~СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13 і відповідно дост. 360-7\~ЦПК України\~є обовязковим для всіх судів України. Як було встановлено, на підставі рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 02 квітня 2014 року по цивільній справі № 2/217/247/2014 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 02.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч. 9\~ст.\~7\~СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає збільшеню з твердої грошової суми аліментів в розмірі 700 гривень на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Як зазначено в п. 23\~Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Суд дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, виходячи з встановлених обставин справи та рівності обов'язку обох батьків утримувати дитину, враховуючи те, що аліменти на дитину стягуються, відповідач записаний батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження, інтереси самою неповнолітньої дитини, приходить до висновку, що згідно з матеріальними потребами неповнолітньої дитини, доцільно змінити розмір аліментів, визначених рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 02 квітня 2014 року, а тому позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно\~Закону України "Про судовий збір"\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за поданням до суду позовної заяви майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, якщо станом на 20 вересня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762,00 гривень, тому ставка судового збору у даній справі становитиме 704,80 гривень. Таким чином з [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави 704,80 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved