Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Прокурор звернувся 22.04.2015 року в суд з цим позовом в інтересах неповнолітнього вказуючи, що згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №345935, [PERSON] мати неповнолітнього [PERSON], [INFO], померла 21.08.2013. Після її смерті, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД №026405, відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,9238 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області. Відповідно до рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.05.2006 №2-1320, [PERSON] (батько) позбавлений батьківських прав, щодо неповнолітніх, на той час, дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та неповнолітнього, на даний час, [PERSON], [INFO] Згідно інформації, наданої ДРАЦС, [PERSON] у шлюбі з покійною [PERSON] не перебував. У відповідності до рішення №5 Липецької сільської ради Котовського району Одеської області від 26.01.2003, [PERSON] (тітку) призначено опікуном над неповнолітніми, на той час, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітнім, на даний час, [PERSON]. На підставі ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Враховуючи викладене, спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON] є її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. Згідно ч.І ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Окрім цього, відповідно до ч.І ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, діти покійної [PERSON] - [PERSON], [PERSON], та [PERSON], які на час відкриття спадщини були повнолітніми, не подали заяву про прийняття спадщини, вважаються такими, що не прийняли її. Згідно п.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважається такою, що прийняла спадщину. У зв'язку з вищезазначеним, згідно п.4 ст.1268 ЦК України неповнолітній [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки а ні він, а ні його опікун не заявили свою відмову від неї. На підставі ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу прийняття спадщини, у зв'язку з чим, за неповнолітнім [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ОД №026405 повинно бути визнано право власності на спадкове майно його покійної матері [PERSON] у вигляді земельної ділянки площею 1,9238 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Липецької сільської ради Котовськог о району Одеської області. До Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області 01.04.2015р. з письмовим зверненням звернувся неповнолітній [PERSON] щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, однак в цей же день нотаріальною конторою, [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину письмово відмовлено. Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках зазначених законом, у тому числі у таких випадках, які передбачені ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру». Однією з підстав представництва у суді інтересів громадян є недосягнення повноліття та не можливість самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження. Враховуючи, що [PERSON] є неповнолітнім та в силу свого матеріального стану не може самостійно захищати свої порушені права, з урахуванням вимог ст.121 Конституції України, ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура вважає за необхідне звернутись до суду на захисту прав неповнолітнього. Просив ухвалити рішення суду, яким визнати за неповнолітнім [PERSON], [INFO], як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 21 серпня 2013 року, - право приватної власності на земельну ділянку площею 1,9238 га. яка розташована на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ОД №026405, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 6 №00827 та виданого 02.03.2004 року. Зобовязати піклувальника неповнолітнього [PERSON], [INFO], вжити заходів щодо оформлення спадщини за неповнолітнім [PERSON] Старший прокурор Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області [PERSON] підтримав вимоги позову у повному обсязі та пояснив, що у звязку із не надання свого часу спадковій земельній ділянці кадастрового номеру, оформлення спадщини в нотаріальному порядку є неможливим. Представник Служби у справах дітей Котовської районної державної адміністрації за довіреністю [PERSON] в ході судового розгляду справи підтримала вимогу позову. Представник відповідача в особі в.о.Липецького сільського голови [PERSON] в судове засідання на повідомлення суду не зявився. Надав заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, в якій позов визнав. Тому справу розглянуто у відсутність представника відповідача. Відповідач [PERSON] позов визнала. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проти позову не заперечували. Вислухавши прокурора, третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення цього позову, виходячи з такого. Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON], яка померла 21 серпня 2013 року. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права на земельну ділянку 1,9238 га. яка розташована на території Липецької сільської ради Котовського району Одеської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ОД №026405, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 6 №00827 та виданого 02.03.2004 року. Згідно листа державного нотаріуса Котовської районного державної нотаріального контори [PERSON] від 01.04.2015 року №302/01-16 на адресу [PERSON] для отримання ним Свідоцтва по право на спадщину за законом після матері необхідно надати витяг з державного земельного кадастру. Відповідно до інформації Управління Держкомзему в Котовському районі Одеської області від 26.03.2015 року №32-1504-0.11-2465/0/2-15 спадковій земельній ділянці кадастровий номер не визначався. Відповідно до інформації Управління Держкомзему в Котовському районі Одеської області від 16.04.2015 року №10-1504-0.12-2653/0/2-15 нормативна грошова оцінка цієї спадкової земельної ділянки станом на 01.01.2015 року становить 50717,49 грн. Згідно листа державного нотаріуса Котовської районного державної нотаріального контори [PERSON] від 16.07.2015 року №695/01-16 після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини 06.02.2014 року звернувся неповнолітній [PERSON], а [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] від спадщини відмовились. У відповідності до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до вказаного кодексу земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Статтею 131 вказаного Кодексу зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 126. Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 4 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обовязковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки. Статтею 9 вказаного закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах. Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався, то позивач не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держемагенста в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагенства вказана інформація відсутня. Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер не надавався та відомості про неї не заносились до кадастру, тому вона позбавлена можливості набути права власності на земельну ділянку на підставі вказаної статті. Статтею 19 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно. Як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався і з зазначених причин в управлінні Держземагенства у Котовському районі відсутня інформація про кадастровий номер та план земельної ділянки, що позбавляє позивача змоги реалізувати право на спадкування нерухомого майна (земельної ділянки). У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобовязано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав. Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором). Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу. Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки. Аналогічні вимоги містить глава 10 п. 4 підпункт 4.20. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідно до якого «Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Витягу з Державного земельного кадастру. Також, обовязковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст. 38 п. 2 закону України «Про державний земельний кадастр». На момент набуття права власності на вказану земельну ділянку землевпорядна документація не виготовлялась, оскільки це не було передбачено діючим законодавством з зазначених причин вона позбавлена можливості надати нотаріусу всі необхідні документи для проведення державної реєстрації та видачі свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам. Однак на підставі вказаного закону вона також не має змоги вжити дій щодо надання кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15 закону України «Про державний земельний кадастр» обовязковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а позивач лише спадкоємець. Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Як вже зазначено вище, спадкодавець набув право на земельну ділянку у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 2004 рік, яким не передбачалось присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та виготовлення технічної документації з оцінки земель. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ в постанові N20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Документи які містять достатні дані (кадастровий номер та кадастровий план, технічна документація з оцінки земель) для проведення реєстраційних дій державним реєстратором щодо спадкування земельної ділянки відсутні, оскільки на момент набуття останнім права власності на земельну ділянку їх виготовлення не передбачалось чинним законодавством. Неможливість отримати документ про право власності на вказану земельну ділянку прямо слідує з наведених положень діючого законодавства. Відсутність у неповнолітнього і його піклувальника можливості надати нотаріусу всі необхідні документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на право земельну ділянку, позбавляє неповнолітнього у праві на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно порушене право цієї особи підлягає судовому захисту, шляхом визнання за ним права на право на спадкову земельну ділянку.

Outcome: approved