Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] у порядку захисту прав споживачів і просить розірвати договір № ВС-1884 від 29.09.2013 року на виготовлення та установку вікон ПВХ конструкцій, укладений між нею та відповідачем, стягнути сплачені кошти в розмірі 5520 грн. та 3500 грн. у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно укладеного 29.09.2013 року договору відповідач зобов'язався організувати роботи по виготовленню та встановленню ПВХ-конструкцій за адресою [ADDRESS]. Вартість виробів згідно договору становить 5520 гривень, з яких 4000 гривень як задаток було надано відповідачу в день укладення договору, а інша частина 1520 гривень була сплачена 20.10.2013 року. Так, після попередньої домовленості та замірів її балкону 29.09.2013 року відповідач особисто прийшов до позивача додому з договором та повідомив, що в ньому прописано виготовлення і установка вікон, обладнання даху-навісу та стоків для води. Договір прочитати позивач не змогла, так як він був написаний дрібним шрифтом. При укладанні договору надала особисто відповідачу 4000 гривень задатку, а відповідач сказав, що ця сума прописана в договорі. Пізніше, коли позивач прочитала договір, то виявила, що в ньому йдеться лише про установку вікон, тому звернулася до працівників офісу за поясненнями. Останні пояснили, що за облаштування даху йде додаткова оплата 2500 гривень. Станом на 15.10.2013 року вікна не були поставлені, тому позивач звернулася до відповідача з листом про розірвання договору і повернення коштів. На це отримала лист-відповідь, що вікна будуть встановлені 19.10.2013 року як тільки буде сплачено залишок суми по договору і встановлено дах-навіс. Дах-навіс позивач встановила і 20.10.2013 року сплатила залишок суми в розмірі 1520 гривень. У зв'язку з тим, що віконні рами на балконі так і не було встановлено, тому 23.12.2013 року направила на адресу відповідача ще одну претензію про необхідність виконання договору. До 27.01.2014 року жодної відповіді від відповідача не надійшло і вікна не були поставлені. Оскільки вона зобов'язання за договором виконала повністю, а відповідач взяті зобов'язання не виконує, тому просить розірвати договір на виготовлення та установку вікон ПВХ конструкцій, укладений між нею та відповідачем та стягнути сплачені кошти в розмірі 5520 грн.. Крім того, діями відповідача позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка полягає в суттєвих моральних стражданнях, пов'язаних з невиконанням договору. Зневага з боку відповідача негативно відобразилась на здоров'ї позивача, тим більше беручи до уваги похилий вік і ряд хвороб. Позивач пережила нервові потрясіння, докладала додаткових фізичних зусиль, оскільки доводилось неодноразово ходити до відповідача та просити виконати належним чином зобов'язання, але у відповідь до неї нецензурно висловлювались, виганяли з офісу. Тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 3500 грн.. У судове засідання позивач не з'явилася. Згідно поданої заяви просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.30). Відповідач у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с.25, 29), про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ст.873 ЦК України робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Статтею 866 ЦК України встановлено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Встановлено, що 29.09.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] був укладений договір № ВС-1884 на виготовлення та установку вікон ПВХ конструкцій за адресою: [ADDRESS], загальна вартість виробів визначена в сумі 5520 грн., що підтверджується оригіналом договору (а.с.32-34). Договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором побутового підряду. Згідно п.3.1 договору позивач зобов'язалась оплатити вартість виробів у сумі 5520 грн.. Відповідно до п.3.2 договору після виконання п.3.1 виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 25 робочих днів. Позивач свої зобов'язання щодо повної оплати коштів за договором виконала в повному обсязі, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №2010/13 від 20.10.2013 року, згідно якого [PERSON] здійснила ФОП [PERSON] оплату конструкцій ПВХ у сумі 1520 грн. (а.с.31); договором № ВС-1884 від 29.09.2013 року, згідно якого задаток - 4000 грн., борг до передачі у власність - 1520 грн., та відміткою на оригіналі договору про сплату боргу 20.10.2013 року. Крім того, у заяві на адресу ФОП [PERSON] від 15.10.2013 року (а.с.10) [PERSON] вимагала розірвання договору та повернення сплаченого задатку у сумі 4000 грн. у зв'язку з тим, що у договорі не зазначено про виготовлення даху-навісу, тобто дійсні зобов'язання відповідача. Листом від 17.10.2013 року (а.с.12) відповідач надав роз'яснення щодо розміру внесеного нею першого платежу у сумі 4000 гривень та повідомив про доставку конструкцій позивачеві в строк не пізніше 19.10.2013 року. Також у претензії [PERSON] на адресу ФОП [PERSON] від 23.12.2013 року, отриманою ним особисто 25.12.2013 року, зазначено про сплату завдатку в сумі 4000 грн. у день укладення договору 29.09.2013 року, а також сплату 20.10.2013 року залишку в сумі 1520 грн. та вимогу виконати умови договору (а.с.8-9). Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно п.1 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Враховуючи те, що 29.09.2013 року сторонами було укладено договір № ВС-1884 на виготовлення та установку вікон ПВХ конструкцій та здійснено передачу авансу, тому суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Оскільки відповідач порушив умови договору та, незважаючи на письмові вимоги споживача виконати умови договору у встановлений строк, взяті на себе зобов'язання про передачу виробів на протязі 25 робочих днів з моменту укладення договору та оплати позивачем вартості виробів не виконав, тому є підстави для розірвання договору та відшкодування збитків у сумі 5520 грн., понесених позивачем на виконання умов договору. Відповідно до ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Однак, ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає, що споживач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Тобто, Закон України "Про захист прав споживачів" передбачає можливість відшкодування моральної шкоди, завданої лише внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Оскільки позивач просить стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 3500 гривень, яка завдана порушенням відповідачем її прав як споживача неналежним виконанням умов договору та обставини, з якими закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди, відсутні, тому вимога про стягнення моральної шкоди не ґрунтується на положеннях Закону України "Про захист прав споживачів" та не підлягає задоволенню. Згідно з ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Враховуючи, що позовні вимоги про розірвання договору та відшкодування збитків у сумі 5520 грн. підлягають задоволенню, тому згідно ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню на користь держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial