Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд до Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Рава-Руська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку в майні колишнього колгоспного типу двору як члена двору та в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги мотивують тим, що відповідно до виписки з погосподарської книги, виданої Річківською сільською радою від 07.02.2019 року № 318 станом на 30.06.1990 року будинок по [ADDRESS] відносився до колгоспного типу двору, загальна площа якого 56,00 м. кв, житлова- 18,00 м.кв. Головою двору була [PERSON] , яка померла [INFO] , членами: [PERSON] , син, [INFO] , [PERSON] , син, [INFO] , [PERSON] , дочка, [INFO] , [PERSON] , внука, [INFO] , [PERSON] , внука, [INFO] . Зазначають, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] , померла [INFO] у віці 69 років. Відповідно до свідоцтва про народження, актовий запис №15 від 25.05.1953 року, [PERSON] , [INFO] , її мамою була [PERSON] , а згідно свідоцтва про одруження, актовий запис №19 від 15.11.1971 року, [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , їй присвоєно прізвище [PERSON] . [PERSON] звернулася до Жовківської державної нотаріальної контори і отримала постанову від 22.02.2019 року про відмову їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті її матері, [PERSON] , померлої [INFO] . Її брати, [PERSON] та [PERSON] своїми заявами відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачі стверджують, що згідно технічного паспорта від 26.09.2018 року, виданого Червоноградським БТІ на садибний житловий будинок [ADDRESS] загальна площа такого становить 59,7 кв.м., житлова площа становить, 37.9 кв.м., інвентарна вартість будинковолодіння становить 106411 гривень. Відповідно до довідки Червоноградського МБТІ від 07.09.2019 року № 6573, виданої [PERSON] , вбачається про те, що в КП ЛОР "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" станом на 31.12.2012 року одноповерховий, дерев`яний житловий будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстрований. Вказують, що як вбачається із свідоцтва про одруження, актовий запис № 24 від 26.11.1989 року, [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище [PERSON] . А тому просять визнати в порядку спадкування за [PERSON] , [INFO] , після [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/6 частину житлового будинку в [ADDRESS] , на яку померла мала право відповідно до виписки з погосподарської книги, виданої Річківською сільської радою Жовківського району № 318 від 07.02.2019 р., визнати за [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/6 частину житлового будинку в [ADDRESS] , на яку вони мали право відповідно до виписки з погосподарської книги, виданої Річківською сільської радою Жовківського району № 318 від 07.02.2019 року. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять такі задовольнити. Представник відповідача Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради. Зазначили, що проти позову не заперечують. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Рава-Руської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Львівській області в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, від неї не надходило на адресу суду жодних клопотань, пояснень. Суд вважає за можливе розглянути справу та на підставі поданих до суду доказів постановити рішення по справі без участі позивачів та представника відповідача, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності та без участі представника третьої особи, беручи до уваги те, що її неявка не перешкоджає розгляду справи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку . Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З виписки із погосподарської книги Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області за Вих. № 318 від 07.02.2019 року вбачається, що така видана гр. [PERSON] про те, що вона зареєстрована та проживає по [ADDRESS] . Номер об`єкта ПГО 314 в погосподарській книзі № 1, відкритий на гр. [PERSON] . Голова двору - [PERSON] , померла [INFO] . Характеристика житлової площі: загальна площа, 56,00 кв. м, житлова- 18,00 кв. м. В житловому будинку кімнат- 1 , є зручності: опалення, скраплений газ. Тип двору- колгоспний. Крім голови двору , членами двору були: [PERSON] , син, [INFO] , [PERSON] , син, [INFO] , [PERSON] , дочка, [INFO] , [PERSON] , внука, [INFO] , [PERSON] , внука, [INFO] . Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року членами колгоспного типу двору у [ADDRESS] були [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , син, [INFO] , [PERSON] , син, [INFO] , [PERSON] , дочка, [INFO] , [PERSON] , внука, [INFO] , [PERSON] , внука, [INFO] , то відповідно всім належало по 1/6 частині даного двору, оскільки всі члени двору мали рівне право на частку в майні двору. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано Річківською сільською радою Жовківського району Львівської області 01.01.1994 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. З копії довідки № 369, яка видана виконкомом Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області 15.02.2019 року, вбачається, що заповіт від імені померлої [PERSON] , 1924 року народження, в Річківській сільській раді не складався і не посвідчувався. Наведене та те, що що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався і в нотаріуса, підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 55238430 від 22.02.2019 року. А тому суд приходить до висновку, що спадкування після смерті [PERSON] відбувається по закону, так як заповіт від її імені не посвідчувався. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому батькові або матері. Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видано повторно Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 08.06.2018 року, стверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.11.1971 року у Виконавчому комітеті Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис № 19. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Тобто дошлюбним прізвищем позивача [PERSON] було [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] є одним і тим же ім`ям. Наведеним підтверджується, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , а тому є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного кодексу визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З копії довідки № 366, яка видана виконкомом Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області 15.02.2019 року, вбачається, що [PERSON] до дня смерті [INFO] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , а копією довідки № № 366, яка видана виконкомом Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області 15.02.2019 року, стверджується, що [PERSON] , дочка померлої [PERSON] , проживала разом із нею та була зареєстрована в будинку [ADDRESS] до дня її смерті, [INFO] і вели спільне господарство. Наведене свідчить про те, що [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . Внаслідок подання позивачем 22.02.2019 року заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] було зареєстровано спадкову справу № 38/2019, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 55238488 від 22.02.2019 року. Згідно ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Суд враховує, що позивачі [PERSON] та [PERSON] подали 28.02.2019 року заяви в нотаріальну контору, у яких зазначили, що їм відомо про відкриття спадщини після смерті їх матері, [PERSON] , померлої [INFO] , яка постійно проживала в селі Річки, Жовківського району Львівської області. Встановлений законом шестимісячний термін для прийняття спадщини ними пропущено, звертатися в суд за продовженням цього терміну вони не будуть і на оформлення спадкових прав на належну їм за законом частку спадкового майна вони не претендують. Тобто позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд враховує, що позивачу [PERSON] постановою Рава-Руської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області від 22.02.2019 року «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України "Про нотаріат", а саме у зв`язку із тим, що заявником не надано необхідні документи, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як встановлено під час розгляду справи правовстановлюючого документа на житловий будинок, в тому числі й на частки в будинку в учасників справи немає. З довідки № 6573, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 07.09.2019 року, вбачається, що в КП ЛОР "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" станом на 31.12.2012 року, одноповерховий, дерев`яний житловий будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстрований. В той же час належність будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги. Слід зазначити, що діючою на час будівництва будинку постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності у громадян. Отже право власності на двір [ADDRESS] було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства. Суд враховує, що з копії довідки № 368, яка видана виконкомом Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області 15.02.2019 року, вбачається, що відомості в Річківській сільській раді про будинок [ADDRESS] щодо перебування в арешті, під забороною та в заставі відсутні. З копії технічого паспорта, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське бюро технічної інвентаризації" вбачається, що загальна площа будинку [ADDRESS] становить 59,7 кв.м, житлова 21,8 кв.м, допоміжна 37,9 кв.м. Будинок складається із кухні, площею 15,7 кв. м, жилового приміщення площею 21,8 кв. м та кладової, площею 22,2 кв.м. При будинку є сараї, погріб, колодязь, огорожа, ворота з хвірткою. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, інші спадкоємці першої черги померлої, а саме її сини, не прийняли спадщину в шестимісячний строк з дня її відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. В той же час позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на частку житлового будинку, яка належала її матері як члену колгоспного двору через неподання правовстановлюючих документів на майно померлої. Суд враховує, що всім членам колгоспного типу двору, в тому числі і [PERSON] , належало на праві власності рівна частка житлового будинку [ADDRESS] . А зважаючи на те, що членів двору було шестеро, тому відповідно кожному із членів, в тому числі і [PERSON] , належало на праві власності 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS] . А тому суд вважає, що право позивача [PERSON] підлягає захисту в судовому порядку і в суду є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого 59,7 м.кв., житлова 21,8 м.кв, допоміжна 37,9 м.кв., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видано Річківською сільською радою Жовківського району Львівської області 26.11.1989 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 26.11.1989 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 24. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Тобто дошлюбним прізвищем позивача [PERSON] було [PERSON]. Судом береться до уваги, що позивач [PERSON] , а також інші позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також були членами колгоспного типу двору [ADDRESS] та до 15.04.1991 року не втратили права на частки в майні, а тому з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та наведених обставин справи за кожним з них слід визнати право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] як членами колишнього колгоспного типу двору. Як наслідок за [PERSON] сумарно підлягає визнанню право власності на 1/3 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого 59,7 м.кв., житлова 21,8 м.кв, допоміжна 37,9 м.кв., з яких: 1/6 частину даного будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та 1/6 частину даного будинку як за членом колишнього колгоспного типу двору. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Outcome: approved