Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових сум за договором позики, стверджуючи, що 01 липня 2011 року відповідач отримав від [PERSON] у власність 3000 грн., які зобов'язаний був повернути поштовим переказом до 31.08.2011р., а у випадку несвоєчасної сплати боргу зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення виконання. На підтвердження укладення договору позики боржник видав відповідну розписку. У вказаний в розписці строк відповідач кошти не повернув. 27 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого [PERSON] став кредитором за вищевказаним договором позики і набув право вимагати від відповідача повернення позики, сплати процентів за весь період користування грошовими коштами, сплати неустойки (пені) за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, сплати інфляційних нарахувань на суму позики за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, сплати трьох процентів річних від простроченої суми. 29 жовтня 2013 року [PERSON] направив відповідачу лист, яким повідомив про те, що [PERSON] зобов'язаний сплатити йому нараховані за договором позики суми та запропонував до 04 листопада 2013 року сплатити 3000 грн. суми позики поштовим переказом і у разі сплати цієї суми до вказаної дати, [PERSON] не буде наполягати на виплаті неустойки та процентів. Однак ні коштів, ні повідомлень щодо причин несплати боргу не отримав. 06 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] 27 січня 2014 року рішенням Баришівського районного суду Київської області у справі № 355/2468/13-ц, провадження №2/355/63/14 встановлено, що 01 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики згідно якого, останній отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000 грн., які [PERSON] зобов'язаний був повернути поштовим переказом до 31.08.2011 року. У випадку несвоєчасної сплати коштів, відповідач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення виконання. На підтвердження укладення договору позики боржник видав відповідну розписку. У вказаний в розписці строк відповідач кошти не повернув. 27 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги за умовами якого, [PERSON] став кредитором за договором позики і набув право вимагати від відповідача повернення позики, сплати процентів за весь період користування грошовими коштами, сплати неустойки (пені) за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання, сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Того ж дня, [PERSON] згідно акту приймання - передачі прийняв оригінал розписки відповідача від 01 липня 2011 року, якою підтверджується укладення договору позики та про відступлення права вимоги за договором позики від 01 липня 2011 року. 29 жовтня 2013 року [PERSON] направив [PERSON] лист, яким повідомив про те, що останній зобов'язаний сплатити йому нараховані за договором позики суми, однак будь-якої відповіді не отримав. Даним рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3000 грн. боргу за договором позики, 537 грн.63 коп. процентів за користування грошовими коштами, 203 грн. 92 коп. три відсотки річних від простроченої суми, 10950 грн. пені за невиконання грошового зобов'язання та 439.41 грн. судових витрат , а всього 15 130 (п'ятнадцять тисяч сто тридцять грн.) 96 коп. З мотивувальної частини рішення вбачається, що стягнуто суму процентів, нарахованих за період з 01 липня 2011 року по 01 грудня 2013 року, 3% річних - з 01 вересня 2011 року по 06 грудня 2013 року, пені - з 01 вересня 2011 року по 06 грудня 2013 року. Дане рішення суду відповідачем не виконане, що підтверджується постановою головного державного виконавця Качур Тетяни Миколаївни відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції від 29.12.2015 року про повернення стягувачу виконавчого листа №355/2468/13-ц. Відповідач не повернув позику в сумі 3000 грн., яка стягнута рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 січня 2014 року. Позивач зазначає, що Правлінням Національного банку України установлені облікові ставки в розмірі: 6,5% річних з 13 серпня 2013 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 09 серпня 2013 року № 315), 9,5% річних з 15 квітня 2014 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 14 квітня 2014 року № 212) 12,5% річних з 17 липня 2014 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 15 липня 2014 року № 417), 14,0% річних з 13 листопада 2014 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 12 листопада 2014 року № 719), 19,5% річних з 06 лютого 2015 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 04 лютого 2015 року № 81), 30% річних з 04 березня 2015 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 02 березня 2015 року № 154), 27% річних з 28 серпня 2015 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 27 серпня 2015 року № 557), 22% річних з 25 вересня 2015 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 24 вересня 2015 року № 627), 22% річних з 30 жовтня 2015 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 29 жовтня 2015 року № 750), 22% річних з 18 грудня 2015 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 17 грудня 2015 року № 894), 22% річних з 29 січня 2016 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку" від 28 січня 2016 року № 40), 22% річних з 04 березня 2016 року (постанова "Про регулювання грошово-кредитного ринку» від 03 березня 2016 року № 135). Тому [PERSON] просить стягнути з відповідача 1246,28 грн. процентів за користування грошовими коштами за період з 02 грудня 2013 року по 31 березня 2016 року, виходячи з наступного розрахунку: 71,59 грн. (сума процентів за період з 02 грудня 2013 року по 14 квітня 2014 року) - 3000,00 грн. (сума позики) х 6,5 % (річна облікова ставка НБУ) : 100 : 365 днів х 134 дні (період з 02 грудня 2013 року по 14 квітня 2014 року); 72,62 грн. (сума процентів за період з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року) = 3000,00 грн. (сума позики) х 9,5% (річна облікова ставка НБУ) : 100: 365 днів х 93 дні (період з 15 квітня 2014 року по 16 липня 2014 року); 122,26 грн. (сума процентів за період з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року) - 3000,00 грн. (сума позики) х 12,5% (річна облікова ставка НБУ): 100 : 365 днів х 119 днів (період з 17 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року); 97,81 грн. (сума процентів за період з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року) = 3000,00 грн. (сума позики) х 14,0% (річна облікова ставка НБУ) : 100 : 365 днів х 85 днів (період з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року); 41,67 грн. (сума процентів за період з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року) = 3000,00 грн. (сума позики) х 19,5% (річна облікова ставка НБУ) : 100 : 365 днів х 26 днів (період з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року): 436,44 грн. (сума процентів за період з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року) = 3000,00 грн. (сума позики) х 30% (річна облікова ставка НБУ) : 100 : 365 днів х 177 днів (період з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року); 62,14 грн. (сума процентів за період з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року) = 3000,00 грн. (сума позики) х 27% (річна облікова ставка НБУ) : 100 : 365 днів х 28 днів (період з 28 серпня 2015 року по 24 вересня 2015 року); 341,75 грн. (сума процентів за період з 25 вересня 2015 року по 31 березня 2016 року) = 3000,00 грн. (сума позики) х 22% (річна облікова ставка НБУ) : 100 : 365 днів х 189 днів (період з 25 вересня 2015 року по 31 березня 2016 року); Всього: 1246,28 грн. = 71,59 + 72,62 + 122,26 + 97,81 + 41,67 + 436,44 + 62,14 + 341,75 грн. На переконання позивача стягненню підлягає 10980 грн. пені за період з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року (в межах строку позовної давності), виходячи з розрахунку: 3000 грн. х 1 : 100 х 366 днів прострочення. Оскільки відповідачем не сплачено борг, підтверджений рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 січня 2014 року, в сумі 14487,63 грн. (3000,00 грн. позики + 537,63 грн. процентів + 10950 грн. пені), тому з відповідача просить стягнути 3 % річних за період з 07 грудня 2013 року по 06 грудня 2015 року в сумі 869,25 грн. (14487,63грн. х 3:100) х 2 роки прострочення) та з 07 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року в сумі 137,75 грн. (14487,63 грн. х 3:100) : 366 днів х 116 днів прострочення), що разом за період з 07 грудня 2013 року по 31 березня 2016 року становить 1007,00 грн. Також, у зв'язку з несплатою боргу в сумі 14487,63 грн. (3000,00 грн. позики + 537,63 грн. процентів + 10950 грн. пені) з відповідача слід стягнути 11575,62 грн. інфляційних нарахувань за період з січня 2014 року по лютий 2016 року. Розрахунок інфляційних нарахувань проведений відповідно до Листа Верховного Суду України «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» N 62-97р від 03.04.97р., на підставі індексів споживчих цін встановлених Державним комітетом статистики України. За повідомленням Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за 2014 рік загалом становив 124.9% (газета «Урядовий кур'єр» №5 від 14 січня 2015 року, за 2015 рік у цілому - 143,3% (газета «Урядовий кур'єр» №4 від 9 січня 2016 року), у січні 2016 року порівняно з груднем 2015 року - 100,9% (газета «Урядовий кур'єр» №26 від 10 лютого 2016 року), у лютому 2016 року порівняно з січнем - 99,6% (газета «Урядовий кур'єр» №47 від 11 березня 2016 року). Для визначення індексу інфляції за період з січня 2014 року по лютий 2016 року щомісячні (щорічні) індекси інфляції за цей період перемножуються: 124,9% х 143,3% х 100,9% х 99,6%=179,9%; 14487,63 грн. (сума боргу) х 179,9 : 100 = 26063,25 грн. (сума боргу з урахуванням індексу інфляції); Сума інфляційних нарахувань становить: 26063,25 грн. - 14487,63 грн. = 11575,62 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути 24808,90 грн., з яких: 1246,28 грн. процентів за користування грошовими коштами за період з 02 грудня 2013 року по 31 березня 2016 року; 10980,00 грн. пені за період з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року; 1007,00 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 07 грудня 2013 року по 31 березня 2016 року; 11575,62 грн. інфляційних нарахувань за період з січня 2014 року по лютий 2016 року. [PERSON] просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON]. на його користь заборгованість грошових коштів за договором позики в розмірі 24808 (двадцять чотири тисячі вісімсот вісім ) грн. 90 коп., з яких: - 1246.28 грн. - проценти за користування грошовими коштами; - 10980.00 грн. - пеня; - 1007.00 грн. - три проценти річних від простроченої суми; - 11575.62 інфляційні нарахування; [PERSON] просить також стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551.21 грн. В судовому засідання позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити заявлений позов в повному обсязі. Окрім того просив стягнути понесені витрати за два оголошення в газеті «Час Київщини» на загальну суму 640 грн. та вартість проїзду позивача, пов,язаного з явкою до суду за 31.03., 11.04. та 26.04.2016 року на загальну суму 499.83 грн. Не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання на попередній розгляд справи 31.03.2016 року, на судовий розгляд справи 11.04. та 26.04.2016 року не з,явився. Про розгляд справи [PERSON] двічі повідомлявся в газеті «Час Київщини». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 01 липня 2011 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] у власність 3000 грн. з поверненням поштовим переказом боргу до 31.08.2011р., а в разі несвоєчасної сплати боргу зі сплатою пені в розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення виконання, про що написав розписку. У вказаний в розписці строк кошти не повернув. 27.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого [PERSON] став кредитором за договором позики і набув право вимагати від [PERSON] повернення позики, сплати процентів за користування грошовими коштами, сплати неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, сплати інфляційних нарахувань на суму позики за прострочення виконання грошового зобов'язання, сплати трьох процентів річних від простроченої суми. 29.10.2013 року [PERSON] направив відповідачу лист про те, що [PERSON] зобов'язаний сплатити йому нараховані за договором позики суми та запропонував до 04 листопада 2013 року сплатити 3000 грн. суми позики поштовим переказом. Однак борг не отримав. 06.12.2013 року [PERSON] звернувся з позовом до суду. 27 січня 2014 року рішенням Баришівського районного суду Київської області у справі № 355/2468/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 3000 грн. боргу за договором позики, 537 грн.63 коп. процентів за користування грошовими коштами, 203 грн. 92 коп. три відсотки річних від простроченої суми, 10950 грн. пені за невиконання грошового зобов'язання та 439.41 грн. судових витрат , а всього 15130 грн. 96 коп. Відповідач продовжує не виконувати свої зобов'язання за договором позики і не сплачує позивачу існуючу заборгованість. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов,язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Оскільки сторонами визначено факт укладення договору позики та передачі за цим договором грошових коштів, які у визначений у розписці строк відповідачем повернуті не були, то на користь позивача, підлягає поверненню борг та інші зазначені суми. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтями 512 ч.1 п.1, 513 ч.1, 514 ч.1, 516 ч.1, 517 ч.1 ЦК України визначено: Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Про заміну кредитора у даній справі [PERSON] повідомляв [PERSON] в письмовій формі, однак останній ніяк не відреагував. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем суду була представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. В розписці окрім зазначення дати повернення грошових коштів, які бралися в борг, також зазначено відповідачем, що в разі несвоєчасного погашення даного боргу, відповідач зобов,язується сплатити пеню за кожний день прострочення. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549, ч. 2 ст. 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов,язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Ця правова позиція підтверджена практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15). Статтею 1048 ЦК України визначено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Задовольняючи позов у частині стягнення процентів у розмірі 3% річних від простроченої суми, суд виходив з того, що вказані вимоги є відповідальністю за порушення грошового зобов,язання. Суд вважає, що право позивача на стягнення боргу виникло з наступного дня після закінчення терміну повернення боргу і по день подачі до суду позовної заяви. Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення, як щодо суб,єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року, який набрав чинності 23.08.2001 року є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб,єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб,єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.ст. 1046-1048 ЦК України. У відповідності із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, хоча б ця сторона і була звільнена від оплати судових витрат на користь держави. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням що ґрунтується на всебічному, повному, об,єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв,язок доказів у їх сукупності. Встановлене судом підтверджується письмовими матеріалами справи: -ксерокопією розписки від 01.07.2011 року; -ксерокопією договору відступлення права вимоги від 27.09.2013 року; -ксерокопією рішення Баришівського районного суду Київської області у справі № 355/2468/13-ц, провадження №2-355/63/14 від 27.01.2014 року; -ксерокопією паспорта позивача [PERSON], серія АС №341231, виданого 17.11.1997 року; -двома квитанціями про оплату оголошень в газеті «Час Київщини», проїздними документами та квитанцією про сплату судового збору; -іншими матеріалами справи. За таких обставин позов в частині стягнення коштів за договором позики підлягає до задоволення. При вирішенні даного спору судом вивчалась практика Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України щодо прийнятих судами рішень про стягнення суми боргу за договором позики.

Outcome: approved