Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу [PERSON] 28.02.2015 року за реєстр. № 264 та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.02.2015 року індексний номер 34317933 вона є власником 2/4 часток квартири № 1 по вулиці Содовій у с. Первомаське Калинівського району Вінницької області. 31.03.2015 року Заливанщинська сільська рада Калинівського району Вінницької області прийняла рішення №328 26 сесії 6 скликання «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі», згідно якого їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, в межах населеного пункту с. Первомайськ, загальною площею 0,1172 га., в тому числі: 0,0953 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,0219 га для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка знаходиться в [ADDRESS]. На підставі даного рішення вона замовила відповідну технічну документацію у ФОП [PERSON], яка в установленому діючим законодавством України була погоджена та 12.05.2015 року Заливанщинська сільська рада Калинівського району Вінницької області прийняла рішення №331 «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.». Згідно рішення Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» державним реєстратором Калинівського районного управління юстиції Вінницької області [PERSON] 14.05.2015 року було видано: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 37480373 на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 0521682400:05:002:0009, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0953 га, на підставі якого згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 37481114 від 14.05.2015 року за нею проведена державна реєстрація права власності на дану земельну ділянку; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 37483883 на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] кадастровий номер 0521682400:05:002:0010, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0219 га, на підставі якого згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 37486873 від 14.05.2015 року за нею проведена державна реєстрація права власності на дану земельну ділянку. Під час розгляду цивільної справи № 132/2464/15-ц за позовом [PERSON] до Заливанщинської сільської ради та [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні дорогою загального значення, предметом якої згідно змісту позовної заяви [PERSON] було визнання незаконним рішення Заливанщинської сільської ради № 331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» стало відомо, що Заливанщинська сільська рада Калинівського району Вінницької області 08.10.2015 року прийняла рішення № 369 на 31 сесії 6 скликання «Про скасування рішення № 331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» 23.12.2015 року вона звернулась до Заливанщинського сільського голови [PERSON] із заявою про надання інформації про те, чи є на даний час чинним, тобто не скасованим сільською радою рішення, яким їй було передано в приватну власність земельну площу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,0953 га, індексний номер 37480373 від 14.05.2015 року, кадастровий номер 0521682400:05:002:0009 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства 0,0219 га, індексний номер 37483883 від 14.05.2015 року, кадастровий номер 0521682400:05:002:0010. Повідомленням Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області №02-19-23 від 22.01.2016 року її було поінформовано про те, що рішенням Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області №369 від 08.10.2015 року було скасовано рішення №331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» Вважає рішення 31 сесії 6 скликання Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області №369 від 08.10.2015 року «Про скасування рішення №331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» незаконним та таким, що прийняте з порушенням, зокрема ст.41 Конституції України та 321 ЦК України, згідно яких право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За вказаних обставин вона вимушена звертатись в суд з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, з мотивів наведених у позові. Просив визнати незаконним та скасувати рішення 31 сесії 6 скликання Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області №369 від 08.10.2015 року «Про скасування рішення №331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» та стягнути із Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області на користь [PERSON] 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору та 5 512 грн. витрат на правову допомогу адвоката. Представник відповідача на підставі довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що на розгляді Калинівського районного суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Заливанщинської сільської ради та [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні дорогою загального значення, предметом якої, згідно змісту позовної заяви [PERSON], було визнання незаконним рішення Заливанщинської сільської ради № 331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.». Згодом вказана позовна заява судом була залишена без розгляду, оскільки рішенням Заливанщинської сільської ради було скасовано рішення №331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.». Не заперечує того факту, що посадові особи Заливанщинської сільської ради віднеслися безвідповідально при виготовленні технічної документації щодо встановлення меж і контролю за використанням земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Неправильне встановлення меж земельних ділянок сільською радою призвело до того на даний час дві сторони між собою конфліктують. В звязку з цим сільська рада має намір звернутись до ФОП «[PERSON]О.» з приводу встановлення меж земельної ділянки [PERSON] та внесення змін у технічну документацію та приведення її у відповідність до діючого законодавства. Заслухавши пояснення представника позивачки - адвоката [PERSON], представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, позивачка [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу [PERSON] 28.02.2015 року за реєстр. № 264 та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.02.2015 року індексний номер 34317933 є власником 2/4 часток квартири № 1 по вулиці Содовій у с. Первомаське Калинівського району Вінницької області (а.с.16-17). 31.03.2015 року Заливанщинська сільська рада Калинівського району Вінницької області на 26 сесії 6 скликання прийняла рішення №328 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі», згідно якого [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, в межах населеного пункту с. Первомайськ, загальною площею 0,1172 га., в тому числі: 0,0953 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,0219 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.14). Земельна ділянка знаходиться в [ADDRESS]. У відповідності до вищевказаного рішення [PERSON] замовила відповідну технічну документацію у ФОП «[PERSON]О.», яка в установленому діючим законодавством України порядку була погоджена (а.с.21-29) та 12.05.2015 року Заливанщинська сільська рада Калинівського району Вінницької області прийняла рішення №331 «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» (а.с.63). На підставі рішення Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» державним реєстратором Калинівського районного управління юстиції Вінницької області [PERSON] 14.05.2015 року було видано [PERSON]: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 37480373 на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 0521682400:05:002:0009, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0953 га, на підставі якого згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 37481114 від 14.05.2015 року за [PERSON] проведена державна реєстрація права власності на дану земельну ділянку ; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 37483883 на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] кадастровий номер 0521682400:05:002:0010, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0219 га, на підставі якого згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 37486873 від 14.05.2015 року за [PERSON] проведена державна реєстрація права власності на дану земельну ділянку (а.с.30-33). Під час розгляду цивільної справи № 132/2464/15-ц за позовом [PERSON] до Заливанщинської сільської ради та [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні дорогою загального значення, предметом якої згідно змісту позовної заяви [PERSON] було визнання незаконним рішення Заливанщинської сільської ради № 331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» позивачці стало відомо, що Заливанщинська сільська рада Калинівського району Вінницької області 08.10.2015 року прийняла рішення № 369 на 31 сесії 6 скликання «Про скасування рішення № 331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» 23.12.2015 року позивачка звернулась до Заливанщинського сільського голови [PERSON] із заявою про надання інформації про те, чи є на даний час чинним, тобто не скасованим сільською радою рішення, яким їй було передано в приватну власність земельну площу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,0953 га, індексний номер 37480373 від 14.05.2015 року, кадастровий номер 0521682400:05:002:0009 та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства 0,0219 га, індексний номер 37483883 від 14.05.2015 року, кадастровий номер 0521682400:05:002:0010 (а.с.9). Повідомленням Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області №02-19-23 від 22.01.2016 року [PERSON] було поінформовано про те, що рішенням Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області №369 від 08.10.2015 року було скасовано рішення №331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» (а.с.10). Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до Конституції України, визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні". Положеннями статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" регламентовано, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України можуть визнаватися незаконними лише в судовому порядку. Окрім того, статтею 26 цього ж Закону визначена виключна компетенція міських рад, серед яких не передбачено повноважень щодо скасування прийнятих власних рішень. Частиною 6 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року визначено, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Оскільки чинне законодавство не містить чітких критеріїв розмежування правових актів за ознаками їх нормативності, видається доцільним для такого розмежування використовувати не тільки існуючу юридичну доктрину, а й рішення Конституційного Суду України, які за всіма ознаками є правовими актами. Зокрема, у п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року зазначено: «Конституційний Суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію». Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними в інших рішення Конституційного Суду України: у справі № №20-рп/2001 від 27.12.2001 року, де зазначено, що ознаками нормативності правових актів є невизначеність дії в часі та неодноразовість їх застосування (абз. 1 п. 6 мотивувальної частини), у справі № 4-рп/2009 від 03.02.2009 року, де визначено, що нормативне регулювання є формою впорядкування суспільних відносин і має здійснюватися його субєктами у визначених законом межах (абз.2 п.7 мотивувальної частини). У п.5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі №9-рп/2008 від 22.04.2008 року щодо відповідності Конституції низки указів Президента стосовно діяльності Ради національної безпеки зазначено, що оскаржені укази глави держави «є правовими актами ненормативного характеру (індивідуальної дії)… Ці укази стосувалися окремих фізичних осіб, були розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після їх реалізації вичерпали свою дію». Такий висновок ґрунтується на правовій позиції єдиного органу конституційної юрисдикції щодо ненормативності правових актів, викладеній в абз.4 п.1 мотивувальної частини рішення від 23.06.97 №2-зп/97 (справа про акти органів Верховної Ради), яка полягає в тому, що «за своєю природою, ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію». У відповідності до ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного суду України рівною мірою є обовязковими до виконання. Згідно ч. 4 ст. 70 даного Закону невиконання рішення та недотримання висновків Контитуційного Суду України тягнуть за собою відповідальність згідно з законом. Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Виходячи з суті рішення Заливанщинської сільської ради № 331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» воно є актом ненормативного характеру (актом індивідуальної дії), вичерпало свою дію з моменту видання та не могло бути скасовано відповідачем, адже на підставі нього позивач набув право власності на земельні ділянки. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав, на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІУ державна реєстрація є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Як вбачається з вищевказаних доказів право власності [PERSON] на земельні ділянки є зареєстрованим в установленому порядку і прийняття оскаржуваного рішення спрямоване на протиправне позбавлення позивачки приватної власності на їй майно, що є недопустимим та суперечить не лише національному законодавству, але й положенням ратифікованих Україною міжнародно-правових актів та рішенням Європейського суду з прав людини. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності, мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини в Рішенні "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії" від 24 червня 2003 року зазначив про те, що є неприпустимим визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його майна на підставі того, що державний орган порушив закон. Отже, позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа суб'єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів при укладенні останніми відповідних договорів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при укладанні цих договорів припустилися помилки. В даному випадку позивачка [PERSON] не може відповідати за помилки посадових осіб Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, які віднеслися безвідповідально при виготовленні технічної документації щодо встановлення меж і контролю за використанням земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] та бути позбавленою права власності на земельні ділянки. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливу рівновагу між інтересами суспільства та правами власника (постанова Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-92цс13). Відповідно до п. 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 20 жовтня 2011 року у заяві № 29979/04 «Рисовський проти України» принцип «належного урядування», як правило не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. «…Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються…» Приймаючи до уваги, що рішення виконавчого комітету Заливанщинської сільської ради №331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.», вичерпало свою дію шляхом видачі свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 14.05.2015 р. та проведенням її державної реєстрації права власності за позивачкою [PERSON], Заливанщинська сільська рада Калинівського району Вінницької області не мала права скасовувати відповідне рішення виконавчого комітету. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за за хистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що рішення 31 сесії 6 скликання Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області №369 від 08.10.2015 року «Про скасування рішення №331 від 12.05.2015 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON]А.» є таким, що не відповідає закону і порушує права власника, у зв'язку з цим є незаконним і підлягає скасуванню. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Так, у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом судової справи, а у відповідності до ч.3 цієї ж статті до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать зокрема витрати на правову допомогу. Частинами 1, 2 статті 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. За змістом статті 84 ЦПК України, склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно- правовим актом. Так, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу врегульовано Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у відповідності до якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (стаття 1). Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наданий представником позивачки розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.69) узгоджується із вимогами, встановлених статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Тому, враховуючи обставини справи та прийняте судом рішення, суд приходить до висновку, про стягнення із Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області на користь [PERSON] 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору та 5 512 грн. витрат на правову допомогу адвоката. На підставі викладеного,

Outcome: approved