Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 54349 гривень 31 копійка за кредитним договором № б/н від 15 вересня 2007 року, яка складається з наступного: 15960 гривень 15 копійок - заборгованість за кредитом; 35463 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 гривень - заборгованість по комісії; 3036 гривень 30 копійок - сума штрафу. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 20 жовтня 2016 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача у позові просив розглянути справу без його участі, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 12 жовтня 2016 року та 20 жовтня 2016 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом відкриття відповідачу поточного рахунку у гривні, видачі йому платіжної картки, та кредитування рахунку до встановленого кредитного ліміту. А відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування та інших платежів у строки встановлені договором, не виконав. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту, а також сплати процентів за його користування. А оскільки договором передбачено також і право банка на нарахування та стягнення неустойки за невиконання грошових зобов'язань, банк користуючись своїм правом просить стягнути і її. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), 15 вересня 2007 року, звернувся до закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ: 14360570) шляхом підписання та подання заяви від 15 вересня 2007 року, якою по суті, просив надати йому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування і кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10,11-16,17,19,20,21). Підписавши заяву від 15 вересня 2007 року, [PERSON] також підтвердив, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, який він зобов`язується виконувати (а.с.10-16). За договором про надання банківських послуг, закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] поточний рахунок, видати йому платіжну картку (а за бажанням видати додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку) та у розмірі здійснених ним або його довіреною особою операцій за допомогою карток, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за його користування та інші винагороди (у тому числі комісії) у строки та порядку, передбаченому цим договором, щомісячним платежем (а.с.10-16). Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" відкрив [PERSON] поточний рахунок, випустив платіжну картку, та кредитував його рахунок (а.с.50-60). Сімнадцятого липня 2009 року, у зв'язку із зміною типу та найменування, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК", як правонаступник закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", отримало нове свідоцтво про державну реєстрацію (а.с.19,20,21). За період з 15 вересня 2007 року по 30 квітня 2016 року, банк здійснював кредитування рахунку [PERSON], який у повному обсязі не повернув отриманий кредит, не сплатив процентів та інші винагороди (у тому числі комісії) банку за надання банківських послуг (а.с.50-70). Двадцять третього травня 2016 року, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла за договором про надання послуг від 15 вересня 2007 року (а.с.2-4). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем (нині) публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, отримати виданий йому кредит, сплату процентів за його користування та комісійних винагород, а також неустойку з порушення грошових зобов`язань по договору. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 15 вересня 2007 року, [PERSON] та публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" уклали змішаний договір про надання банківських послуг, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредитування рахунка) банк взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] поточний рахунок, видати йому платіжну картку (а за його бажанням додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку) та у розмірі здійснених ним або його довіреною особою операцій за допомогою карток (а.с.10-16). Факт виконання банком як кредитодавцем вказаних зобов'язань, підтверджується випискою по рахунку [PERSON] (а.с.50-60). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, за договором про надання банківських послуг, [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за його використання та інші винагороди (у тому числі комісії) у строки та порядку, передбаченому цим договором, щомісячним платежем (а.с.10-16). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.5-9), та виписки по особовому рахунку відповідача (а.с.50-60), [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував. У зв'язку з чим, у нього як позичальника, станом на 30 квітня 2016 року, утворилась така заборгованість: 15960 гривень 15 копійок - заборгованість за кредитом; 35463 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 гривень - заборгованість по комісії. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань у вигляді повернення кредиту, сплати процентів та комісій, на підставі договору про надання банківських послуг від 15 вересня 2007 року, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобов'язаннях, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів та комісій. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з нього такої заборгованості: 15960 гривень 15 копійок - заборгованість за кредитом; 35463 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 гривень - заборгованість по комісії, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, договором про надання банківських послуг сторони передбачили, що при порушенні позичальником будь-яких строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (пункт 8.6 Умов та правил надання банківських послуг). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.5-9), та виписки по рахунку [PERSON] (а.с.50-60) позичальник зобов'язання щодо строків платежів по поверненню кредиту, сплаті процентів та комісій порушує понад 120 днів. У зв'язку з чим, у банка виникло право нарахувати, а у [PERSON], як позичальника, виник обов'язок сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 2826 гривень 16 копійок, з яких: 250 гривень - фіксована складова; 2576 гривень 16 копійок - процентна складова. При цьому судом враховано, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б підтверджували наявність усіх обставин, з якими стаття 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» пов'язує необхідність її застосування. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з нього штрафу у розмірі 2826 гривень 16 копійок, також слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Зважаючи на викладене, позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1378 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі. При цьому враховуючи, що відповідач викликався в судове засідання згідно частини 9 статті 74 ЦПК України, тобто шляхом оголошення у пресі, тож сума витрат, пов'язаних з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у розмірі 420 гривень, підлягає стягненню на користь держави з відповідача у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved