Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: зобов'язати відповідача підписати і завірити печаткою три екземпляри Акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками/землекористувачами, на земельну ділянку розміром 0,0565га, що розташована на території садівничого товариства "Турбіна" в.1, №13 м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, цільове призначення 01.05 для індивідуального садівництва. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначив, що право власності на земельну ділянку, виникло в нього на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 травня 2016 року справа № 209/665/16-ц.Він являється членом садівничого товариства «Турбіна», за земельною ділянкою, що розташована на території садівничого товариства «Турбіна» в. 1, № 13 м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, розміром 0,0565 га., переданої для індивідуального садівництва 01.05. Заборгованості по членським зносам, комунальним платежам та податкам, перед садівничим товариством не має.Чотири власники/користувачі земельних ділянок, що є суміжними, підписали Акт погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками/землекористувачами. В той же час голова садівничого товариства «Турбіна» [PERSON] не маючи на то жодних підстав відмовляється від підписання Акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками/землекористувачами. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовільнити у повному обсязі, своїми поясненнями підтвердив обставини зазначені в позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, повідомив, що 06.02.2017 року Садівничим товариством "Турбіна" подано апеляційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 травня 2016 року, у зв'язку з не визнанням права власності позивача на спірну земельну ділянку, просив у задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що 04 травня 2016 року рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним, треті особи: Відділ Держгеокадастру у місті Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинської міської ради. Визнано дійсним договір купівлі-продажу садових ділянок у садовому товаристві "Турбіна" від 06.08.2013 року укладений між [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку розміром 0,0565 га, що розташована на території садівничого товариства "Турбіна" в.1, №13 м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, переданої для ведення садівництва. 21.09.2016 року позивач направив на адресу відповідача засобами поштового звязку пропозицію щодо погодження меж належної йому земельної ділянки, яка отримана відповідачем 10.10.2016 року, з проханням підписати та завірити печаткою три екземпляри Акту погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками/землекористувачами, в розділі власники/користувачі суміжних земельник ділянок (а.с. 11-13). До теперішнього часу вказаний позивачем [PERSON] погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками/землекористувачами - відповідачем не підписаний та позивачу не повернутий. Із встановлених обставин по справі вбачається, що відповідач відмовився погоджувати зазначені документи у зв'язку із наявністю спору між сторонами щодо меж земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача повідомив про наявність підстав для задоволення позову, з чим не може погодитися суд, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і не передбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням. Механізм встановлення меж земельних ділянок визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376. Як встановлено судом, підставою для звернення з даним позовом до суду, [PERSON] та його представник [PERSON] зазначили ненадання згоди головою Садівничого товариства "Турбіна" [PERSON] на погодження меж земельної ділянки. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі оформлення земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі оформлення земельної ділянки. З огляду на це, слід вважати, що спір про право у випадку не підписання акта погодження меж відсутній. Отже, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає чинному законодавству, оскільки не передбачено узгодження у судовому порядку меж земельної ділянки за відсутності такої згоди. Таким чином, непогодження меж земельної ділянки є формою реалізації своїх прав відповідачем, а обраний позивачем спосіб захисту перебуває у площині добровільного волевиявлення відповідача та не забезпечений механізмом державного примусу до зобов'язання погодити чи підписати акт узгодження меж. З цих підстав, враховуючи, що чинним законодавством України не передбачено можливості зобов'язати відповідача погоджувати межі земельних ділянок та не передбачені правові наслідки його відмови від підписання акта погодження меж земельної ділянки, оскільки така відмова не порушує прав землекористувачів і не перешкоджає подальшому оформленню земельної ділянки позивачем, суд вважає, що доводи, викладені позивачем у позові та підтримані у суді його представником, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають за їх необгрунтованістю та недоведеністю.

Outcome: dismissed