Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони уклали шлюб 27.11.2002 року. Від даного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] . Згідно рішення Виноградівського районного суду від 21.07.2015 року шлюб розірвано. Рішенням Виноградівського районного суду від 14.07.2015 року з відповідача присуджено аліменти в твердій грошовій сумі по 700 гривень щомісячно на дитину. На даний час така сума не є достатньою на утримання дитини. Дитина проживає разом із позивачкою і знаходиться на її повному утриманні, навчається у гімназії республіки Німеччина, і розтрати на утримання дитини на багато більші, так як оплата за навчання, за додаткові уроки по вивченню німецької мови, за відвідування різних гуртків, які дитині необхідні для розвитку, для оздоровчих відпочинків відбувається у грошовій іноземній одиниці - євро. На даний час прожитковий мінімум на дітей зростає, потреби для забезпечення матеріально в повному обсязі дитини збільшуються, відповідач не надає ніякої допомоги і не турбується її розвитком та забезпеченням побутових умов для належного виховання та розвитку дитини. Тому я змушена звернутись з позовом про збільшення розміру аліментів, щоб забезпечу¬вати всім необхідним для розвитку дитини, на оздоровлення, на одяг, харчування. У зв`язку цим позивачка просить збільшити розмір аліментів до 2000 гривень на місяць. Відповідачем на позов подано відзив, згідно якого позов заперечує в цілому (а.с.22-23). Доводи відзиву зводяться до того, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, суд може збільшити розмір аліментів на утримання дитини виключно у випадку, якщо встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволить йому забезпечити сплату платежів на користь матері дитини у новому розмірі. При цьому свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї, з`явлення у сім`ї платника аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування. У згаданій нормі СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: а) зміна матеріального стану; б) зміна сімейного стану; в) погіршення або поліпшення здоров`я. Вказані обставини можуть стосуватися платника або одержувача аліментів. Крім того, у вказаній статті передбачена можливість, а не обов`язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів. На даний час відповідач несе обов`язок щодо утримання ще однієї своєї дитини та непрацездатної матері. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини [PERSON] , [INFO] та пенсійним посвідченням [PERSON] Його рівень доходів складає 4255 гривень на місяць. За таких обставин відповідач просто не є спроможним сплачувати аліменти у новому розмірі. У свою чергу позивач як отримувач аліментів відносно власної сім`ї не наводить фактів щодо зміни стану здоров`я, сімейного стану, погіршення матеріального становища. У розрізі самого питання збільшення розміру аліментів є сумнівним розгляд спору з врахуванням наявності рішення Виноградівського районного суду від 14.07.2015 р. у справі №299/1847/15-ц про стягнення аліментів з [PERSON] Адже на даний час на розгляді Виноградівського відділення поліції перебуває заява відповідача про вчинення його колишньою дружиною [PERSON] злочину, передбаченого ст.376 КК України (втручання в діяльність судових органів), а саме - подання від його імені до суду письмової заяви про визнання ним позовних вимог про стягнення аліментів та розгляд справи за його відсутності. Також слід відзначити, що згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів, на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Позивачка у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує (а.с.85). Відповідач та представник щодо позову заперечили. Доводи їх заперечення є аналогічними тим, що викладені у відзиві. Заслухавши відповідача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.4, 8). Рішенням Виноградівського районного суду від 14.07.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 700 грн. щомісячно (а.с.10-11). Шлюб між сторонами розірвано, сторони проживають окремо (9-9зв.). Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст.182 СК України, Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлено для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 грн, з 1 липня - 1944 грн, з 1 грудня - 2027 грн. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.1 ст.192 СК України Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму, доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред`явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. За таких умов, незмінну і незначну за розміром протягом тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дітей не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. За приписами СК України матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за наявності обставин, що мають істотне значення, безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни, зокрема, його матеріального стану та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. З огляду на показники прожиткового мінімуму, половина відповідного значення у 2017 році становила від 844,50 грн. до 930,00 грн., а наразі становить 1013,50 грн. Беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов`язку батьків у матеріальному утриманні дітей. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Однак суд частково погоджується з доводами відповідача про те, що сплачувати аліменти у запропонованому розмірі позивачки у сумі 2000 грн. не спроможний. Так, судом приймається, що відповідач наразі працевлаштований та отримує заробітну плату у розмірі 4255 грн. на місяць, що підтверджується довідкою ТОВ "Шаян" від 10.12.2018 року (а.с.26). Також судом приймається до уваги, що у позивача на утриманні є син [PERSON] [INFO] (а.с.24). Однак погодитися з доводами про те, що відповідач має на утриманні матір [PERSON] , [INFO] не може, оскільки жодних доказів того не надано. Копія пенсійного посвідчення (а.с.25) даного факту не підтверджує, а навпаки спростовує, оскільки вона перебуває у статусі пенсіонера, а відтак отримує пенсію і має джерело для існування. Також не можливо погодитися з доводами відповідача про неможливість розгляду справи про збільшення аліментів з огляду на те, що наразі проводиться слідство за фактом підробки його заяви про визнання позову про сплату аліментів. Суд констатує, що відповідач обізнаний з рішенням суду про стягнення з нього аліментів, однак в апеляційному порядку таке не оскаржив, навіть з огляду на зазначені ним обставини. Також відповідачем звужено трактуються положенні ст.192 СК України, зазначаючи, що законодавцем визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких допускається збільшення розміру аліментів, оскільки крім зазначених підстав норма містить і доповнення та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням обставин справи суд вважає за законне та справедливе призначити стягувати аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1013,50 грн. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах. Однак доводи позивачки про винесення фактичного нового рішення суду задоволенню не підлягають, оскільки повторне стягнення аліментів законом не передбачено і як таке недопустиме. В цій частині позов задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. З огляду на зазначене судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved