Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернувся з позовом до суду до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У позові вказує, що відповідно до укладеного договору від 21.12.2007 [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 11.06.2014 відповідач не виконав свої зобов'язання у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 21021 грн. 21 коп. Тому позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" вимушений звернутися до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові, просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість по кредиту, що стосується зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ "ПриватБанк" - просить відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених вимог позивача, просив суд задовольнити вимоги по зустрічній позовній заяві у повному обсязі та стягнути кошти за правову допомогу, пояснюючи наступне. Його довіритель [PERSON] до кредитного договору укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та нею - не має ніякого відношення, так договір з банком не укладала, заяв на видачу кредитних коштів відповідно до умов договору не підписувала і не подавала, ні кредитної картки, ні грошових коштів за Договором не отримувала. Крім того, копію судового наказу про стягнення заборгованості [PERSON] не отримувала, оскільки на той час перебувала у лікарні. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи уважає, що у задоволенні первісного позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити, зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним задовольнити частково, з огляду на наступне. Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. За первісним позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON]про стягнення заборгованості. 21.12.2007 між позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір (а.с. 10-16), за яким відповідачеві були надані кошти в сумі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. На даний час відповідачем щомісячні внески згідно договору кредиту не проводяться, а тому заборгованість станом на 11.06.2014 становить 21021 грн. 21 коп.; - заборгованість за кредитом - 2488 грн. 82 коп.; - заборгованість по відсотках за користування кредитом - 10909 грн.39 коп.; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 7623 грн. 28 коп. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 3233 грн. 65 коп., яка була задоволена судовим наказам Пирятинського районного суду Полтавської області від 27.11.2008 за яким з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" стягнута вищезазначена сума (а.с. 5). Відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг до суми заборгованості також входить: - штраф (фіксована частина) - 500 грн.; - штраф (процентна складова) - 889 грн. 38 коп. Відповідно до розрахунків відповідач заборгувала 19176 грн. 94 коп. (а.с. 6-9) Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно кредитного договору без номера позичальник зобов'язувався проводити погашення кредиту та відсотків по ньому щомісячно, шляхом внесення готівки до каси банку, але відповідачем були порушені дані зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За зустрічною позовною заявою [PERSON]до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК України, під час ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 21.12.2007 між позивачем ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний догові, за яким відповідачеві були надані кошти в сумі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. За клопотанням представника [PERSON] було винесено ухвалу про призначення почеркознавчої експертизи. Висновком експерта судової почеркознавчої експертизи № 0997 від 12.11.2014 було встановлено, що підпис від імені [PERSON] у договорі №б/н від 21.12.2007 виконано не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її підпису. (а.с. 66-73) Як передбачено ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (витрати на правову допомогу, проведення експертизи). Як передбачає ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Матеріалами справи документально підтверджено, що адвокат [PERSON] (а.с. 32-33) на підставі Договору про надання правової допомоги адвоката № 54 від 27.08.2014, надавав правову допомогу у цивільній справі за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним. Як убачається з квитанцій № 19/12 від 19.12.2014, позивач [PERSON] здійснила оплату адвокатських послуг у сумі 3000 (три тисячі) гривень. Відповідно з Додатком до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" граничний розмір компенсації у цивільних справах, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не може перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Згідно з журналами судових засідань адвокат [PERSON] приймав участь у судових засіданнях 28.08.2014 (7 хв.), 24.09.2014 (8 хв.), 08.10.2014 (9 хв.), 19.12.2014 (11 хв.), а всього брав участь у справі 35 хв. Розрахунок представництва інтересів клієнта у судових засіданнях терміном 1,5 год. спростовується журналами судових засідань. Крім того, адвокат [PERSON] виготовляв зустрічну позовну заяву (а.с. 34-35), знайомився з матеріалами справи, проте лише 03.12.2014, готував клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (а.с. 62) і за таких обставин суд уважає частково підтвердженими витрати відповідача [PERSON], пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката на суму 1619 грн. 80 коп. Відповідно до рахунка № 21/10-2 від 21.10.2014 [PERSON] було сплачено за послуги почеркознавчої експертизи 2800 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial