Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.12.2018 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що 31.12.2015 року він з відповідачем зареєстрував шлюб. 16.07.2016 року подружжям придбано трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , при цьому, стороною (покупцем) за договором купівлі-продажу є [PERSON] . На час подання позову, сімейні стосунки між ними погіршились, вже не проживають як родина. При тому, формально зазначена квартира належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні квартирою та не визнає за ним права власності на частку квартири, внаслідок чого, змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю. 12.07.2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Риженко Д.О. подано до суду зустрічну позовну заяву, у якій просить поділити квартиру [ADDRESS] та збільшити її частку у ній, визнавши право власності за [PERSON] на ідеальні 3/4 частин спірної квартири, а за відповідачем на 1/4 її частини. В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що з 02.03.2015 року сторони розпочали спільно проживати однією сім`єю як подружжя у орендованій нею квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 20.05.2015 р. вони разом орендували квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , де продовжили проживати однією сім`єю. У 20 числах жовтня 2015 р. [PERSON] дізналась, що вагітна. 31.12.2015 року між сторонами зареєстровано шлюб. 16.07.2016 року [PERSON] придбано спірну квартиру у спільну власність з [PERSON] . У серпні 2015 року сторонами за спільні кошти в розмірі 28 тис. доларів США придбано автомобіль "Acura Mdx", 2010 року випуску, який використовувався сторонами спільно. 07.12.2015 р. сталась ДТП, в той час, коли вона знаходилась за кермом спірного автомобіля. Згодом, дізналась, що 15.03.2016 року за дорученням на право розпорядження спірним автомобілем [PERSON] його відчужив. Втім, вказаний продаж автомобіля відбувся без її згоди. Надалі, за час перебування у шлюбі, 20.10.2018 р. ними було набуто за договором купівлі-продажу автомобіль HONDA ACORD, 2011 року випуску. 19.12.2018 р. [PERSON] з ТОВ "Преміум авто люкс" на реалізацію вказаного автомобіля укладено договір комісії, а 26.12.2018 р. між товариством та [PERSON] (матір`ю відповідача) укладено договір купівлі-продажу автомобіля, та зареєстровано за останньою право власності на автомобіль. Вказане свідчить про те, що відповідач приховав спільне майно. Вона разом зі спільною дитиною та дитиною від першого шлюбу проживає. В провадженні суду перебуває справа про стягнення аліментів на утримання її та дитини. Відповідачем сплачуються аліменти у розмірі 2000,00 грн. на місяць. Такого розміру аліментів, які були фактично сплачені відповідачем не вистачає для достатнього забезпечення фізичного, духового розвитку та лікування дитини. Вказане свідчить про те, що її частка у спільному майні має бути збільшена до 3/4 частин спірної квартири. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.07.2019 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну [PERSON] ; судове засідання відкладено, витребувано докази. 06.09.2019 року представником [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позові обставинам. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухав пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 31 грудня 2015 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 31.12.2015 р. (арк. справи 5). Відомостей щодо розірвання шлюбу матеріали справи не містять. Сторонами визнано, що шлюб розірвано за рішенням суду. Позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.07.2016 року (арк. справи 50). 16 липня 2016 року між [PERSON] (як продавцем) та [PERSON] (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . П. 4.4 договору встановлено, що згода другого з подружжя покупця [PERSON] , на укладення договору отримана згідно заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом ХМНО Воєводіним М.М. 07.07.2016 р. (арк. справи 6-7). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №63862172 від 20.07.2016 р., за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (арк. справи 8). З довідки №1 від 18.01.2019 р. виданої ОСББ "Патона 25" вбачається, що [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , [INFO], та донькою [PERSON] , [INFO]. (арк. справи 52). Суд не приймає як належні та допустимі докази копії чеків та квитанції на підтвердження витрати на утримання спільної дитини сторін, як підставу для збільшення розміру частки [PERSON] у праві спільної власності подружжя на квартиру. Вказані документи містять інформацію щодо придбання товарів та оплату послуг, які не стосуються сумісної дитини або спільного майна. Наприклад, чек №3000035862 на суму 124,50 грн. (арк. справи 55) від 04.02.2019 р. містить призначення "внесення 124,50 грн. ТОВ "Глобал Мані"; товарний чек №HR-5377 від 31.12.20185 року на загальну суму 2569,01 грн., містить придбання речей для хлопчика, в той час коли у сторін спільна дитина дівчинка (арк. справи 58); чек №3000267318 від 11.05.2019 р. містить придбання цигарок Мальборо на суму 42,95 грн. (арк. справи 60); тощо. Вказані документи жодним чином не свідчать, що позивач [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї. Посилання представника [PERSON] на те, що частка у праві власності на квартиру повинна бути збільшена за рахунок приховування [PERSON] продажу транспортних засобів, які також є власністю подружжя, судом не враховуються, оскільки представниками сторін у судовому засіданні повідомлено про те, що справа щодо поділу спільного рухомого майна перебуває в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області та станом на день ухвалення рішення у цій справі не вирішена. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Сам собою факт продажу транспортного засобу не свідчить про приховування спільного майна. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд вважає, що заявлені вимоги підлягають розгляду саме як поділ майна подружжя. В судовому засіданні не встановлено істотних обставин для збільшення частки відповідача у спільному майні подружжя, зокрема, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. На час розгляду цієї справи існує спір щодо утримання спільної дитини та розподілу іншого майна - автомобіля, але вказані обставини не є достатніми підставами для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, з підстав, передбачених статтею 70 СК України. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», з відповідними змінами, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Спірна квартира знаходиться у багатоквартирному будинку з чітко визначеною площею та кількістю приміщень, що входять до її складу. Сторонами не заявлено вимог про визначення порядку користування квартирою, клопотань про призначення судово-будівельної експертизи тощо. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділити майно в натурі є неможливим, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожною зі сторін право власності на 1/2 ідеальної частки квартири. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Повний текст складено 16.12.2019 року (відповідно до ч. 3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день). На підставі викладеного,

Outcome: partial