Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

02.02.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 14 квітня 2010 року розірвано. 28 грудня 2007 року від даного шлюбу у них народився син [PERSON]. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення її до суду і до досягнення сином повноліття посилаючись на те, що відповідач з сім'єю не проживає, не займається вихованням сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає, чим ставить сімю у скрутне матеріальне становище. У судовому засіданні позивач [PERSON] зменшила розмір позовних вимог, просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісячно, починаючи з часу звернення її до суду і до досягнення сином повноліття посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково. Суду пояснив, що [PERSON] не працює, хворіє і в змозі сплачувати аліменти в сумі не більшій ніж 550 гривень. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 14 квітня 2010 року розірвано (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні матері, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Клекотинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області №184 від 12.01.2017 року (а.с.7). Відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить сім'ю в скрутне матеріальне становище. Установленому судом факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 7, 141, 150, 180-184, 191 СК України, ЗК "Про охорону дитинства". Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру ... Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За приписами ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч. 9\~ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1\~ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно із ст.ст. 180-184, 191 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За приписами ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Згідно з вимогами ст.ст.60,213,214 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.212 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою зясування та дослідження матеріального стану, стану здоровя сторін, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сімї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірах, визначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати, аліментних зобов'язань перед іншими особами не має, зобовязаний утримувати власну дитину та спроможний сплатити аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 02.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалюючи таке рішення, суд виходить із захисту інтересів дитини та з вимог діючого законодавства. Так, відповідно до статті 7 ЗУ "Про державний бюджет на 2017 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років з 01 травня 2017 року становить 1777 грн. Вказаний розмір прожиткового мінімуму визначає вартісну величину достатню для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб дитини. Позивач, як мати, несе рівні з відповідачем витрати по утриманню дитини, але при цьому доглядає дитину на відміну від відповідача, що впливає на її можливість покращити заробіток, тому розмір аліментів в сумі 800 гривень забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання дитиною надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. При цьому, суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача [PERSON] про те, що він фінансово неспроможний надавати кошти на утримання дитини в сумі більш як 550 гривень, оскільки, в силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, відповідач та його представник не надали суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили неспроможність [PERSON] надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання їхньої спільної дитини та звільнення його з цих підстав від виконання обовязку по утриманню сина Те, що відповідач не працевлаштований не є підставою для відмови у позові. Доказів, у підтвердження того, що він, щонайменше намагався працевлаштуватися, звертався в Центр зайнятості по питанню працевлаштування [PERSON] суду не надав. Суд враховує ці доводи, проте констатує той факт, що обґрунтованих перешкод для працевлаштування у [PERSON] не має, а його посилання на хворобу не підтверджені доказами, які б мали підтвердити встановлення відповідачу групи інвалідності та наявність у відповідача обмежень на зайняття певними видами трудової діяльності. За таких обставин суд приходить до висновку, що право малолітньої дитини [PERSON] [INFO] на матеріальне утримання з боку батька порушено і підлягає судовому захисту. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. За правилами ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. На підставі\~ст.5 Закону України "Про судовий збір" \~від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч.3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, ч.2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. В силу п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved