Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач - ПАТ«Дельта-Банк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до[PERSON], третя особа - Державна реєстраційна служба України, в якому просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 250 872,32 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 2 217 209,57грн. за договором про надання споживчого кредиту №11212827001 від 02.11.2007року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; загальна площа 78,4 кв.м. (на підставі іпотечного договору № б/н від 02.11.2007року), шляхом передачі іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству «Дельта банк» (ЄДРПОУ 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп.Б, м. Київ, Київська область, 01001) права власності на вказане майно; визнати за Публічним акціонерним товариство «Дельта банк» (ЄДРПОУ 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська область, 01001) право власності на предмет іпотеки, а саме: на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; загальна площа 78,4 кв.м., припинити право власності іпотекодавця - [PERSON] на квартиру, яка знаходиться: [ADDRESS]; загальна площа 78,4 кв.м., в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою; виселити з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], іпотекодавця - [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; витребувати від [PERSON] та передати ПАТ «Дельта банк» (ЄДРПОУ 34047020, місцезнаходження: вул. Щорса, буд. 36, корп. Б, м. Київ, Київська область, 01001) технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 02.11.2007року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем - [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11212827000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 147 000,00доларів США зі сплатою 12,9% річних на строк з 02.11.2007року до 02.11.2037року. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 02.11.2007року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем - [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, в забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань відповідача за договором про надання споживчого кредиту №11212827000 від 02.11.2007року, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Крім того, позивач зазначає, що 08.12.2011року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого, в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта-Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта-Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта-Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта-Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного, та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Невиконання відповідачем зобов'язань по укладеному договору зумовило звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду із відповідним позовом. У судове засіданні 13.01.2015року представник позивача не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка - [PERSON] про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві та довідці з відділу адресно - довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у судові засідання не з'явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, заперечення на позовну заяву не надала. При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «за закінченням терміну зберігання», суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами. Представник третьої особи - Державної реєстраційної служби України у судове засідання 13.01.2015року не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне у матеріалах справи, 19.05.2014року надіслав на адресу суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу без участі представника Державної реєстраційної служби України. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 02.11.2007року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем - [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11212827000, згідно до умов якого, банк зобов'язується надати позичальнику кредитній кошти (кредит) в іноземній валюті у доларах США в сумі 147 000, 00доларів США, що дорівнює еквіваленту 742 350,00грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті. Згідно до п.п. 1.2.1., 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту №11212827000 від 02.11.2007року надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 02 листопада 2007року по 02 листопада 2037року. Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 02 листопада 2037року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Відповідно до п. 1.3.1. договору про надання споживчого кредиту №11212827000 від 02.11.2007року за використання кредитних коштів протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,9% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. Згідно п. 1.4. договору про надання споживчого кредиту №11212827000 від 02.11.2007року кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: придбання нерухомості в будинку, який будується. Відповідно до п. 3.5.1. вищезазначеного договору, позичальник зобов'язується використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і та сплатити плату за кредит й інші грошові платежі в порядку та на умовах, передбачених цим договором. П. 4.1. договору про надання споживчого кредиту №11212827000 від 02.11.2007року передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 02.11.2007року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою - [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, у забезпечення виконання у повному обсязі усіх грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №11212827000 від 02.11.2007року, іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу. Предмет іпотеки складається з трьох житлових кімнат. Загальна площа предмета іпотеки становить 78,4кв.м. Відповідно до п. 4.1.1. договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. 20.02.2008року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою - [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту №11212827000 від 02.11.2007року, відповідно до умов якої, сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №11212827000, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №11212827001. При цьому при здійсненні погашення заборгованості сторонами використовується реєстраційний номер договору. З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2011року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого, в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта-Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта-Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта-Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта-Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного, та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. 09.04.2012року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено акт приймання - передачі, згідно з яким, ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв права вимоги за кредитами, зокрема, щодо договору про надання споживчого кредиту №11220424000 від 20.09.2007року. Враховуючи порушення відповідачем строків повернення кредиту, 04.02.2014року ПАТ «Дельта Банк» звернулось на адресу відповідачки з повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання у тридцятиденний строк та вимогою про добровільне звільнення приміщення, передбачу ключів та документації, в якій вимагало від відповідачки виконати порушене зобов'язання тридцятиденний строк: погасити наявну заборгованість у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій або на виконання ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» передати добровільно предмет іпотеки у власність іпотекодержателя, яке було надіслано на адресу відповідачки, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень (а.с. 45-47). Відсутність відповіді на надіслане повідомлення, а також невиконання відповідачкою своїх зобов'язань по вищезазначеним договорам, зумовило звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду із відповідним позовом. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Як вбачається із наданої представником довідки розрахунку заборгованості за договором кредиту станом на 21.02.2014року (а.с. 30), у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка дорівнює 250 872,32доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2 217 209,57грн., та складається з: 142 073,43 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ дорівнює 1 255 644,97грн. - заборгованість за тілом кредиту; 108 798,89доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ дорівнює 961 564,60грн. - заборгованість за відсотками. Доказів сплати зазначеної суми відповідачкою - [PERSON], в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 33 та Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 4.1.1. договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. На вимогу вказаного закону, судом була витребувана інформація, та відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо суб'єкта індексний номер 29267751 від 10 листопада 2014 року, у відповідачки - [PERSON] у власності є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 78,4кв.м., що є предметом іпотеки. Судом було перевірено та з'ясовано, що у відповідачки у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, окрім майна, яке перебуває в іпотеці, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Таким чином, суд зазначає, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджуються на правовідносини, що виникли по даній справі. При цьому, суд вказує на те, що з набранням чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та на період його дії, ПАТ «Дельта Банк» позбавлено можливості здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки. Приймаючи до уваги, що звернення стягнення на предмет іпотеки пов`язане з передачею ПАТ «Дельта Банк» права власності на майно, визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності, то реалізація даного способу звернення стягнення не вимагає від Банку отримання виконавчого листа, і примусового виконання через відкриття виконавчого провадження, як наприклад, у випадку продажу через прилюдні торги. Тому фактичне звернення стягнення на предмет іпотеки не пов`язується зі строком примусового виконання рішення суду передбаченого ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» і може бути здійснено після закінчення строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. З урахування викладеного, суд вважає за можливим задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання за позивачем права власності на квартиру, яка знаходиться: [ADDRESS], загальною площею 78,4кв.м., та виселення з вказаної квартири [PERSON]. Разом з тим, суд зазначає, що у зв`язку з наявністю загальних правових підстав для примусового стягнення на належне відповідачці майно таке стягнення на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути здійснене і у передбачених випадках підлягає зупиненню в порядку, визначеному ст. 217 ЦПК України. Приймаючи до уваги викладене, а також наявність загальних правових підстав для примусового виселення, таке виселення на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підлягає зупиненню в порядку, визначеному ст. 217 ЦПК України. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка знаходиться: [ADDRESS], загальною площею 78,4кв.м., та в частині виселення з вказаної квартири [PERSON], на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Позовні вимоги ПАТ «Дельта банк» в частині виселення з квартири, яка знаходиться: [ADDRESS], усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, задоволенню не підлягають, оскільки вони у цій частині є неконкретизованими та абстрактними, а суд не може вирішувати питання про виселення з квартири інших не встановлених осіб, які не приймали участі у справі в якості відповідачів. Відповідно до п.п. 8, 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення. Позовні вимоги ПАТ «Дельта банк» в частині припинення права власності іпотекодавця - [PERSON] на квартиру, яка знаходиться: [ADDRESS], загальною площею 78,4кв.м., в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, також не підлягають задоволенню, оскільки реєстрація права власності на вказану квартиру за ПАТ «Дельта банк» автоматично припиняє право власності попереднього власника. Щодо вимог про витребування у відповідачки [PERSON] правовстановлюючих документів на право власності на предмет іпотеки, технічного паспорту, вони також не підлягають задоволенню, оскільки це не є позовною вимогою, а за своєю суттю є вимогою щодо забезпечення доказів, однак окремої заяви до суду під час розгляду справи не надходило. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача - ПАТ «Дельта Банк» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial