Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

у січні 2016 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про визнання права власності на самочинно реконструйований будинок з прибудовами та зобов'язання зареєструвати право власності на вказану будівлю. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона на підставі свідоцтва про право власності від 30.12.1991 р. є власником 53/100 частин будинку [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що у 2000 році даний будинок було пошкоджено внаслідок пожежі розпорядженням Харківської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.09.2000 р. № 379 та Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 29.07.2000 р. № 1426 [PERSON] надано дозвіл на його відбудування. Проте, позивач на даній земельній ділянці самочинно побудувала житловий будинок, загальною площею 185,9 кв.метрів. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві рішенням від 08.12.2015 р. № 26876745 відмовив позивачу у державній реєстрації права власності на житловий будинок, розташований на [ADDRESS]. Оскільки земельна ділянка на [ADDRESS], на якій розташований самовільно побудований житловий будинок,була відведена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, власником даної земельної ділянки є [PERSON] і вона за власним волевиявленням побудувала житловий будинок на вказаній земельній ділянці, а також зважаючи на те, що вказана споруда не порушує прав та інтересів інших осіб, позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 185,9 кв.метрів, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У травні 2016 року позивач надала до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просить припинити право власності на 53/100 зруйнованого пожежею житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловою площе. 73,6 кв.метрів, під літерою «А» та визнати за нею право власності на новозбудований житловий будинок під літерою «Л», який знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 185.9 кв.метрів, житловою площею 102,5 кв.метрів, та надвірні споруди: літні кухні під літерою М», площею 50,5 кв.метрів, та літерою «П», площею 12,7 кв.метрів, сараї під літерами «Н», площею 17,7 кв.метрів, «О», площею 13,4 кв.метрів, вбиральні під літерами «У», площею 1,5 кв.метрів, «Ф», площею 1,7 кв.метрів, та «Ц», площею 1,9 кв.метрів, навіси під літерами «Р», площею 7,6 кв.метрів, та «Ч», площею 38,6 кв.метрів, госпблок під літерою «Х», площею 44,6 кв.метрів, прибудова під літерою «а5», площею 23,3 кв.метри. (а.с. 58) В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що вона в 1965 р. зареєструвала шлюб з [PERSON] та оселилася на постійне місце проживання з чоловіком за адресою: [ADDRESS], де зареєстрована у встановленому порядку та проживає до теперішнього часу. Подружнє життя з чоловіком не склалося, у зв'язку з чим у 1969 р. вони розлучилися і припинили вести спільне господарство. Рішенням Народного суду Московського району м. Києва від 22 грудня 1969 року постановлено визнати за [PERSON] і її малолітнім сином рівне право на проживання у кімнаті 32,7 кв.метрів на [ADDRESS], що становить 17/100 частин будинку. 17 січня 1992 р. [PERSON] отримала свідоцтво про право особистої власності на 53/100 частин будинку, яке видано виконкомом Харківської районної Ради народних депутатів трудящихся м. Києва. У січні 2000 року у вищевказаному житловому будинку виникла пожежа, після якої будинок знаходився в стадії руйнування, в якому неможливо було проживати. За таких підстав, виникла необхідність у відновленні зруйнованих пожежею частин житлового будинку, але при спробах реставрації почалося подальше його руйнування. Тому позивач вимушена була за власний рахунок будувати новий житловий будинок замість знищеного. Зазначає, що від Харківської та Голосіївської районних у м. Києві державних адміністрацій 27 січня 2000 року та 09 грудня 2003 р. вона отримала відповідні дозволи на відновлення частини зруйнованого будинку та на будівництво нового будинку. Після закінчення всіх проведених будівельних робіт [PERSON] замовила в БТІ новий технічний паспорт на житловий будинок, неодноразово зверталася до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням надати дозвіл на будівництво нового житлового будинку, а також прийняття нового житлового будинку в експлуатацію. У грудні 2015 року [PERSON] зверталася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований на [ADDRESS], проте їй було відмовлено у реєстрації права власності. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач Київська міська рада в судове засідання не забезпечила явку свого представника, надіслала письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позову. (а.с. 141) Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її довіритель є власником 25/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого 18 квітня 1998 року Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою, яка також була пошкоджена внаслідок пожежі. Розпорядженням № 448 від 19.06.2001 р. йому надано дозвіл здійснити ремонт належної йому частини будинку після пожежі під умовою погодження та затвердження проектно-кошторисної документації у Держархбудконтролі у встановленому порядку. Третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання не забезпечило явку свого представника, надіславши письмові заперечення проти позову. (а.с. 50) Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 90, 95, 102-1 Земельного кодексу України, право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі, особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею низки дій, та оформлення певного ряду технічних документів, зокрема отримання містобудівних умов, обмежень, технічних умов, завдання на проектування та розроблення проектної документації і затвердження проектної документації, що передбачено статтями 26 - 32 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Харківської районної Ради народних депутатів трудящих ся 17 січня 1992 року (а.с. 9), 53/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] Співвласником 25/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою 18 квітня 1998 року. (а.с. 98) У зв'язку з тим, що зазначений будинок було зруйновано внаслідок пожежі, яка сталася 20 січня 2000 року, розпорядженням № 379 від 29.05.2000 року Харківської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] надано дозвіл здійснити відновлення існуючої частини житлового будинку на [ADDRESS] після пожежі. (а.с. 65) У відповідності до пункту 4 частини 1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі знищення майна. Згідно частини 2 ст. 349 ЦК України, у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. [PERSON] не надала суду доказів її звернення у встановленому законом порядку до відповідних державних органів з заявами про припинення права власності на 53/100 частин зруйнованого пожежею житлового будинку, а тому в задоволенні її вимог про припинення права власності неохідно відмовити. Також з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням № 1426 від 29 липня 2003 року Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] надано дозвіл замовити в Головкиївархітектурі архітектурно-планувальне завдання та відповідну проектну документацію на будівництво нового житлового будинку замість згорівшої частини старого по вул. Передовій, 2 та технічні умови на приєднання до інженерних мереж міста. (а.с. 66) 28 серпня 2009 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна було проведено технічну інвентаризацію об'єкта, за результатами якої виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва. Відповідно до примітки, зазначеної у технічному паспорті, житловий будинок літ «Л», літня кухня літ. «М», сарай літ. «Н», сарай літ. «О», літня кухня літ. «П», навіс літ. «Р», прибудова літ. «а5», госпблок літ. «Х», навіс літ. «Ч», вбиральня літ. «У», вбиральня літ. «Ф», вбиральня літ. «Ц» є самочинним будівництвом. Згідно розділу технічного паспорта «Характеристика будинку, господарських будівель і споруд»: житловий будинок літ. «Л» побудовано в 2000 році, літня кухня літ. «М», сарай літ. «Н», сарай літ. «О», літня кухня літ. «П» побудовані у 2003 році, навіс літ. «Р» побудовано у 2000 році, прибудова літ. «а5», госпблок літ. «Х», навіс літ. «Ч», вбиральня літ. «У», вбиральня літ. «Ф», вбиральня літ. «Ц» побудовані в 2009 році. Рішенням № 26876745 від 08 грудня 2015 року державного реєстратора прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки у поданому заявником технічному паспорті наявна примітка про самочинне будівництво. (а.с. 90) Таким чином, позивач звернулася у суд з позовом про визнання за нею права власності на самочинне будівництво. Проте, такі позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, звернутися з позовом про захист права власності шляхом його визнання може саме власник цього майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою і це право повинно підтверджуватися відповідними право встановлювальними документами, на підставі яких у встановлених законом випадках здійснюється реєстрація права власності. Частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв'язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Стаття 18 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ "Про основи містобудування" передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Однак, у даній справі позивачем не надано доказів введення об'єкту нерухомого майна в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об'єкта нерухомого майна як об'єкта цивільного права. Визнання ж права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-159 цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до частини 1, 2 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз'яснено, що судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed