Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернуся до суду з позовом про припинення дії, яка порушує право, посилаючись на те, що йому на праві власності належить автомобіль «Daewoo Nexia». В 2011 році ним були порушені правила дорожнього руху, в результаті чого він мав сплатити штраф в розмірі 510 грн. Постановою державного виконавця від 25.06.2012 року виконавче провадження з примусового виконання закінчено. При зверненні у червні 2017 року до відділу ДВС щодо встановлення відкритих виконавчих проваджень отримав відповідь про відсутність виконавчих проваджень. У звязку з чим, просив припинити дію заборони відчуження на автомобілі [NUMBER] та Opel Calibra, д.н.з. [NUMBER]. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, через канцелярію суду ними подано письмову заяву в якій просили справу розглянути у їх відсутність, позовну заяву підтримують та просять її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання надав лист про слухання справи у його відсутність. Вирішення справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА № 454560, за позивачем зареєстровано автомобіль [NUMBER]. На підставі постанови Фастівського міськрайонного суду від 06.08.2010 року № 3-2594, постановою державного виконавця Відділу ДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 17.03.2011 року № 20677735 накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до постанови головного державного виконавця ВДВС Фастівського МРУЮ про закінчення виконавчого провадження від 25.06.2012 року № 25191461, виконавче провадження з примусового виконання постанови Фастівського міськрайонного суду від 06.08.2010 року № 3-2594 про стягнення з [PERSON] на користь держави 510 грн., яке було підставою для накладення арешту на майно позивача, закінчено. Згідно листа №15.28-22/2200 від 24.07.2017 року Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, виконавчі провадження за якими боржником є [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають. Відповідно до ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Стаття 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна, а саме особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частина 5 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи, що на момент звернення [PERSON] до суду з даним позовом на виконанні у відділі ДВС виконавче провадження, яке було підставою накладення арешту на вказаний автомобіль, закінчено в зв»язку з виконанням рішення суду, інших провадженнь де боржником є позивач відсутні, у суду є всі підстави в знятті арешту на майно позивача в частині автомобіля [NUMBER]. Крім того, позивачем заявлена вимога про скасування арешту з автомобіля [NUMBER]. Аналізуючи докази, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині позову про скасування арешту з автомобіля [NUMBER] слід відмовити, оскільки належних та допустимих доказів того, що позивач є власником автомобіля [NUMBER], у звязку з чим порушені його права шляхом накладення арешту на даний автомобіль та заборони його відчуження, ним не надано. Згідно з положенням ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial