Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

27.09. 2013 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява Приватної агрофірми "Нива" до Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 217 від 30.09. 2010 року, визнання недійсним ордеру на вселення у житлове приміщення. У позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 217 від 30.09. 2010 року "Про видачу ордерів на квартири житлового будинку по [ADDRESS] згідно розпорядження АС "Нива" № 30 від 24.02. 1997 року"; визнати недійсним Ордер на житловому площу в житловому будинку серії [NUMBER] виданий Лисиничівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 15.10. 2010 року [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; визнати за Приватною агрофірмою "Нива" право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 53, 0 кв.м. Позивач у позовній заяві як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: на балансі позивача знаходиться житловий будинок в [ADDRESS]. На підставі оскаржуваного рішення Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області відповідачеві [PERSON] видано Ордер на житловому площу в житловому будинку серії [NUMBER]. Зазначене рішення органу місцевого самоврядування позивач вважає незаконним, оскільки таке рішення видане без згоди позивача, з цих же підстав і ордер підлягає скасуванню. Крім того, відповідач [PERSON] не визнає право власності позивача на спірну кватиру, тому за позивачем слід визнати право власності на зазначене нерухоме майно. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд заявлені позовні вимоги задоволити. Представник позивача ПАФ "Нива" - Данчинин Й.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про уточнення заявлених позовних вимог, позовні вимоги просив задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги не визнав у задоволенні позову просить суд відмовити, оскільки відповідачем уже давно оплачено вартість спірної квартири у якій останній проживає. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оглянувши матеріали цивільної справи № 2 - 1316/86/11 за позовом [PERSON] до ПА "Нива" про визнання договору купівлі - продажу житлового приміщення дійсним та визнання права власності на житлове приміщення, проаналізувавши матеріали цієї цивільної справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішеного справи: ст. 53 ЖК України встановлено, що жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Ч. 1 ст. 58 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Встановлено, що 05.10. 2010 року Лисиничівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області [PERSON] видано Ордер [NUMBER] на житлову площу в житловому будинку [ADDRESS] /а.с. 53/. Із зазначеного ордеру слідує, що такий виданий на підставі рішення виконкому сільської ради від 30.09. 2010 року № 217. Встановлено, що 30.09. 2010 року виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області прийнято рішення № 217 «Про видачу ордерів на квартири житлового будинку по [ADDRESS], згідно розпорядження АС «Нива» від 24.02. 1997 року» /а.с. 6/. Зазначеним рішенням органу місцевого самоврядування вирішено видати ордери на квартиру житлового будинку по [ADDRESS] громадянам: [PERSON] - на квартиру [ADDRESS]; [PERSON] - на квартиру [ADDRESS]; [PERSON] - на квартиру [ADDRESS]. Зазначене рішення виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району було винесено на підставі розпорядження АС «Нива» № 30 від 24.02. 1997 року. Зазначене вбачається із тексту рішення № 217 «Про видачу ордерів на квартири житлового будинку по [ADDRESS], згідно розпорядження АС «Нива» від 24.02. 1997 року». Із розпорядження № 30 від 24.02. 1997 року АС «Нива» /а.с. 3/ слідує, що таким, крім іншого, вирішено продати шість двохкімнатних квартир у вісімнадцятиквартирному житловому будинку с. Підбірці працівника агроспілки, згідно встановленої черги: [PERSON] - квартира [ADDRESS], загальна площа 49, 94 кв.м., вартістю 3150 грн. Термін сплати коштів за квартиру - до 01.03. 1997 року. В разі несплати, рішення про виділення квартири буде анульовано і квартира буде виділятися слідуючому по черзі. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що рішення № 217 «Про видачу ордерів на квартири житлового будинку по [ADDRESS], згідно розпорядження АС «Нива» від 24.02. 1997 року» прийняте виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 30.09. 2010 року, винесене без достатніх на те правових підстав, з порушення ст. 53 ЖК України. Такий висновок слідує із того, що оскаржуване рішення винесене виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області не на підставі спільного рішення органу відповідної організації та її профспілкового комітету, а на підставі розпорядження про продаж квартир. Крім того, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.05. 2014 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі № 2 - 1316/86/11 за позовом [PERSON] до ПА "Нива" про визнання договору купівлі - продажу житлового приміщення дійсним та визнання права власності на житлове приміщення, вирішено: у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПА "Нива" про визнання дійсним договору купівлі - продажу житлового приміщення від 24.02. 1997 року, укладеного між [PERSON] та Агроспілкою "Нива" та визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], відмовлено. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що рішення виконавчого комітету Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 217 від 30.09. 2010 року "Про видачу ордерів на квартири житлового будинку по [ADDRESS] згідно розпорядження АС "Нива" № 30 від 24.02. 1997 року" в частині видачі [PERSON] ордеру на квартиру [ADDRESS] є недійсним та підлягає скасуванню. У свою чергу Ордер на житловому площу в житловому будинку серії [NUMBER] виданий Лисиничівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 15.10. 2010 року [PERSON] на квартиру [ADDRESS], в силу вимог ст. 59 ЖК України, є недійсним, як такий, що виданий на підставі незаконного рішення, з порушенням прав позивача. Позовна вимога заявлена позивачем про визнання за Приватною агрофірмою "Нива" права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 53, 0 кв.м., з підстав визначених ст. 392 ЦК України задоволенню не підлягає. Такий висновок слідує із наступного: відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч зазначених норм закону, позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, у підтвердження того, що позивач набував право власності на спірне житлове приміщення, тому право якого не існує у позивача судовому захисту не підлягає. Документально підтвердженні понесені позивачем судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed