Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 22 листопада 2003р. він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилась донька Крістіна, 10.07.2007р.нар. Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 15.01.2014р. вказаний шлюб було розірвано. За час шлюбу подружжям набуто у власність нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині Ружинського району Житомирської області. Зазначене майно відповідачка не погоджується поділити в добровільному порядку, а тому, враховуючи викладене, [PERSON] просив суд задовольнити його позовні вимоги й провести поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за ним права власності на 1\\2 частку вказаного житлового будинку та виділенням йому в натурі вказаної частки будинку(а.с.1-4). У процесі розгляду справи [PERSON] просив суд залишити без розгляду позовну вимогу щодо виділення йому 1\\2 частки житлового будинку в натурі, в іншій частині позовних вимог свій позов підтримав (а.с.183). Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 20.01.2016р. позов [PERSON] в частині виділення йому в натурі 1\\2 частки житлового будинку по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині Житомирської області залишено без розгляду(а.с.184-185). 2 [PERSON] звернулась до [PERSON] із зустрічним позовом про визнання за нею права особистої приватної власності на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині Житомирської області. Свої вимоги обгрунтовувала тим, що до 19.07.2007р. на земельній ділянці, яка в послідуючому була передана їй у приватну власність, її батьком [PERSON] був побудований житловий будинок, який був подарований їй. Після передачі їй вказаної земельної ділянки у власність, вони з відповідачем провели лише покращення стану будинку, внаслідок якого його вартість збільшилась, проте на незначну суму. А тому, враховуючи викладене, [PERSON] вважає, що вказаний будинок не є спільним сумісним майном подружжя, і просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на нього(а.с.42). В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав з наведених в позовній заяві підстав, а позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] не визнав повністю. Пояснив, що дійсно в 2007 році на відведеній на той час його дружині [PERSON] земельній ділянці по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині була недобудована будівля -"коробка" будинку, яка була накрита дахом. Вказану недобудову їм безкоштовно надав батько [PERSON] для потреб їхньої сім'ї. В той же час, його мати - [PERSON] пообіцяла надати для їхньої сім'ї кошти на добудову цієї "коробки". Що нею і було зроблено після отримання земельної ділянки для будівництва житлового будинку, а саме: в будинку було здійснено штукатурку, поставлено вікна та двері, зроблено підлогу тощо. До будинку було проведено газ, побудовано господарські будівлі. Вказане було здійснено переважно за кошти його матері, однак свою працю вкладали як він, так і його дружина та інші їхні родичі. Після народження доньки вони разом перейшли проживати у вказаний будинок, де він проживав до розірвання шлюбу, тобто до 2014 року. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, а позовні вимоги [PERSON] не визнала повністю. Пояснила, що її батько -[PERSON] в 2007 році подарував їй житловий будинок по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині Житомирської області. Вказаний житловий будинок був недобудований і вони не знали як оформити дарування. Крім того мати [PERSON] заперечувала відносно дарування будинку [PERSON], та вказувала, що у випадку оформленні договору даруваня не буде давати коштів на добудову будинку. Тому дарування спірного будинку було проведено так: землю , на якій був розташований житловий будинок, вилучили у батька та надали їй, а потім також надали їй дозвіл на добудову вказаного будинку. Не заперечує, що мати [PERSON] вкладала свої кошти в добудову спірного житлового будинку, однак вважає, що будинок є її особистою власністю і [PERSON] має право лише на відшкодування коштів, витрачених на добудову будинку. У вказаному житловому будинку після добудови вона разом з відповідачем та їхньою донькою проживали до 2014р. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище -[PERSON]) 22.11.2003 року зареєстрували шлюб, що вбачається з свідоцтва про одруження (а.с.9). Під час вказаного шлюбу у сторін народилась донька -[PERSON], 10.07.2007р.нар., що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с.10). Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 15.01.2014р., яке набрало законної сили 27.01.2014р., шлюб сторін було розірвано (а.с.199). Судом встановлено, та не заперечується сторонами те, що батько відповідачки та позивачки [PERSON] - [PERSON] до 2007 р. на земельній ділянці, яка перебувала в його користуванні та знаходиться за адресою: смт.Ружин, вул.Радянська, 1, провів будівництво незавершеної будівлі. 3 Рішенням виконкому Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області від 19.07.2007р. за №141 було за згодою [PERSON] припинено його право користування земельною ділянкою, наданою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0.15 га, яка розташована по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині Ружинського району Житомирської області. Цим же рішенням вказана земельна ділянка була переведена до земель запасу Ружинської селищної ради (а.с.224). Частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Стаття 18 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ "Про основи містобудування" ( в редакції, яка діяла до 16.09.2008р.) передбачає, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.\~ Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243,( яка діяла до 01.01.2009р.) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Отже, в 2007 році державній реєстрації підлягало право власності тільки на ті обєкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. В правовій позиції, висловленій ВС України 27.05.2015р. по справі №6-159цс15 зазначено, що визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. [PERSON] - позивачкою за зустрічним позовом не надано суду доказів ( акту про прийняття будинку, завершеного будівництвом, в експлуатацію) , що спірне нерухоме майно - житловий будинок по вул.Радянській, 1 в смт. Ружині Житомирської області до 2007 року було введене в експлуатацію , а також що її батько [PERSON] здійснив його державну реєстрацію і таким чином набув право власності на вказане майно. На підставі доказів, досліджених в судовому засіданні, встановлено, що вищевказане будівництво по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині [PERSON] не було завершено та в експлуатацію будинок прийнятий не був, що не заперечується сторонами та підтверджується поясненнями самого [PERSON], які він надав суду. А тому права власності на зазначений житловий будинок [PERSON] не набув і, відповідно, не міг відчужити , в тому числі і подарувати, його будь-кому. 4 Рішенням виконкому Ружинської селищної ради Житомирської області від 24.04.2008р. земельна ділянка площею 0.1451 га, яка розташована по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині Житомирської області, була передана у власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.179-180). Рішенням виконкому Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області від 26.06.2008р. за №98 [PERSON] було надано дозвіл на продовження самовільно розпочатого будівництва житлового будинку та будівництво господарсько-побутових будівель на земельній ділянці площею 0.1451 га за адресою: вул.Радянська, 1 смт.Ружин Ружинського району Житомирської області(а.с..181, 225). На підставі рішенням виконкому Ружинської селищної ради від 18.03.2010р. за №23 25.03.2010р. було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок та господарські будівлі, розташовані по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині Житомирської області, за [PERSON] (а.с.16-17). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Верховний суд України в своїй правовій позиції від 03.06.2015р. по справі № 6-38цс15 роз'яснив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти\~ або спільна праця подружжя Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначалось вище, судом встановлено , що права власності на будинок по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині [PERSON] не набув і, відповідно, не міг подарувати його будь-кому. Останній міг розпорядитись лише будівельними матеріалами, витраченими для будівництва. Однак будь-яких доказів , що [PERSON] в 2007 році подарував ці будівельні матеріали особисто [PERSON] суду не надано. В той же час, з врахуванням того, що остання станом на 2007 рік вже понад три роки перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], мала з ним від шлюбу малолітню дитину, 2007р.нар., проживала з чоловіком спільною сім'єю та вела спільне господарство, мала намір разом з чоловіком [PERSON] будувати власний житловий будинок, суд приходить до переконання, що ці будівельні матеріали були передані [PERSON] безоплатно на потреби сім'ї дочки. Вказане вбачається із пояснень самого [PERSON], даних ним в судовому засіданні. В послідуючому, як вбачається з пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON][PERSON], в також самих сторін по справі, будівництво будинку по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині було проведено подружжям [PERSON] за рахунок власних коштів, коштів, наданих матір'ю [PERSON] на потреби його сім'ї, а також за рахунок фізичної праці як сторін по справі, так і їхніх родичів. 5 З вказаного суд приходить до переконання, що житловий будинок по вул.Радянській, 1 в смт.Ружині Житомирської області був набутий сторонами в 2010 році , тобто під час перебування ними в зареєстрованому шлюбі. Джерелом набуття вказаного майна були спільна праця подружжя [PERSON] та їхні спільні кошти, а також кошти та майно, надане безоплатно їхніми рідними для потреб їхньої сім'ї. Метою придбання майна, тобто побудови вказаного житлового будинку, було забезпечення житлом сім'ї [PERSON], що фактично і відбулося, оскільки подружжя [PERSON] перейшло проживати у спірний житловий будинок ще до завершення його побудови - в 2009р. ( були зареєстровані там з 08.12.2009р.) і проживало там до розірвання шлюбу, тобто до 2014 року. На підставі вказаного, суд приходить до переконання, що зазначений спірний житловий будинок повинен бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. З врахуванням вказаного суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] повністю і, відповідно, відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] Посилання представника [PERSON] на те, що вся земельна ділянка, на якій розташований спірний житловий будинок, належить [PERSON] і тому, відповідно, частина будинку не може належати крім неї іншим особам, які не володіють земельною ділянкою, є необгрунтованими, оскільки якщо для обслуговування цього будинку виділена у власність земельна ділянка, то в подружжя, за яким визнається право власності на певну частину будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.\~ \~ \~ \~ Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за цим позовом [PERSON] підлягає стягненню сплачений по справі судовий збір в сумі 3013 грн. 23 коп. (а.с.1, а.с.52).

Outcome: approved