Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

29.07.2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що їй, як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Леніна м. Красний Лиман, на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради від 18.03.1996 року за № 134, 20.03.1996 року Краснолиманською міською радою був виданий сертифікат серії ДН № 005185, на право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП ім. Леніна, розміром 5,8 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 20.03.1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 53. На даний час сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДН № 005185 позивачкою втрачено, про що було надано оголошення до місцевої газети "Зоря". Видати дублікат зазначеного сертифікату неможливо, оскільки сертифікат виданий у одному екземплярі. Зважаючи на викладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДН № 005185. Позивачка [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не прибула, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Представник позивачки - адвокат Савченко Є.О., належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач - представник Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду. В ухвалі суду від 27.09.2021 було прийнято рішення щодо заочного розгляду справи в порядку гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані в справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. На підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради від 18.03.1996 року за № 134 [PERSON] , як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Леніна м. Красний Лиман (а.с.13), 20.03.1996 року Краснолиманською міською радою був виданий сертифікат серії ДН № 005185, на право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП ім. Леніна, розміром 5,8 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 20.03.1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 53. Відповідно до списку громадян, виданого на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради від 18.03.1996 року за № 134, яким надаються державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, [PERSON] , як власницю сертифікату серії ДН № 005185, включено до цього списку. Відповідно до повідомлення в.о. начальника відділу у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Т. Гуренкової від 17.06.2021 року, на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження міського голови Краснолиманської міської ради від 18.03.1996 року за № 134 в книзі сертифікатів № 1 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДН № 005185 площею 5,8 га в умовних кадастрових гектарах на землях, які перебували у колективній власності КСП ім. Леніна. Вартість сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Леніна станом на 2021 рік з урахуванням коефіцієнтів складає 168772,05 грн. На теперішній час зазначений сертифікат серії ДН № 005185, на право на земельну частку (пай) позивачкою втрачений, про що нею було надано оголошення до місцевої газети "Зоря" (№ 44 від 09.06.2021 року). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з приписами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно з пп. 1, 2. 3, 5ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 "Про порядокпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Порядок отримання земельної частки (паю) регулюється Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Відповідно до статті 11 вказаного Закону встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Зокрема, статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесенні інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинний на час видачі [PERSON] сертифіката на земельну ділянку(пай)) право власності та право оренди на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того, 01.01.2013 року набули чинності зміни до Земельного кодексу України, зокрема ст. 126 викладена в новій редакції, а саме право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 182 ЦК України в редакції 2003 року передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Крім того, згідно п. 4 ст. 334 ЦК України - права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації відповідно до закону. За вимогами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором не здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що належить [PERSON] оскільки з набранням чинності змін до Закону України «Про державний земельний кадастр» змінено порядок отримання правовстановлюючих документів на землю. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За вимогами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до абз. 2 п. 7 постанов Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Оскільки позивачка в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності на сертифікат на право на земельну частку (пай), захистити своє порушене право не може, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] . Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved