Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

30.03.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітньої [PERSON], третя особа Департамент комунальної власності ОМР про визнання договору оренди нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS], укладеного 16.09.2015р. між позивачем та [PERSON], недійсним з наступною реституцією та стягнення з правонаступників матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 3 1.03.2017 позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Департамент комунальної власності ОМР про визнання договору оренди недійсним та стягнення матеріальної та моральної шкоди було залишено без руху. На усунення недоліків позовної заяви 31.03.2017р. представником позивача надано письмові докази та 05.04.2017 до канцелярії суду позивачем була надана уточнена позовна заява.(а.с.74-78) про визнання недійним договору оренди нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] укладеного 16.09.2015р. між позивачем та [PERSON] , оскільки остання не була власником об'єкту з наступною реституцією та стягнення з правонаступників матеріальної та моральної шкоди, а саме з [PERSON]- половину повної суми матеріальної шкоди в сумі 163531 грн., та з правонаступників [PERSON]- в рівних частках з кожного (по 54510,3 грн. ) іншу половину повної суми матеріальної шкоди 163531 грн. як незаконно і безпідставно отримані орендні платежі в загальній сумі 85000 грн. - у подвійному розмірі, що складає 170 000 грн., а також витрати на ремонт та обладнання приміщення в сумі 78 531 грн. у подвійному розмірі, що складає 157 062 грн.. Також позивач просив стягнути судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2017 було відкрито провадження. Представником позивача 26.06.2017 р. до суду подана заява про залишення без розгляду позовних вимог про стягнення моральної шкоди (т.1, а.с.199). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2017 позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди - залишено без розгляду (а.с.206). Також ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2017 р. суд перейшов до судового розгляду та призначив справу до розгляду по суті на 14.09.2017р. 14.09.2017р. судове засідання було відкладено у зв'язку з неявкою відповідачів та третіх осіб. 24.10.2017р. в судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала суду пояснення щодо позовних вимог, підтримавши позовну заяву з викладених підстав, зазначивши наступне. Позивачу ріелтор по нерухомості запропонувала спірне приміщення, яке він мав намір використовувати під магазин без ремонту, і при огляді цього приміщення, на якому був саме [PERSON], повідомивши що він є від орендаря, та який на той час мав нотаріальну довіреність, [PERSON] і представник позивача. Вони дійшли згоди щодо цього приміщення і [PERSON] вимагали, щоб в договір оренди було внесено пункт, за яким ремонт приміщення здійснюється за рахунок позивача, на що орендатор погодився і відповідний договір оренди приміщення був підписаний 16.09.2015р. і при цьому також внесена предоплата, що підтверджується відповідними розписками. При укладанні договору [PERSON] надавали [PERSON] ксерокопії правовстановлюючих документів на це приміщення (реконструйоване кафе) а саме свідоцтва про право власності. Після цього [PERSON] передав ключі від приміщення та вимагав проводити ремонтні роботи за його узгодженням, пояснював як користуватися газом. Він же отримував кошти як орендну плату, надаючи відповідні розписки, та повідомляв, що [PERSON] хворіє. З вересня по жовтень 2015р. були проведені ремонтні роботи і наприкінці жовтня магазин відкривався з виставкою народних промислів, тобто ним позивач користувався. У листопаді 2015р. [PERSON] приходив до магазину та отримав кошти за оренду. Паралельно їй подзвонила [PERSON] та попросила про зустріч, щоб надати певні документи, і повідомила що у них є проблеми з сусідами, після чого [PERSON] погодилась бути її представником в суді, на що [PERSON] надала їй відповідну довіреність, та представник відвідувала разом з [PERSON] судові засідання та приймала участь у судових справах до січня 2016р. Саме тоді позивачу стало відомо що з 31.03.2015р. було скасовано свідоцтво про право власності на спірне приміщення, але при цьому пояснювали, що скасовано було свідоцтво тільки на житлове приміщення. Також їй стало відомо, що у [PERSON] взагалі не має права власності на спірне приміщення, оскільки вони звертались з позовами до Одеської міської ради про визнання права власності та їм було відмовлено. Таким чином позивач вважає, що на момент укладання договору у [PERSON] не було правовстановлюючих документів на спірне приміщення, про що вони знали. 07.01.2016р. [PERSON] приймав плату за оренду приміщення, а 30.01.2016р. [PERSON] разом з [PERSON] захопили спірне приміщення вночі, змінивши замки і з того часу позивач не має можливості туди потрапити та ним користуватись, де залишилось усе торгівельне обладнання і весь товар,у зв'язку з чим позивач звертався до правоохоронних органів. У лютому 2016р. стало відомо що [PERSON] в грудні 2015р. померла. Після її смерті спадщину отримали її діти. Проте на спірний об'єкт нерухомості діти як спадкоємці не отримали спадщину, оскілки у померлої не було право власності на нього. Тому позивач вважає, що вони навмисно ввели його в оману при укладанні договору оренди з метою незаконного отримання орендної платежів і з метою поліпшення приміщення. Позивач витратив багато коштів на ремонт приміщення та його обладнання. Матеріальна шкода складає сума оплат за оренду та сума витрачених коштів на ремонт приміщення. Кримінальне провадження з приводу захоплення не закрито. При укладання договору була присутня представник позивача, [PERSON], [PERSON] і ріелтор, але цей договір не був підписаний у присутності [PERSON], так як на ньому вже стояв підпис [PERSON], а з іншого боку як оренда договір підписаний [PERSON] та [PERSON] після його підписання вона не вносила в договір будь-яких змін. При цьому пояснила що у неї не має належних доказів в підтвердження витрачених коштів на ремонт. На вимогу представника відповідача щодо сумніву відносно достовірності договору оренди як доказу, суд зобов'язав представника позивача надати суду оригінал вказаного в позові договору оренди, на який як на підставу правовідносин посилається позивач, про що представник позивача була повідомлена. Проте вимога суду не була виконана представником позивача та оригінал договору оренди суду не надавався для огляду в підтвердження обґрунтованості позову. Представник відповідача [PERSON].- [PERSON] у судовому засіданні 24.10.2017р. пояснив що позов не визнає як такий що є необґрунтованим та спростовував факт укладання між сторонами договору оренди та передачі певних орендних платежів та правовідносин. На його думку не зрозуміло з копій розписок до якого договору вони відносяться і за який час. Розрахунок збитків щодо витрачених начебто коштів за ремонт приміщення є непідтвердженим та не доведеним, не має Актів виконаних робіт. відсутні належні докази щодо захоплення приміщення та кримінальне провадження було закрито. [PERSON] це неповнолітня дочка [PERSON] та її законним представником є [PERSON] Представник відповідача [PERSON]-[PERSON] в судовому засіданні 24.10.2017р. позовні вимоги не визнав, вважаючи що додана до позову ксерокопія договору оренди та копії розписок є підробками, так як навіть з їх змісту вбачається, що хтось в них вносив правки та дописки, а в цивільній справі яка розглядаються суддею Загороднюк В.І. саме такої копії договору не має, у зв'язку з чим наполягав, щоб позивач або його представник надали суду для огляду оригінал договору оренди. Вважає що ніякого обману не було. Крім того згідно законодавства договір оренди, укладений більш ніж як на три роки підлягав нотаріальному посвідченню. Зазначений позивачем договір оренди [PERSON] не підписувала та будь-яких коштів як оплату за оренду вона не отримувала. Відсутні належні докази щодо проведення ремонтних робіт та їх ціни. Позивач не направляв до спадкоємців померлої будь-яких претензій з цього приводу. Спочатку це приміщення було житловим, а потім була реконструкція та дозвіл Жовтневої райадміністрації ОМР 1999 року на використання підвалу та жиле приміщення було переведено у нежитлове приміщення. Представник відповідача [PERSON] який є законним представником неповнолітньої [PERSON]-[PERSON] також в судовому засіданні 19.04.2018р. позов не визнав , надававши відзив на позов який підтримав. Представник третьої особи - Департаменту комунальної власності ОМР у судовому засідання пояснила, що їй невідомо хто є власником спірного приміщення і доступу до нього у них не має. При цьому не заперечувала щодо існування технічного паспорта виданого на Одеську міську раду. 19.04.2018р. судове засідання за клопотанням представника позивача відкладалось на 19.06.2018р. 19.06.2018р. у зв'язку з неявкою представника позивача та неповідомленням причин неявки судове засідання відкладалося на 11.07.2018р. та за аналогічних підстав було оголошено перерву і 11.07.2018р. на 30.08.2018р. Учасники справи у судове засідання, призначене на 30.08.2018 року, не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представником позивача - [PERSON] до суду була надана заявка про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлень на номер 380634389130 (т.1, а.с.91). Відповідно до змісту зазначеної заявки, остання зобов'язується повідомляти суд про зміну номерів та обставин, які перешкоджають отриманню SMS-повідомлень. Також в позовній заяві зазначені телефони позивача та його представника, за якими вони були повідомлені про час та дату судового засідання. Суд сповіщав про слухання справи шляхом надсилання к поштової кореспонденції так і шляхом надіслання смс-повідомлення, яке було отримано стороною завчасно, що підтверджується матеріалами справи. Будь-яких заяв з приводу неявки суду не повідомили. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому суд враховує що по суті справи сторони надавали суду свої пояснення. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. З 10.09.2018 року по 14.09.2018 року суддя перебувала у відрядження на навчання. У зв'язку з цим, датою складення цього судового рішення є 17 вересня 2018 року. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб у минулих судових засіданнях, які приймали участь у розгляді справи, судом встановлено наступні обставини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно до ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним. З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 16.09.2015 було укладено договір оренди нежитлового двоповерхового приміщення клубу-магазину за адресою [ADDRESS], загальною площею 154 кв. м.. [INFO] [PERSON] померла. Позивачу в січні 2016 стало відомо, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси (справа № 522/9843/13) від 04.03.2014 р., яке в подальшому залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.06.2014, було скасовано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення клуба-кафе від 18.09.2006 р., яке належало [PERSON] та розміщене за адресою - [ADDRESS]. Позивач вважає, що скасовування правовстановлюючого документу на орендоване приміщення, до укладання договору оренди, та відсутність права власності на об'єкт нерухомості є введенням другої сторони договору в оману щодо істотних умов договору, що є підставою для визнання правочину недійсним. З таким висновком позивача суд не погоджується оскільки на час укладання спірного договору оренди приміщення належало [PERSON] на підставі свідоцтва № 003882 від 15.10.1999 року про право власності на квартиру [ADDRESS], яке не скасовано та не визнано недійсними. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2014, на яке посилається позивач, стосувалося лише питання переводу раніше реконструйованої житлової квартири № 35 (що включає і спірне нежиле приміщення), у нежитлове приміщення під клуб-кафе № 550. Законність володіння [PERSON] вказаним приміщення підтверджується рішенням Приморського районного суду від 28.12.2010 р., ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.07.2011 р. та ухвалою ВССУ від 21.11.2011 р. (справа № 2-1161/10). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначена норма дозволяє сторонам укладати будь-які правочини за умови, якщо такі правочини не суперечать діючому законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Частина 1статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Постановою Верховного суду у справі 445/1011/17 від 01.08.2018 надано правовий висновок, яким визначено, що обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229, статті 230 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Враховуючи, що твердження позивача про належність приміщення за адресою [ADDRESS], територіальній громаді м. Одеси, та відсутність права власності на зазначене майно у [PERSON], є недоведеним, (відсутність волі позивача перебувати у відносинах, породжених правочином, умисні дії [PERSON] ) тому суд позбавлений встановити факт обману при укладанні спірного договори оренди від 16.09.2015 р. . Використання в якості доказу заяви Позивача до правоохоронних органів на нібито протиправні дії Відповідача, не можуть слугувати у якості доказів чи якогось підтвердження обставин цивільної справи, так як сам факт подачі заяви до правоохоронних органів не підтверджує викладенні в такій заяві повідомлення чи обставини до прийняття рішення відповідним судом, тому не створюють якихось правових наслідків для учасників цивільного процесу. Крім того, з пояснень сторони позивача вбачається, що навпаки протягом тривалого періоду часу [PERSON] користувався спірним приміщенням за адресою [ADDRESS], яке було надано йому в оренду, тобто умови договору сторонами визнавались та виконувалися. Відповідно до положень ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Враховуючи заперечення представника відповідача [PERSON] факт укладання договору оренди від 16.09.2015 між [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні 24.10.2017 судом було зобов'язано представника позивача надати оригінал зазначеного договору. Між тим, зазначений документ так і не був наданий, а тому суд вказаний документ як доказ не бере до уваги. Щодо позовних вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди та орендних платежів, а також відсутність належних та достовірних доказів щодо вказаних в позові сум шкоди, суд вважає їх похідними від позовних вимог про визнання договору оренди недійсним, а отже у зв'язку з відмовою в задоволенні первісних позовних вимог, підстав для задоволення похідних від них суд не вбачає можливим. Крім того, в обґрунтування розміру матеріальної шкоди позивач надає свій розрахунок від 30.03.2017 року, згідно якого орендні платежі склали 85 000 грн., ремонт приміщення та обладнання - 70 531 грн., вартість вивісок - 8000 грн.. (а.с.5). Проте, позивачем не надано будь яких документів, що б підтверджували факт проведення ним ремонту, а також фактичну суму проведення такого ремонту. Крім того, не має ніяких доказів що такі платежі (при наявності) були сплачені саме [PERSON], як фізичною особою-підприємцем. Документи не мають багатьох необхідних для таких документів реквізитів, зі змісту цих документі не можливо визначити що для кого і де робилось і чи робилось взагалі, оригінали цих документів до суду не надавались. Документи, які надані до позовної заяви як докази понесення витрат на ремонт не відповідають вимогам до первинних розрахункових документів, які встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Наказом Міністерства фінансів України "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" від 24.05.1995 р. № 88. Більш того, у позовній заяві Позивач запевняє, що нібито протягом вересня-жовтня 2015 року ним як орендарем було проведено косметичний ремонт орендованого приміщення відповідно до умов Договору на що витратив, як зазначається, мінімально 78531 грн. (сімдесят вісім тисяч п'ятсот тридцять одна гривня 00 копійок). Проте в матеріалах справи відсутні буд-які докази, які б підтверджували факт проведення косметичного ремонту з боку [PERSON] відповідно взятих на себе зобов'язань за Договором. Варто зазначити, що в матеріалах справи наявні численні договори підряду, предметом яких є зобов'язання здійснити будівельно-ремонтні та косметично-обладнювальні роботи в приміщенні магазину «Дарунки Старої Одеси», що розташоване за адресою: м. Одеса, площа Катерининська, 5, зокрема: Договір підряду від 24.09.2015 між Благодійним фондом «7 шляхів» та ФОП [PERSON]; Договір підряду від 01.10.2015 між Благодійним фондом «7 шляхів» та ФОП [PERSON]; Договір підряду від 05.10.2015 між Благодійним фондом «7 шляхів» та ФОП [PERSON]. Жоден з зазначених договорів не укладений з позивачем, у зв'язку з чим у суду відсутня можливість встановити причино-наслідковий зв'язок між зазначеними договорами та збитками, які поніс [PERSON] Таким чином, позивачем не надано належних доказів чи розрахунків щодо обґрунтування понесених матеріальних збитків, а також доказів того, що власно ним, за свій рахунок, було обладнане приміщення, підтвердження розмірів витрат на установку та ціну обладнання, перелік та ціна товару який на думку Позивача знаходиться у приміщенні та інше. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням викладеного, суд вбачає, що підстави позову [PERSON] не знайшли свого підтвердження за розглядом справи, суд не вбачає ознак обману під час укладення спірного правочину, з урахуванням викладеного приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову саме з підстав його недоведенності, підстав для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності немає, а тому суд не приймає до уваги заяву сторони відповідача. Підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed