Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідачки для зарахування в дохід держбюджету надміру перераховану суму щомісячної адресної допомоги у розмірі 37769,61 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 509, позивачем була взята на облік [PERSON], зареєстрована в [INFO]. На підставі наданої заяви на сімю [PERSON] була призначена грошова допомога, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 р. №505, в період з 28.11.2014 р. по 27.05.2016 р. УПСЗН Прилуцької міської ради, з 01.07.2016 р. по 31.12.2016 р. та з 17.01.2017 р. по 16.07.2017 р. УПСЗН Лисичанської міської ради. В результаті перевірки достовірності інформації, наданої відповідачкою для призначення допомоги, встановлено, [PERSON] 03.09.2013 придбала житло, розташоване за адресою: м. Лисичанськ, вул. Рози Люксембург, буд.30, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.07.2017 р. №92005746. Розмір надміру перерахованої суми допомоги за періоди 28.11.2014 по 27.05.2016, з 01.07.2016 по 31.12.2016, з 17.01.2017 по 16.07.2017 складає 39780 грн. Станом на день звернення до суду відповідачкою добровільно сплачено 2010,39 грн., у звязку з чим позовні вимоги були зменшені на вказану суму. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному у позові. Доповнила, що оскільки гроші на виплату допомоги виділяються з державного бюджету, а позивач є розпорядником бюджетних коштів, він має право звернення до суду з позовом про стягнення безпідставно сплаченої УПСЗН Прилуцької міськради допомоги. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вона повідомляла про наявність у неї житла у Лисичанську, коли вставала на облік у Прилуках, однак там на це ніяк не відреагували і призначили допомогу. Тому вона не повідомила про це позивачу, бо вважала, що це не має значення. Представник відповідачки позов не визнав. Усно та письмово (а.с.30-33) пояснив, що у позивача немає повноважень на стягнення розміру допомоги, призначеної у м. Прилуки. Окрім того, згідно діючого законодавства м. Лисичанськ було віднесено до зони проведення АТО, тому наявність у ньому житла не впливала на призначення допомоги. Отриману після внесення змін до законодавства суму відповідачка добровільно сплатила, тому просить у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, представників сторін, дослідивши докази у справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 26 листопада 2014 р. відповідачка разом із донькою [PERSON], [INFO], які є громадянами України та зареєстровані за адресою: м. Луганськ, кв-л. Гагарина[ADDRESS], подала заяву до УПСЗН Прилуцької міської ради, зареєстровану 28.11.2014 р. під №252, для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання (а.с.16). Надалі відповідачкою до УПСЗН Прилуцької міської ради надавалися заяви про нарахування допомоги від 28.02.2015 р. (а.с.15), продовження виплати допомоги від 23.06.2015 р. №249 (а.с.14,) та про призначення такої виплати від 19.11.2015 р., 29.04.2016 р., 26.05.2016 р., (а.с.11-13). На підставі заяви № 924022511 від 22.06.2016 відповідачка була взята на облік позивачем як внутрішньо переміщена особа (а.с.9). 01 липня 2016 р. відповідачка разом із донькою [PERSON], [INFO], які є громадянами України та зареєстровані за адресою: м. Луганськ, кв-л. Гагарина[ADDRESS], подала заяву №4592, на підставі якої почала отримувати у позивача щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання (а.с.7). Згідно довідки позивача від 17.08.2017 р. відповідачка отримала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання за період з липня 2016 р. по травень 2017 р. включно в розмірі 13901,61 грн. та за червень-серпень 2017 р. 2010,39 грн. (а.с.3). Надміру перерахована сума грошової допомоги за червень-липень 2017 р. в розмірі 2010,39 грн. відшкодована відповідачкою у добровільному порядку (а.с.38), що визнається позивачем шляхом зменшення розміру позовних вимог. Рішенням позивача № 1936 від 01.09.2017 виплата адресної допомоги відповідачці була припинена з посиланням на наявність у відповідачки житла, розташованого за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Рози Люксембург, 30, тобто в районі, іншому ніж район проведення АТО (а.с.2). Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. 1.Відсутність правових підстав для стягнення перерахованої позивачем грошової допомоги за період з липня 2016 р. по травень 2017 р. включно в розмірі 13901,61 грн.. Відповідно до первинної редакції абз.2 п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 505 (далі Порядок) грошова допомога не призначалася у разі, коли будь-хто з членів сімї мав у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Постановою КМУ №212 від 31.03.2015 р. слово «володінні» було замінено на слово «власності», а постановою №257 від 08.04.2015 р. слова «та районів проведення антитерористичної операції» були замінені словами «районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення». Постановою КМУ №370 від 31.05.2017 р. абз.2 п.6 був викладений у новій редакції -«будь-хто із членів сімї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;». Таким чином, у будь-якому випадку до внесення змін до Порядку постановою КМУ №370 від 31.05.2017 р. наявність житла у районах проведення антитерористичної операції не позбавляла внутрішньо переміщену особу права на отримання щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання. Статтею першою Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон), визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року\~№ 405/2014\~та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Станом на 31 травня 2017 р. включно Указ Президента України про завершення антитерористичної операції прийнятий не був. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року\~№ 405/2014. Пунктом 5 ст.11 Закону на КМУ покладено обовязок у 10-тиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у період з 14 квітня 2014 р. до її закінчення, та у 10-тиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції прийняти остаточний перелік. На виконання вимог Закону розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р був затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у п.8 розділу «Луганська область» якого зазначено м. Лисичанськ. Дію цього розпорядження було зупинено розпорядженням КМУ від 5 листопада 2014 р. № 1079-р, в якому не було зазначено підстави його прийняття, тому на час звернення позивача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги, як особі яка переміщується з тимчасово окупованої території України, передбаченого Законом Переліку не існувало. Розпорядження КМУ №1079-р втратило чинність на підставі розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 р. № 1275-р, що затвердило новий Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і в якому у п.8 розділу «Луганська область» знову було зазначене м. Лисичанськ. Розпорядження №1275-р є чинним і на час розгляду справи судом. З розпоряджень КМУ №1053-р і №1275-р вбачається, що м. Лисичанськ до і після переміщення відповідача та членів її сімї входило в Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. При цьому відсутність з 5 листопада 2014 р. на рівні підзаконного нормативного акту механізму реалізації прав та свобод громадян, закріплених у законі, не може бути підставою для відмови у захисті таких прав. Аналогічну правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України у постанові від 13 серпня 2015 року за № К/800/8113/15. Виходячи з цього, суд робить висновок, що м. Лисичанськ мало статус населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція, не тільки під час дії розпорядження №1053-р, але й під час зупинення його дії і до прийняття розпорядження №1275-р. Суд вважає, що відсутність м. Лисичанська у затвердженому розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р (станом на час переміщення відповідача та членів її сімї та звернення до позивача із заявою), Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, не є доказом того, що житлове приміщення відповідача було розташоване в регіонах, інших ніж райони проведення антитерористичної операції, оскільки взяття на облік і надання грошової допомоги відповідній категорії осіб повязано з їх переміщенням з району проведення антитерористичної операції, що не є тотожним території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження за умови відсутності у будь-кого з членів сімї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (на час звернення відповідачки за допомогою і по 31 травня 2017 р. включно). Також суд вважає, що застосовані у наведених нормативно-правових актах словосполучення «райони проведення антитерористичної операції», «територія проведення антитерористичної операції» та «на території яких здійснювалася антитерористична операція» є тотожними за своїм змістом, а тому не впливають на висновки суду, оскільки вони містять однакові критерії - просторовий («райони» і «територія») та дійовий («проведення» і «здійснення»). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… вбачається, що за відповідачкою з 03.09.2013 р. зареєстроване право власності на ? частку житлового будинку за адресою: м. Лисичанськ, вул. Рози Люксембург, буд.30 (а.с.4), і саме ця обставина зазначена у якості підстави позову для стягнення надміру виплачених сум допомоги. Однак, з аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що м. Лисичанськ з липня 2016 р. до 31 травня 2017 р. включно входило до переліку населених пунктів, що знаходяться на території (входять до району) проведення (здійснення) антитерористичної операції, тому відповідачка мала право на отримання щомісячної адресної допомоги особі, яка перемістилась з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрати на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг до 31.05.2017\~р. включно, у звязку із чим правових підстав для задоволення позову в цій частині немає. 2.Відсутність повноважень для звернення з позовом та доказів в частині вимог про стягнення надміру перерахованої грошової допомоги УПСЗН Прилуцької міської ради. Перш за все суд вважає необхідним зазначити, що відмова у задоволенні позову може ґрунтуватися як на нормах процесуального, так і матеріального права. При цьому «процесуальна» відмова має примат над «матеріальною», бо не позбавляє у певних випадках можливості належний субєкт звернутися за захистом порушених чи таких, що не визнаються, прав та охоронюваних законом інтересів. Це має важливе значення з огляду на положення ст.82 ч.4 ЦПК України, оскільки «матеріальна» відмова передбачає встановлення обставин, які мають преюдиційне значення. Тому, хоча наведені у п.1 мотивувальної частини цього рішення підстави для відмови у задоволенні позову, що ґрунтуються на матеріальному праві, можуть бути покладені в основу відмови у задоволенні позову і в цій частині вимог, слід вважати на те, що така відмова внаслідок незалучення УПСЗН Прилуцької міськради до участі у справі буде передчасною. Суд погоджується з представником відповідачки щодо відсутності у позивача повноважень на стягнення сум допомоги, перерахованої УПСЗН Прилуцької міської ради. Частиною першою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно ст.22 ч.1, ч.3, ч.5 п.п.3, 7 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1\~частини другої цієї статті та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень. Головний розпорядник бюджетних коштів: отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі. Відповідно до\~п.п.3,\~4\~постанови КМУ\~№505\~від 01.10.2014\~р.фінансування витрат, повязаних з наданням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, здійснюється за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету та коштів, що надходять до державного бюджету як благодійна або міжнародна допомога. Виділити Міністерству соціальної політики 510000 тис. гривень для надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Згідно ст.2 та Додатків №3 до Законів «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та «Про Держвний бюджет України на 2017 рік» Міністерство соціальної політки визначалося головним розпорядником бюджетних коштів та отримувало їх на надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, код програмної класифікації та видатків… 2501480. Порядком визначено: пункт 8\~абз.3\~-\~уповноважені органи подають щомісяця до 10 та 20 числа заявки про потребу в коштах на виплату грошової допомоги структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій; пункт 9 - Мінсоцполітики після надходження зазначених у пункті 8 цього Порядку заявок про потребу в коштах на виплату грошової допомоги та коштів державного бюджету не пізніше трьох робочих днів перераховує відповідні кошти структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій. Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської держадміністрацій протягом двох днів перераховують кошти на рахунки уповноважених органів. Грошова допомога перераховується уповноваженими органами на рахунки відповідних установ уповноваженого банку. Установи уповноваженого банку протягом трьох робочих днів після надходження коштів на зазначені рахунки перераховують такі кошти на банківські (поточні) рахунки відповідних уповноважених представників сімї; пункт 10 - уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання; пункт 11 абз.2, 3 - суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сімї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. З аналізу наведених нормативно-правових актів суд робить висновок, що Міністерство соціальної політки як головний розпорядник бюджетних коштів на підставі відповідних заявок розподіляє їх розпорядникам бюджетних коштів нижчого рівня відповідним структурним підрозділам ОДА і КМДА, які у свою чергу розподіляють отримані кошти уповноваженим органам міським та районним органам соціального захисту населення. Жоден з наведених нормативно-правових актів не дає право уповноваженому органу (тобто відповідному міському чи районному органу соцзахисту населення) на стягнення надміру перерахованих сум грошової допомоги, які були виплачені іншим уповноваженим органом. Відсутні докази надання позивачу такого права шляхом видачі відповідної довіреності на представництво від головного розпорядника бюджетних коштів Мінсоцполітики чи уповноваженого органу, що провадив виплату допомоги, - УПСЗН Прилуцької міської ради. Таким чином, УПСЗН Лисичанської міської ради у будь-якому випадку є неналежним позивачем в частині вимог про стягнення надміру перерахованих сум грошової допомоги УПСЗН Прилуцької міської ради. При цьому суд зазначає, що не може визначити розмір надміру перерахованих сум грошової допомоги УПСЗН Прилуцької міської ради, оскільки з копії довідки УПСЗН Прилуцької міської ради б/н та дати видачі неможливо встановити за який період відповідачка отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам, т.я. у довідці цей період вказаний як «з 01.12.2015 р. по 27.05.2015 р.», у колонці місяців вказаний 2016 рік, у колонці сплачених сум на рівні місяця «листопад» вказано «2015 р.». Загальна сума, яка нібито отримана відповідачкою складає 7784,9 грн. (а.с.10). Враховуючи явні суперечності змісту у вказаній довідці, суд у будь-якому випадку не може прийняти її як доказ вимог в частині стягнення надміру перерахованих сум грошової допомоги УПСЗН Прилуцької міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed