Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

27.07.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Просив набуте за час шлюбу спірне майно, а саме: холодильник Samsung RB31FERMDSS/WT, вартістю 14799 грн., телевізор LED LG 49LB620V, вартістю 8900 грн., мікрохвильову піч Samsung MW3100H з біокерамичним покриттям, 23 л, вартістю 4399 грн., монітор Asus, вартістю 5499,80 грн.,системний блок вартістю 3000 грн., карту оперативної пам'яті Kingston, вартістю 1142 грн., карту оперативної пам'яті Kingston, вартістю 1200 грн., клавішник Bravis KB-2069 вартістю 1999,90 грн., пральну машину LG F1096ND, вартістю 19399 грн., пилосос Samsung, вартістю 2835 грн., акустичну гітару вартістю 1200 грн., ноутбук Lenovo, вартістю 5069 грн., швейну машину, вартістю 330 грн., передати відповідачці, стягнувши з неї на його користь Ѕ частину вартості. Зміст позовних вимог зводиться до того, що після припинення шлюбних відносин відповідачка забрала спільно набуті речі та вивезла їх. Позивач не має змоги користуватись спільним майном, тому просить стягнути Ѕ частину його вартості з відповідачки, залишивши їй все майно в користування. Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 04 жовтня 2018 року [PERSON] пред'явила до суду зустрічний позов до [PERSON] Просила при вирішенні первісного позову [PERSON], предметом якого є поділ предметів побутової техніки, здійснити також поділ іншого спільно набутого подружжям майна - автомобіля ЗАЗ Сенс, 2014 р.в., та грошових коштів на банківських рахунках, відкритих на ім'я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» та «УкрСибБанк», та стягнути з зустрічного відповідача Ѕ частину вартості автомобіля та половину коштів, що містилися на банківських рахунках на момент їх зняття зустрічним відповідачем. У судовому засіданні представник первісного позивача заявлений [PERSON] позов підтримала, просила визнати перелічені у позовній заяві предмети побутової техніки спільним майном подружжя, залишити спірне майно відповідачці та стягнути з відповідачки на користь позивача половину вартості цього майна. Зустрічний позов представник первісного позивача визнала частково, погодилась на те, що первісний позивач має сплатити відповідачці Ѕ частину вартості спірного автомобіля, набутого у період шлюбу з відповідачкою. Заявлені зустрічні вимоги про поділ коштів на банківських рахунках представник первісного позивача не визнала, посилаючись на те, що оскільки коштів на момент судового розгляду на банківських рахунках немає, тому відсутній предмет поділу. Зустрічна позивачка та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, посилаючись на його недоведеність та безпідставність. Підтримали зустрічні позовні вимоги. Пояснили, що з травня 2014 року по листопад 2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] Також [PERSON] має сина від попереднього шлюбу, який проживає з нею. Вказали, що майно, зазначене первісним позивачем, не придбавалось подружжям та в користувані останнього не перебувало. Наполягали на тому, що сім'я [PERSON] проживала у зйомній квартирі, яка була повністю умебльована та в якій малася уся необхідна побутова техніка. На початку травня 2018 року [PERSON] виїхала з цієї квартири з дітьми на вимогу її чоловіка. Вона зняла іншу квартиру, яка також умебльована та в якій наявна уся необхідна побутова техніка. Пояснили, що за час шлюбу подружжя [PERSON] за спільні кошти придбало спірний автомобіль ЗАЗ Сенс, 2014 р.в. Крім того, сім'я мала заощадженя, які первісний позивач зберігав на банківських рахунках у АТ «ПриватБанк» та «УкрСиббанк». Подружжя бажало придбати житло для спільного проживання, на яке збиралися кошти. Навесні 2018 року [PERSON] виїхав за кордон на роботу. На початку травня 2018 року первісний позивач, перебуваючи на роботі за кордоном, зателефонував дружині та наполягав на розлученні, наказав їй виїхати з квартири. Після цього, але до розірвання шлюбу, первісний позивач зняв всі кошти з банківських рахунків, таким чином одноосібно розпорядився спільним майном. Оскільки згоди про добровільний поділ майна подружжя між сторонами досягнуто не було, відповідач володіє та користується спірним автомобілем самостійно, спільне володіння та користування вказаним майном, яке є неподільною річчю, між ними є неможливим, тому зустрічна позивачка просила визнати за відповідачем право власності на спірний автомобіль та стягнути з відповідача на її користь вартість половини автомобіля. Також зустрічна позивачка просила стягнути з відповідача на її користь половину спільно нажитих грошових коштів, які перебували на валютних рахунках [PERSON] станом на березень-червень 2018 року. Заслухавши в судовому засіданні пояснення зустрічної позивачки та представників сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази справи, суд дійшов висновку про те, що заявлений [PERSON] первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.05.2014 року по 14.12.2018 року. Шлюб було розірвано рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 02.11.2018 року. Рішення суду набрало чинності 14.12.2018 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з зустрічною позивачкою. (т.1 а.с.78,79) Вирішуючи первісні позовні вимоги про поділ рухомого майна - предметів побутової техніки, які позивач запропонував залишити відповідачці, стягнувши з неї на його користь Ѕ частину вартості цих предметів, суд виходить з положень ст. 69-71 СК України. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, ст. 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що предмети побутової техніки, перелічені в первісній позовній заяві, не можуть бути включені до переліку майна, що підлягає поділу між сторонами, оскільки відсутні докази того, що таке майно подружжям придбавалося у власність, існує в натурі на момент судового розгляду і перебуває у користуванні або володінні первісної відповідачки на момент поділу. Наявність спірних предметів на момент поділу та вартість, вказана в позовній заяві первісним позивачем, відповідачкою заперечувалась. Оскільки згоди щодо вартості спірного майна між сторонами не досягнуто, первісний позивач в силу ст. 81 ЦПК України мав надати суду докази дійсної вартості спірного рухомого майна на час розгляду справи. Таких належних та допустимих доказів стороною первісного позивача суду не надано. Як і не підтверджено згоди первісної відповідачки на сплату грошової компенсації половини вартості спірного майна. Також не надано доказів того, що ця сума внесена на депозитний рахунок суду. В той же час допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що в середині травня 2018 року [PERSON] на вимогу її чоловіка [PERSON] виїхала з квартири, яку винаймала сім'я [PERSON]. [PERSON] переїздила на іншу квартиру, розташовану в будинку неподалік від попереднього місця проживання. Вона часто бувала в квартирі, де до травня 2018 року проживала сімя [PERSON], а також допомагала перевозити звідти речі на нову квартиру, яку зняла [PERSON] у травні 2018 року. Обидві квартири здавалися в найом разом з меблями та побутовою технікою, в тому числі пральною машиною, холодильником, мікрохвильовою піччю. При переїзді [PERSON] переносила речі в руках та на візочку, машину для переїзду не винаймала, оскільки нова зйомна квартира знаходилася поруч. [PERSON] переносила тільки особисті речі та речі дітей. Побутової техніки [PERSON] не перевозила. Виходячи з наведеного, заявлені первісним позивачем вимоги про поділ рухомого майна не підлягають задоволенню за їх недоведеністю, що не позбавляє сторін права повторного звернення до суду із такими вимогами. Дослідженням письмових доказів справи судом встановлено, що за час перебування у шлюбі [PERSON] у 2015 році придбав автомобіль ЗАЗ Сенс, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. (т.1 а.с.198) Відповідно до висновку №4693/18-24 автотоварознавчої експертизи від 10.01.2019 р., ринкова вартість автомобіля ЗАЗ Сенс, 2014 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], станом на момент проведення експертизи склала 105361,26 грн. (т.2 а.с.112-119) Звертаючись до суду з даним позовом, зустрічна позивачка послалась на те, що вона згодна на присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, оскільки спірне майно є неподільним. Зустрічний відповідач не заперечував проти даної позовної вимоги, його представник вказала в судовому засіданні, що [PERSON] погоджується сплатити грошову компенсацію замість частки у праві власності на майно. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. За змістом ч.1,2,4 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суд зважає на те, що наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільна річ не може бути реально поділена між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на те, що [PERSON] не вчинив передбачених ч.5 ст.71 СК України дій до попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а спірний автомобіль не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток, суд, враховуючи положення ч.5 ст.71 СК України, дійшов висновку про необхідність залишення спірного автомобіля у спільній частковій власності сторін. Вирішуючи вимогу зустрічного позову про стягнення Ѕ частини коштів, що знаходились на банківських рахунках [PERSON], суд виходить з наступного. Сторонами в судовому засіданні визнаний той факт, що у період шлюбу із 2014 року по 2018 рік первісний позивач систематично виїздив за межі України, за кордоном працевлаштовувався та отримував заробітну плату, яка надходила на валютні рахунки у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «УкрСиббанк». Відповідачка у період шлюбу з позивачем офіційно не працювала, вела домашнє господарство, доглядала маленького сина. Надходження коштів на валютні рахунки зустрічного відповідача під час перебування його у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] підтверджується виписками про рух коштів по банківських рахунках. Стороною первісного позивача в заявах по суті справи та в судовому засіданні не заперечувалось того факту, що [PERSON] у березні-травні 2018 року перебував за кордоном, працював та за виконану роботу отримував оплату в іноземній валюті. (т.2 а.с.5-16, 18-95) Так, 28.03.2018 року на валютний рахунок [NUMBER], відкритий на ім'я [PERSON] у АТ КБ «ПриватБанк», були зараховані кошти в сумі 3597,67 доларів США, того ж дня, 28.03.2018 року вказана сума була знята з вказаного рахунку. 04.04.2018 року на вказаний рахунок були зараховані та зняті кошти в сумі 183,03 долари США. 30.04.2018 року на вказаний валютний рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» були зараховані кошти в сумі 3730,48 доларів США. Того ж дня, 30.04.2018 року вказана сума була знята з рахунку. Всього з рахунку [NUMBER] за період з 28.03.2018 року по 30.04.2018 року знято коштів в сумі 7511,18 доларів США. 01.06.2018 року на валютний рахунок [NUMBER] у АТ «УкрСиббанк», відкритий на ім'я [PERSON], були зараховані кошти в сумі 5563,00 доларів США. Того ж дня, 01.06.2018 року, кошти в сумі 5563,33 були зняті з рахунку. (т.2 а.с.7,24) Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти, які знаходились на валютних рахунках у АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «УкрСиббанк» надійшли на ці рахунки в якості доходу [PERSON] Враховуючи приписи ст. 61 СК України, незалежно від того, що ці кошти внесені на ім'я [PERSON], ці кошти є спільною сумісною власністю подружжя, і частки сторін у них мають визнаватися рівними. Доводи представника первісного позивача про те, що грошові кошти у розмірі 5563,33 доларів США та 7511,18 доларів США є особистою власністю [PERSON], оскільки вони були внесені на рахунки після фактичного припинення сторонами шлюбних відносин, є необґрунтованими з огляду на таке. Положеннями ст.81,83 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вирішуючи заявлену вимогу про стягнення 1/2 частини коштів, які знаходились на банківських рахунках зустрічного відповідача, суд виходить із того, що [PERSON] та його представником не надано належних доказів на підтвердження того, що спірні грошові кошти є його особистою приватною власністю, а тому за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, такі кошти є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. У силу вимог частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто, режим спільної сумісної власності подружжя існує і тоді, коли один із подружжя не мав із поважної причини самостійного заробітку (доходу). Аналіз статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності майна подружжя, набутого ними у період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що до об'єктів спільної сумісної власності подружжя, що підлягають поділу, можуть бути віднесені будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до частини першої та третьої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пункті 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. З наведеного слідує, що грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувались у цей період на карткових рахунках на ім'я [PERSON] є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу. Зустрічним відповідачем не доведено, що зняті ним з рахунків 28.03.2018 року, 04.04.2018 року, 30.04.2018 року та 01.06.2018 року грошові кошти були використані подружжям та в інтересах сім'ї, з урахуванням прав та інтересів зустрічної позивачки. Розраховуючи суму, яка підлягає стягненню, суд виходить з того, що за даними виписки по рахунку АТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] за період березня-червня 2018 року отримав на валютний рахунок та зняв з нього грошові кошти на загальну суму 7511,18 доларів США. З виписки по валютному рахунку АТ "УкрСиббанк" вбачається, що в цей період на рахунок [PERSON] надійшли кошти в сумі 5563,33 доларів США. Зустрічна позивачка в судовому засіданні просила визнати спільним майном подружжя та врахувати при поділі грошові кошти в сумі 7378,00 доларів США на рахунку в АТ КБ "ПриватБанк" та 5563,33 доларів США на рахунку в АТ "УкрСиббанк". При цьому стягнення коштів зустрічна позивачка просила здійснити у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на момент отримання позивачем цих коштів із банківських рахунків. Оскільки об'єктом права спільної сумісної власності подружжя були саме певні валютні цінності, компенсація їх вартості на вимогу позивачки розраховується судом, виходячи з офіційного курсу НБУ, що був встановлений на момент зняття коштів. Враховуючи, що суд вирішує позов в межах заявлених позовних вимог, спільними мають бути визнані кошти на рахунку № [NUMBER] в КБ "ПриватБанк" в межах заявленого в сумі 7378,00 доларів США, а на рахунку [NUMBER] в АТ "УкрСиббанк" в розмірі, що підтверджений доказами справи - 5563,33 доларів США. Враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки зустрічній позивачці сплату судового збору було відстрочено до ухвалення рішення у справі, судовий збір за зустрічним позовом підлягає стягненню зі сторін в рівних частках, пропорційно до розміру задоволених вимог. Також в силу ч.2 ст. 141 ЦПК України з зустрічного відповідача на користь зустрічної позивачки слід стягнути половину вартості проведеної автотоварознавчої експертизи. Арешт, накладений на автомобіль ЗАЗ SENS, 2014 року випуску, бежевого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], у забезпечення зустрічного позову, до набрання рішенням законної сили слід залишити без змін. На підставі викладеного,

Outcome: partial