Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів, які стягуються на її користь за рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 03.02.2016 року з [PERSON] на утримання доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], яка народилася 15.06.2007 року. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що аліменти в розмірі 1000 грн. на двох дітей є досить мізерною сумою. Стан здоров'я доньки [PERSON] погіршується, вона є дитиною- інвалідом до 18 років, на її утримання та лікування витрачаються значні кошти. З цих підстав позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 1000 гривень до 1/2 частини його заробітку ( доходу) , але не менші 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. До початку судового розгляду позивач позовні вимоги змінила та просила стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, про що направила до суду письмову заяву. Цивільну справу просила розглянути без її участі і задовольнити змінений позов. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, направив відзив на позовну заяву, крім того в письмовій заяві змінені позовні вимоги визнав і не заперечував проти розгляду позову [PERSON] без його участі в судовому засіданні. Суд, дослідивши заяви сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На теперішній час за рішенням Красноградського районного суду від 03.02.2016 року з позивача стягнуті аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 гривень щомісячно, що є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.1 ст.82 ЦПК України зазначено, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно статті 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Погіршення матеріального становища батька, зміна його сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як передбачено ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи, що з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років до 18 років складає 1860 грн., та те, що батьки зобовязані утримувати дітей, а стягнута сума аліментів в 1000 грн. не дозволяє забезпечувати потреби дітей і не складає 50% прожиткового мінімуму, змінилися мінімальні життєві стандарти, у позивача зросли витрати на утримання дітей, у звязку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку [PERSON] Аналізуючи викладені норми права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог. За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] в письмовій заяві змінений позов визнав та не заперечував проти стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного, суд вважає, що не суперечить вимогам закону зміна розміру аліментів визначених за рішеням Красноградського районного суду Харківської області від 03.02.2016 року у розмірі 1000 гривень до 1/3 частини заробітку [PERSON], але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного щомісячно. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 300 грн., то питання компенсації витрат на правову допомогу врегульовано ст. 137 ЦПК України. Так відповідно до ст. 137 ч.1 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Як передбачено ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до роз'яснень викладених в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно матеріалів справи, правову допомогу позивачеві надавала юридична консультація Красноградського району Харківської області, що підтверджується квитанцією від 09.12.2017 року. Докази, які б підтверджували, що позивачеві надавалася правова допомога адвокатом (ст. 137 ЦПК України) в матеріалах справи відсутні. Крім того, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. В матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі. Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, відсутні правові підстави для компенсації таких витрат позивачу. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встновленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved