Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод в користуванні належним йому житловим будинком [ADDRESS]. Також просить визнати [PERSON], [PERSON], таким, що втратили право на користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстрації із адреси: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він являється власником житлового будинку по [ADDRESS]. Позивач зазначає, що з 08.12.2014 року в спірному будинку відповідач та її малолітній син [PERSON], не проживають, а проживають в с.Нивиці Радехівського району Львівської області. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що 14.12.2011 року вона одружилася із сином позивача - [PERSON] та почала проживати в будинку його батьків по [ADDRESS]. Перебуваючи у даному шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO] З червня 2014 року вона припинила шлюбні стосунки з [PERSON] і разом із сином виїхала на постійне місце проживання до своїх батьків в с.Нивиці Радехівського району. Рішенням Радехівського районного суду від 02 липня 2014 року шлюб із [PERSON] було розірвано. Позов заперечує, оскільки проживає із сином у будинку своєї баби [PERSON], яка часто хворіє, а тому не може прописати сина у своєму будинку. В подальші засідання відповідач не з»являлася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки в судове засідання, суд не повідомляла. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Суду пояснила, що неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з матір»ю в с.Нивиці Радехівського району без реєстрації. Вважає, що в даному випадку будуть порушені права неповнолітнього, тому прохає в задоволенні позову відмовити. Суд вислухавши пояснення представників позивача з приводу обставин позову, представника третьої особи, заперечення відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В будинку позивача з 2012 року проживали колишня його невістка [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO], який на даний час зареєстрований в будинку позивача. З травня 2014 року, що підтвердила також [PERSON], вона із сином не проживає в будинку позивача, оскільки розлучилася із сином позивача і проживає в [ADDRESS]. Вказане стверджується матеріалами справи. Зокрема з Акту ЛКП-507 від 08.12.2014 року вбачається, що [PERSON], за адресою [ADDRESS] не проживає. Крім цього, із довідки, виданої підрозділом Радехівського РС ГУ ДМС України у Львівській області від 13.03.2015 р., вбачається, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.391 ЦК України: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.386 Цивільного Кодексу України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Згідно ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Як встановлено у судовому засіданні відповідач та її неповнолітній син з травня 2014 року не проживають у вищезазначеному житловому приміщенні у зв'язку з постійним проживанням в іншому населеному пункті, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та законними. Відповідно до ст.3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Сім"я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом. Частина 1 статті 71 Житлового кодексу України визначає: «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців». Стаття 72 Житлового кодексу України визначає: «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку». Згідно ст.7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням. Підстав, з яких можна було би зробити висновок, що право відповідачів користуватися спірним житлом зберігається за ними, як за тимчасово відсутніми (ст.71 Житлового кодексу України), суду не представлено. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини - Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Твердження представника органу опіки та піклування про те, що визнання неповнолітнього [PERSON], [INFO], такм, що втратив право на користування житлом в будинку [ADDRESS] буде порушувати права неповнолітньої судом не береться до уваги, оскільки неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з матір»ю та її батьками в будинку своєї баби [PERSON] в с.Нивиці Радехівського району Львівської області, що свідчить про те, що неповнолітній [PERSON] має житло для проживання. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї, зазначеної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК.

Outcome: approved