Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

06 січня 2021 року до Франківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - відповідач) про стягнення майнової шкоди, в якій позивач просив стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок неподання заяви-розрахунку до Фонду соціального страхування як роботодавцем-страхувальником у розмірі 19633,32 грн. Короткий зміст заяв по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона з відповідачем уклали договір про надання послуг № 221116 від 22 листопада 2016 року з підбору персоналу для компанії, за яким з жовтня 2015 року по червень 2017 року їй виплачувалась винагорода за надані послуги та сплачувався ЄСВ. Позивач стверджує, що за укладеним договором вона має право на отримання допомоги по вагітності та пологам, однак відповідач виплату вказаної допомоги не здійснив та як страхувальник не звернувся до Фонду соціального страхування для проведення фінансування для виплати матеріального забезпечення позивача як застрахованої особи. Позивач, з покликанням на практику Європейського суду з прав людини, вважає, що на підставі вищевикладеного відповідачем допущено порушення її прав, як застрахованої особи, передбачених Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та заподіяно їй майнову шкоду. 19 березня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову у повному обсязі, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Відповідач стверджує, що послуги за договором № 221116 надавались позивачем у період з листопада 2016 року по травень 2017 року, а в подальшому жодних послуг позивач відповідачеві не надавала. Відповідач зазначив, що відмовив позивачу в оплаті листка непрацездатності, оскільки у період з червня 2017 року по 20 жовтня 2020 року позивач не надавала відповідачу жодних послуг, не перебувала у цивільно-правових або трудових відносинах з відповідачем, який у повному обсязі сплатив позивачу усі надані послуги за договором, а позивачем не було втрачено жодного заробітку за період з червня 2017 року по 20 жовтня 2020 року, оскільки такого заробітку взагалі не існувало. Враховуючи вищезазначене та покликаючись на рішення судів у справах за участю даних сторін, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11 січня 2021 року клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору задоволено, прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. 29 березня 2021 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла заява представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. 29 березня 2021 року до Франківського районного суду м.Львова надійшла заява представника відповідача про розгляд справи без його участі та відмову у задоволенні позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Як вбачається з матеріалів справи, за період з січня 2016 року по травень 2017 року включно позивач працювала у відповідача за договором цивільно-правового характеру. За період квітень-травень 2017 року позивач за умовами трудового договору працювала у страхувальника [PERSON] . Згідно листка непрацездатності серії АДХ № 493016, виданого 19.06.2019 р. у зв`язку з вагітністю та пологами позивача, роботодавцем позивача є адвокат Гречко Наталія Олександрівна. Головним управлінням Держпраці у Львівській області листом від 12.08.2020 № 11121/4/14-04 підтверджено укладення сторонами у справі договору про надання послуг №221116 від 22.11.2016, наявність актів про вчинення дій, останній з яких датовано 22.05.2017 р. У заяві вих. №23-08-20/1 від 23.08.2020 р. адвокат Лапоша Д.Ю. з метою отримання позивачем допомоги по вагітності та пологах, просив відповідача звернутися до Фонду соціального страхування для оплати зазначеної допомоги позивачу, розрахованої за період надання послуг відповідачу. Листом відповідача вих.№1-03/09/2020 р. від 03.09.2020 р. повідомлено, що цивільно-правові відносини з позивачем були припинені ще у 2017 р., листок непрацездатності серії АДХ № 493016, виданий 19.06.2019 р. на роботодавця, адвоката [PERSON] , за період непрацездатності 19.06.-22.10.19 р. У даному листі відповідач зазначив, що оскільки у період з 19.06. по 22.10.19 р. позивач не надавала відповідачу жодних послуг та не перебувала з відповідачем у цивільно-правових, або трудових відносинах, останнім прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви адвоката Лапоші Д.Ю. від 23 серпня 2020 року. Вважаючи, що відповідач порушив її права, не звернувшись до Фонду соціального страхування для проведення фінансування для виплати їй матеріального забезпечення як застрахованій особі, позивач звернувся з позовом до суду. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону №1105-XIV загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України. Загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв`язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім`ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов`язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім`ї за рахунок бюджету Фонду соціального страхування України, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105. Згідно із п.2 ч.1 ст.20 Закону №1105-XIV за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, як зокрема, допомога по вагітності та пологах. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону № 1105 застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1105, в редакції, що діяла на момент спірних відносин, страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах. Відповідно до п. 2 Порядку, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 03.04.2012 року № 16, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.06.2012 року за № 923/21235 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок) призначення та виплата застрахованим особам матеріального забезпечення здійснюються районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду за місцем обліку ліквідованого підприємства, установи, організації чи припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що має найманих працівників, як страхувальника на підставі наказу керівника робочого органу Фонду. Відповідно до 3.1 Порядку підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Аналогічні положення закріплені в ч.1 ст. 31 вказаного Закону №1105. За правилами ч. 1 ст. 30 Закону № 1105, в редакції, що діяла на момент спірних відносин, матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України). Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI із змінами та доповненнями, основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ, який набрав чинності 11.10.2017 року, внесено зміни до ч. 1 ст. 18 та викладено в новій редакції: страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив, що рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 825/1721/18, яке набрали законної сили, встановлено, що позивач працювала в ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі договору цивільно-правового характеру по травень 2017 року, тобто в період дії редакції частини 1 статті 30 Закону № 1105 до 11.10.2017 року. Цим же рішенням встановлено, що обов`язковому страхуванню в даному випадку позивач не підлягала, а законодавство не ставило за умову для надання матеріальної допомоги сплату страхових внесків за цивільно-правовим договором. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, у період з червня 2017 року по 20 жовтня 2020 року позивач не надавала відповідачу жодних послуг та не перебувала з ним у цивільно-правових або трудових відносинах, а тому під час непрацездатності позивача у зв`язку з вагітністю та пологами, підтвердженої листком непрацездатності серії АДХ № 493016, виданим 19.06.2019 р., у відповідача не було правових підстав та обов`язку звертатися до Фонду соціального страхування для проведення фінансування для виплати матеріального забезпечення позивача як застрахованої особи. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем не завдано позивачу майнової шкоди, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю у зв`язку з їх безпідставністю. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п. 1 ч.3 ст.133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 29 березня 2021 року до Договору про надання правової допомоги від 02 квітня 2019 року, укладеного між відповідачем та адвокатським об`єднанням «Апологет», вартість послуг надання правової допомоги становить 4000 гривень, що підтверджується рахунком на оплату № 6 від 29 березня 2021 року. Велика Палата Верховного Суду у пункті 39 додаткової постанови від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 гривень підтверджені відповідачем належним чином, а відтак підлягають стягненню на його користь з позивача. Оскільки позивач був звільнений судом від сплати судового збору, то судовий збір розподілу між сторонами не підлягає. На підставі наведеного,

Outcome: approved