Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ТОВ «Веселинівська автоколона №3» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в сумі 107 011,90 гривень. В обгрунування позову зазначила, що на підставі Державного акту на право власності на землю їй належить земельна ділянка площею 8,80 га, що розташована в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області. 21.02.2005 року між нею та ТОВ «Веселинівська автоколона №3» було укладено Договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, тобто до 21.02. 2015 року. Бажаючи обробляти земельну ділянку самостійно, звернулася до ТОВ «Веселинівська автоколона №3» з заявою, в якій прохала після збору врожаю 2014 року не обробляти її земельну ділянку. У березні 2015 року вона разом з землепорядником ПП «Коренковська» виїхали на земельну ділянку з метою відновлення межових знаків і нею було виявлено факт самовільного обробітку її земельної ділянки в розмірі 7,0 га. Посилаючись на норми матеріального та процесуального права [PERSON] просить стягнути з ТОВ «Веселинівська автоколона №3» збитки заподіяні внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в сумі 107011,90 грн. та судовий збір. В судовому засіданні [PERSON] та представник позивача [PERSON], позовні вимоги неодноразово змінювали, зокрема позивачка зазначила, що на підставі Державного акту на право власності на землю їй належить земельна ділянка площею 8,80 га, що розташована в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району. Між нею та ТОВ «Веселинівська автоколона №3» було укладено Договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. Після закінчення дії договору, орендатор продовжував безпідставно користуватися земельною ділянкою. Просить стягнути з ТОВ «Веселинівська автоколона №3» збитки в сумі 38790,70 грн. та судові витрати у сумі 1070,12 грн. Представник відповідач ТОВ «Веселинівська автоколона №3» заперечував щодо задоволення позовних вимог і зазначив, що між ТОВ «Веселинівська автоколона №3» та [PERSON] укладено договір оренди землі, строк якого закінчився 21.02.2015 року. Після закінчення договору оренди земельну ділянку ТОВ «Веселинівська автоколона №3» не займало та не обробляло. Крім того [PERSON] ще під час дії договору 14.11.2014 року уклала договір оренди земельної ділянки з [PERSON] Розрахунок збитків, що надав позивач є необґрунтований, тому що базується на припущеннях. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вислухавши пояснення свідків, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]на підставі Державного акту серія [NUMBER] належить земельна ділянка площею 8,80 га, що розташована в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району. 21.02.2005 року між ТОВ «Веселинівська автоколона №3» та [PERSON] було укладено Договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, тобто до 21.02.2015 року. Бажаючи обробляти земельну ділянку самостійно, [PERSON] 23.11.2014 року звернулася до ТОВ «Веселинівська автоколона №3» з заявою, в якій просила після збору врожаю 2014 року не обробляти її земельну ділянку. Восени 2014 року ТОВ «Веселинівська автоколона №3» було частко засіяно земельну ділянку( 7 га) озимою пшеницею. На підставі цього позивач нарахувала збитки за самовільне зайняття земельної ділянки, так як вважала, що посів озимої пшениці завадив їй посіяти соняшник. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.125,126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Крім того, за приписами ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Із системного аналізу даних норм права випливає, що фактичне використання земельної ділянки після закінчення строку оренди без згоди на це орендодавця, фактично є самовільним зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, за яке орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. При розгляді даної справи судом встановлено, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки відповідач зобов'язання повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах, визначених договором, не виконав. Акт про приймання - передачі земельної ділянки після закінчення строку договору оренди між сторонами не складався. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач засіяв земельну ділянку позивача восени 2014 року, не зважаючи на те, [PERSON] повідомила товаривство про намір обробляти свою земельну ділянку самостійно. Посилання відповідача про те, що земельна ділянка була засіяна оскільки він мав намір продовжити дію договору не підкріплені належними доказами по справі, а саме доказами про те, що відповідач згідно п. 8 договору оренди попередив в письмовому вигляді позивача про свій намір про поновлення договору оренди на новий строк за 60 днів до закінчення дії договору. Про те, що відповідач утримував в користуванні земельну ділянку після закінчення строку дії договору свідчить його відповідь на адресу голови Веселинівській райдержадміністрації від 25.04.2015р., в якій він визнає факт користування земельною ділянкою після закінчення строку договору. (а.с.12) Із тексту висновку за матеріалами ЄО № 994 від 08.05.2015р. Веселинівського РВ УМВС України в Миколаївській області вбачається, що [PERSON] безпідставно відмовляється на вимогу позивача повернути земельний пай ( а.с. 15 т.1). Відповідно повідомлення прокурора Веселинівського району та відділу агропромислового розвитку Веселинівської райдержадміністрації позивачка зверталася на їх адресу про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ТОВ " Веселинівська автоколона №3. (а.с.14. 18). Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON], який є заступником ТОВ « Веселинівська автоколона №3» показав, що в 2015 році земельна ділянка [PERSON],. була частково засіяна озимою пшеницею в період дії договору і мав намір продовжити строк дії вказаного договору. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] показали, що земельна ділянка позивачки [PERSON] дійсно частково була засіяна озимою пшеницею і представник ТОВ " Веселинівська автоколона №3 " [PERSON] перешкоджав в її користовуванні та встановленні межових знаків. Зазначені вище обставини свідчать про використання земельної ділянки ТОВ " Веселинівська автоколона №3" після 21 лютого 2015р. без укладання договору оренди. Згідно зі ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. Згідно із ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки ( пункт «д» ч.1 ст. 156 ЗК України). За змістом ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, є самовільним зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, за яке орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ № 284 від 19 квітня 1993 р. з наступними змінами, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п.3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно з п. 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Отже, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку неукладення договору оренди( не продовження його дії на новий строк), суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені ст. 157 ЗК України та Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам. Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016р. у справі № 6-2588цс15. Матеріалами справи встановлено, що позивач мала технічну можливість самостійно обробляти свою земельну ділянку і намагалися це робити, але відповідач перешкодив їм, відмовивши в поверненні земельної ділянки. Постановою КМУ № 963 від 25 липня 2007р. затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу. Згідно п. 1 даної Методики вона спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель в тому числі внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок. П. 4 Методики передбачає, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначається для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови) за такою формулою: Шс = Пс х Нп х Кф х Кі (1), де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів; Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3; Кф - коефіцієнт функціонального використання земель, визначений у додатку 4; Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 та наступні роки, що визначаються відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2000 р. N 783. Комісією Веселинівської райдержадміністрації було складено акти з визначення шкоди власникам землі та землекористувачам від 27 квітня 2016р., які були затверджені першим заступником голови райдержадміністрації, згідно яких комісією на виконання постанови КМУ № 284 від 19 квітня 1993 р. про затвердження Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, та постанови КМУ № 963 від 25 липня 2007р., якою затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, було визначено, що позивачу [PERSON], внаслідок неповернення та самовільного зайняття земельної ділянки площею 8.80 га заподіяно шкоду в сумі 48765,45 грн. Проте в ході розгляду справи було встановлено, що фактично відповідачем самовільно використовувалося не вся земельна ділянка [PERSON], а тільки земельна ділянка площею 7га. Тому згідно наведеної вище формули, передбаченої Методикою, з урахуванням площі фактично самовільно зайнятої земельної ділянки позивача , розмір завданих її збитків становить 38790,70грн., а не 48765.45 грн. В силу вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування позовних вимог покладається на позивача. Суд вважає дані докази достовірними та допустимими і інших доказів про розмір спричиненої шкоди відповідач не наддав. З урахуванням викладеного позовні вимоги є обгрунтовними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, з відповідача ТОВ "Веселинівська автоколона№3 " на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. (38790,70 х 1070,12 : 107011,90 = 387 грн. 91коп., але не менше 640,00 грн, згідно Закону України " Про судовий збір" від 01.01.2017 року.).

Outcome: partial