Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Обласний комунальний заклад "Дніпропетровське медичне училище" звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом, предмет якого складають вимоги: 1) стягнути з відповідача - [PERSON] борг по відшкодуванню вартості навчання за державним замовленням в сумі 39354,10 грн.; 2) стягнути з відповідача на їх користь судові витрати, згідно квитанції. Як на підставу задоволення позовних вимог посилався на ст. ст. 22, 530, 611, 625 ЦК України. Як на докази викладених в заяві доводів посилався на такі документи: заява абітурієнта [PERSON] від 04.07.2012 року (а.с.5), Витяг з наказу № 180-с від 11.08.2012 року (а.с.6), угода про підготовку фахівців з вищою освітою від 01.09.2012 року (а.с.7), Витяг з наказу № 13/136-с від 03.07.2013 року (а.с.8), заява [PERSON] від 13.10.2014 року (а.с.9), сертифікат про результати складання тестового екзамену № [NUMBER] від 20.01.2015 року (а.с.10), Диплом молодшого спеціаліста з відзнакою серії [NUMBER] з додатком (а.с.11-12), зведений рахунок витрат з 01.09.2012 рік по 01.07.2015 рік (а.с.13), методика розрахунку з 01.09.2012 по 31.12.2012 року, 01.01.2013 по 31.12.2013 року, 01.01.2014 по 31.12.2014 року, з 01.01.2015 по 30.06.2015 року (а.с.13-15), претензія про відшкодування вартості навчання № 01-03/58 від 17.03.2016 року (а.с.16), доручення від 14.09.2016 року (а.с.17). В обґрунтування заявлених вимог вказав на таке. Обласний комунальний заклад "Дніпропетровське медичне училище" є вищим навчальним закладом першого рівня акредитації, який згідно Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 № 1060-ХІІ та Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 № 1556-VII наділений правом надання освітніх послуг. Щороку до їх учбового закладу від держави надходить замовлення на навчання фахівців у певній кількості. Відповідно до державного замовлення - формується кількість бюджетних місць для студентів. Під час вступної компанії абітурієнти подають документи для зарахування в ОКЗ "Дніпропетровське медичне училище", так на підставі заяви про допуск до участі в конкурсі сертифікатів вступних екзаменів на денну форму навчання від 14 липня 2012 року та за результатами конкурсу 11 серпня 2012 року [PERSON] наказом про зарахування абітурієнтів до ОКЗ "Дніпропетровське медичне училище" №180-с було зараховано на І курс денної форми навчання за державним замовленням за спеціальністю "Медико-профілактична справа". 01 вересня 2012 року між Обласним комунальним закладом "Дніпропетровське медичне училище" в особі директора [PERSON] та студентом [PERSON] було укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою. Відповідач протягом 2,5 навчальних років здобував теоретичні знання та практичні навички в їх навчальному закладі. 13.10.2014р. [PERSON] на ім'я директора медичного училища, голови комісії з працевлаштування випускників ОКЗ "Дніпропетровське медичне училище" [PERSON] подав заяву з проханням направити його на роботу до КЗ "Криворізька міська лікарня №16 "ДОР". У заяві відповідач повідомив, що житлом забезпечений про що надав відповідну довідку. З урахуванням написаної відповідачем заяви в 2014 року за результатами розподілу на робочі місця студентів-випускників санітарно-фельдшерського відділення відповідач в 2015 року був направлена до КЗ "Криворізька міська лікарня №16 "ДОР". У січні 2015 року [PERSON] успішно склав випускні іспити та отримав сертифікат №72/2015 про результати складання тестового екзамену [PERSON] Медико-профілактична справа, а 1 лютого 2015р. відповідач отримав диплом молодшого спеціаліста з відзнакою [NUMBER] та додаток до нього за спеціальністю "медико-профілактична справа" та здобув кваліфікацію "фельдшер санітарний". Отже, позивачем було виконано всі вимоги чинного законодавства щодо надання освітніх послуг. Згідно зі ст. 20 Постанови Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням [PERSON], закінчивши навчання повинен прибути на своє робоче місце в термін, визначений у направленні на роботу. [PERSON], згідно з абзацом 2 розділу 2 укладеної між позивачем і відповідачем угоди про підготовку фахівців з вищою освітою здобуваючи освіту за рахунок коштів держави взяв на себе обов'язок прибути після закінчення Обласного комунального закладу "Дніпропетровське медичне училище" на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. Не зважаючи на вищесказане [PERSON] не з'явився на робоче місце за направленням та не надав позивачу відомості про працевлаштування. Щодо цього, законодавством, а саме, Постановою КМУ від 22 серпня 1996 p. N 992 "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" передбачено, що у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Ухиляючись від виконання зобов'язання, відповідач - [PERSON] має грошову заборгованість у розмірі 39354,10 грн. Намагаючись владнати дане питання вони неодноразово звертались до відповідача: телефонували, надсилали листи (у тому числі претензію про відшкодування вартості навчання) поштою, але [PERSON] ігнорує умови договору та норми закону не виконуючи їх. З огляду на викладені обставини вони змушені звернутись до суду за захистом прав та інтересів ОКЗ ДМУ. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Від директора [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд дійшов переконання про можливість розглянути справу за відсутності сторін та учасників процесу, які в судове засідання не з'явилися. Ухвалою суду від 16.12.2016 року вирішено провести заочний розгляд даної цивільної справи Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з такого. Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що мають місце такі обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі. Частиною другою статті 52 Закону України "Про освіту" визначено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 52 Закону України "Про освіту", на виконання Указу Президента України від 23 січня 1996 року №77 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", в редакції Указу Президента України від 16 травня 1996 року N 342, та статті 197 Кодексу законів про працю України було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року N 992. Пунктом 4 цього Порядку передбачено, що керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком №1. Відповідно до пункту 8 цього Порядку випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (пункт 14 Порядку). Однак, відповідно до п. 4 Порядку Міністерству фінансів разом з Міністерством освіти, Міністерством економіки, Міністерством юстиції та Національним банком до 1 січня 1997 року було доручено розробити і затвердити Порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов угоди про працевлаштування. Проте, до теперішнього часу такий Порядок не прийнятий та не затверджений. Таким чином, механізм визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними угоди про працевлаштування відсутній. Розрахунок вартості навчання, зазначений позивачем, не може застосовуватися до спірних правовідносин. Крім того, зазначеними актами, які передбачають обов'язок випускника відшкодувати витрати на навчання, передбачається обов'язок відшкодувати у встановленому порядку вартість навчання до державного бюджету. Позивач безпідставно просить суд стягнути такі витрати на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed