Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив та в остаточному варіанті просить визнати незаконним та скасувати наказ Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради "Про звільнення [PERSON]" №54 від 01 червня 2017 року; поновити його на роботі з 01 червня 2017 року на посаді водолазного фахівця Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. При цьому посилається на те, що його було незаконно звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України без згоди профспілкового органу, членом якого він є та на підставі висновку ЛКК, рекомендації якого позивачем було виконано, чим позивачу завдано моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові. Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Після перерви представник відповідача [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що перебуває з позивачем у дружніх стосунках та йому відомо, що позивач неодноразово був звільнений з роботи, через що дуже переживав, дружина капала йому барбовал. Позивач вимушений був вчора позичати в нього гроші. Півроку назад [PERSON] висловлював погрози на адресу позивача. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідка та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2014 року, яке набрало законної сили, визнано незаконними та скасовано накази Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради "Про догану" від 25.06.2014 року №39 та "Про звільнення водолазного фахівця" від 14.07.2014 року №47, поновлено [PERSON] на роботі водолазним фахівцем Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради та стягнуто з Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 липня 2014 року до дня поновлення на роботі, який на день винесення даного рішення становив 11554,25 грн. Вказаним рішенням суду встановлено, що позивач є головою профспілкової організації Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради (далі - ЖОКСАРС), статут якої затверджено рішенням Установчих профспілкових зборів працівників ЖОКСАРС від 28.04.2014 року, яке оформлено протоколом №1 від 28.04.2014 року. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08.04.2016 року визнано незаконними та скасовано накази Житомирської обласної комунальної спеціалізованої аварійно-рятувальної служби Житомирської обласної ради "Про поновлення на роботі [PERSON]" від 07.09.2015 року №38 та "Про звільнення з роботи водолаза [PERSON]" від 21.09.2015 року №39. Відповідно до наказу ЖОКСАРС "Про поновлення на роботі" №15 від 15.04.2016 року, [PERSON] поновлено на посаді водолазного фахівця з 15.04.2016 року зі ставкою згідно штатного розпису на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира по справі №295/15323/15-ц від 08.04.2016 року. Наказом ЖОКСАРС «Про звільнення з посади водолазного фахівця [PERSON]» від 18.04.2016 року №16 позивача було звільнено із займаної посади водолазного фахівця за п.2 ст.40 КЗпП України (виявлення невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16.08.2016 року у цивільній справі №295/7497/16-ц визнано незаконним та скасовано наказ ЖОКСАРС «Про поновлення на роботі» №15 від 15.04.2016 року, визнано незаконним та скасовано наказ «Про звільнення з посади водолазного фахівця [PERSON]» №16 від 18.04.2016 року. Наказом ЖОКСАРС «Про поновлення на посаді водолазного фахівця [PERSON] та звільнення від виконання обов'язків водолазного фахівця [PERSON]» від 01.12.2016 року №71 позивача було поновлено на роботі на посаді водолазного фахівця. На підставі наказу ЖОКСАРС «Про направлення водолазного фахівця [PERSON] на проходження позачергової медичної комісії» від 03.03.2017 року №30, в період з 09.03.2017 року по 21.03.2017 року позивач проходив позачерговий медичний огляд на предмет професійної придатності посаді, яка передбачає роботу, пов'язану з шкідливими і небезпечними умовами праці. Відповідно до заключення обласної профпатологічної лікарсько-консультативної комісії Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» №6/7 від 21.03.2017 року позивачу встановлено діагноз - консолідований МОС перелом верхньої третини правої плечової кістки із порушенням функції правої верхньої кінцівки, привідна контрактура правого плечового суглобу. Позивача визнано на момент огляду непридатним до виконання водолазних робіт, підняття і перенесення вантажів, в умовах загальної вібрації. Рекомендовано оперативне лікування по видаленню металевого фіксатора з правої плечової кістки та повторний огляд через два місяці після оперативного лікування. 22.03.2017 року позивач поступив в ортопедичне відділення Комунальної установи «Центральна міська лікарня №2 м. Житомира» для проведення оперативного лікування - видалення металоконструкції з правого плеча. 24.03.3017 року проведено планове оперативне лікування - видалення металоконструкції з правої плечової кістки. 03.04.2017 року позивач був виписаний на амбулаторне лікування у травматолога за місцем проживання. В подальшому позивач до 31.05.2017 року включно проходив амбулаторне лікування у травматолога за місцем проживання в поліклініці №2 КУ «ЦМЛ №2». 01.06.2017 року позивач став до роботи в ЖОКСАРС та надав відповідачу листки непрацездатності для підтвердження причин та періоду непрацездатності. Наказом ЖОКСАРС від 01.06.2017 року №54 «Про звільнення [PERSON]» за підписом ТВО начальника служби [PERSON], позивача звільнено з роботи з посади водолазного фахівця 01.06.2017 року за п.2 статті 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю працівника посаді (за станом здоров'я), що перешкоджає продовженню даної роботи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р. із змінами, при розгляді справ про звільнення за п.2 ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі. Відповідно до статті 9 Основ законодавства України про охорону здоров'я, громадяни можуть бути визнані тимчасово або постійно не придатними за станом здоров'я до професійної або іншої діяльності, пов'язаної з підвищеною небезпекою для оточуючих, а також з виконанням певних державних функцій. Згідно з частиною 3 статті 69 зазначених Основ, під час проведення медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності встановлюється факт необхідності надання листка непрацездатності чи іншого документа, що засвідчує тимчасову втрату працездатності у зв'язку з хворобою, травмою, вагітністю та пологами, доглядом за хворим членом сім'ї, хворою дитиною, карантином, встановленим санітарно-епідеміологічною службою, протезуванням, санаторно-курортним лікуванням, визначаються необхідність і строки тимчасового переведення працівника у зв'язку з хворобою на іншу роботу, приймається рішення про направлення на медико-соціальну експертну комісію для визначення наявності та ступеня стійкого розладу функцій організму, причини, часу настання і групи інвалідності. З наведеного вбачається, що на етапі медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності встановлюється лише наявність чи відсутність тимчасової непрацездатності у працівника та надається висновок щодо його тимчасового переведення на іншу (легшу) роботу. Пунктом 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. З огляду на викладене, підгрунтям для звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України є або фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки або стійке порушення функцій організму, визнання працівника інвалідом та наявність протипоказань щодо продовження ним трудової діяльності, підтверджені довідкою медико-соціальної експертної комісії. Інші медичні документи, що свідчать про неможливість виконувати роботу за станом здоров'я, без встановлення групи інвалідності, зумовленої стійким порушенням функцій організму не можуть бути підставою для звільнення працівника за п.2 ст.40 КЗпП України. Отже, висновок лікарсько-консультативної комісії чи лікаря про необхідність тимчасового переведення на іншу роботу не є документом, на підставі якого можна звільняти працівника у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі чи займаній посаді за станом здоров'я. За наявності такого медичного висновку у роботодавця виникає обов'язок перевести працівника, за його згодою, на легшу роботу (стаття 170 КЗпП України). Враховуючи, що діагноз позивача, вказаний у первинному листку непрацездатності (серія АДГ №883355) повністю тотожний діагнозу, зазначеному у заключенні обласної профпатологічної лікарсько-консультативної комісії №6/7 від 21.03.2017 року, а останній (кінцевий) листок непрацездатності (серія АДД №002083) не містить жодних відміток про будь-які трудові обмеження, зокрема щодо необхідності тимчасового переведення на іншу роботу, і містить лише припис стати до роботи з 01.06.2017 року, то в сукупності це дає суду підстави вважати, що захворювання позивача є вилікуваним, а працездатність відновлена. Отже, станом на 01.06.2017 року позивачем було повністю виконано рекомендації обласної профпатологічної лікарська-консультативної комісії №6/7 від 21.03.2017 року, проведено оперативне лікування по видаленню металевого фіксатора, за результатами амбулаторного лікування було повністю відновлено функцію правої верхньої кінцівки. В свою чергу відповідач рекомендації обласної профпатологічної лікарсько-консультативної комісії №6/7 від 21.03.2017 року не виконав і на повторний огляд позивача не направив, не вжив жодних інших заходів щодо з'ясування фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) позивач не може належно виконувати покладені на нього обов'язки, натомість видав незаконний наказ про звільнення позивача з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України. Крім того, позивача було звільнено з роботи з порушенням вимог ст.ст.43, 252 КЗпП України без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації членом, якої є позивач, а саме профспілкової організації ЖОКСАРС, статут якої затверджено рішенням Установчих профспілкових зборів працівників ЖОКСАРС від 28.04.2014 року, яке оформлено протоколом №1 від 28.04.2014 року. Наданий відповідачем протокол №5 зборів профспілки первинної профспілкової організації ЖОКСАРС від 01.06.2017 року про надання згоди на звільнення позивача з роботи не свідчить про відсутність порушень вимог закону, оскільки позивач не є членом цієї профспілкової організації. Крім того, оскаржуваний наказ ЖОКСАРС від 01.06.2017 року №54 «Про звільнення [PERSON]» підписаний не уповноваженою на те особою, а саме ТВО начальника служби [PERSON], оскільки згідно п.6.5. Статуту ЖОКСАРС (в новій редакції), затвердженого рішенням Житомирської обласної ради від 19.06.2016 року №242 саме начальник служби звільняє працівників служби. На час видачі оскаржуваного наказу виконуючий обов'язки начальника ЖОКСАРС [PERSON] перебував у відпустці, а розпорядження голови обласної ради про покладення обов'язків тимчасово виконуючого обов'язки начальника на [PERSON] не видавалося. Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Враховуючи, що оскаржуваний наказ ЖОКСАРС від 01.06.2017 року №54 не відповідає вимогам закону, звільнення позивача відбулося з порушенням порядку, встановленого законом, а тому вказаний наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі на посаді водолазного фахівця. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що відповідачем було порушено законні трудові права позивача, що виразилося у безпідставному та незаконному черговому звільненні позивача з роботи, внаслідок чого позивач втратив заробіток, який є джерелом засобів забезпечення нормальних життєвих умов, зазнав стійких моральних переживань, втрату нормальних життєвих зв'язків, спокою, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи ступінь порушення відповідачем законних прав позивача, їх наслідків, що підтверджуються матеріалами справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди 50000 грн., суд не находить можливим, оскільки така сума не відповідає глибині моральних страждань позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача та в дохід держави суд стягує судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial