Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідач є колишнім власником спірної квартири. На підставі договорів дарування частки квартири та міни частки квартири, єдиним власником спірного житлового помешкання є позивач [PERSON] На даний час у позивача виникла необхідність розпорядитись належним їй на праві власності майном, проте реєстрації відповідача чинить їй в цьому перешкоди. Просить позов задовольнити, оскільки у спірній квартирі відповідач не мешкає, будь-які його особисті речі в квартирі відсутні, комунальні послуги відповідачем не сплачуються. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. При цьому вказала, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення в газеті "Вісті Придніпров'я", проте до суду не з'явився, про причину не явки суду не повідомив. Суд, у відповідності з ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик, вважає відповідача повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно копій витягів про державну реєстрацію прав (а.с. 7-14), [PERSON] є власником квартири № 24, що розташована в будинку [ADDRESS]. З договору дарування частини квартири від 17 січня 2011 року вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON], а [PERSON] прийняла у дар належну дарувальнику на праві власності 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 8-10). Договором міни квартири на частку квартири укладений 11 жовтня 2012 року, підтверджується факт передачі [PERSON] у власність [PERSON] 1/2 частки вищевказаної квартири (а.с. 15-16). Відповідно до довідки № 69 від 21.07.2014 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, ч. 1 ст. 317 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 р. закріплено, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до п. 14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб від 16 січня 2003 року, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням чи права власності на квартиру, особа знімається з реєстраційного обліку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач будучи власником житлового приміщення - квартири [ADDRESS], не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майно, у зв'язку з реєстрацією колишнього власника частки квартири - відповідача. Будь-яких договірних правовідносин між сторонами, які би надавали відповідачу право користування житлом, судом не встановлені. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, ґрунтуючись на вищевказаному, аналізуючи зібрані в справі докази, вивчивши матеріали справи, суд знаходить, позовні вимоги обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved