Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, мотивуючи тим, що 28 грудня 2008 року помер його брат - [PERSON], житель [INFO], після смерті якого залишилось спадкове майно, на яке він є спадкоємцем за законом, спадщину прийняв у встановленому законом порядку. Померлий [PERSON] був членом колгоспу ім.Леніна с.Лисогірка Дунаєвецького району Хмельницької області та був включений в списки громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу або товариства, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, однак за життя право на земельну частку (пай) не оформив. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї немає. А тому звертається до суду. Представник позивача за довіреністю [PERSON] до судового засідання подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а розгляд справи провести без її участі та без участі позивача. Представник відповідача - Смотрицької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області в судове засідання не з'явився, однак суду надана заява про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи - Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області також подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи та заяви сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення, а розгляд справи слід провести в порядку ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що 28 грудня 2008 року помер [PERSON], житель с.Лисогірка провул.Крутий, 10 Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БВ №104259, після смерті якого залишилось спадкове майно, на яке позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом другої черги як рідний брат померлого, що видно із копій свідоцтв про народження серії ІІ-БВ №420110 та І-БВ №397761. Спадщину прийняв у встановленому порядку, оскільки проживав з померлим на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Смотрицької селищної ради №54 від 06.03.2018 року, відповідно до якої померлий [PERSON] на день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: с.Лисогірка провул.Крутий, 10 Дунаєвецького району Хмельницької області, разом з ним на день смерті у вказаному будинку постійно проживав та був зареєстрований його брат - [PERSON]. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї, немає. Також встановлено, що померлий [PERSON] був членом колгоспу ім.Леніна с.Лисогірка Дунаєвецького району Хмельницької області та був включений в списки громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу або товариства за №38, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №000339, виданого Лисогірській спілці селян с.Лисогірка Дунаєвецького району Хмельницької області 15.02.1996 року, однак за життя право на земельну частку (пай) не оформив. Із постанови приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON] від 20.03.2018 року видно, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно. Із архівної довідки №1699, виданої 17.08.2018 року Комунальною установою Дунаєвецької районної ради "Трудовий архів", видно, що відповідно до книг обліку трудового стажу та заробітної плати колгоспника [PERSON] дійсно працював в колгоспі ім.Леніна с.Лисогірка Дунаєвецького району Хмельницької області. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); о складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст.16 ЦК України способом захистом свого права є визнання права. Згідно п.3 Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Згідно із п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до положень п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Таким чином, законодавством передбачено дві умови, що дають право на земельну частку (пай): це перебування членом колективного сільськогосподарського підприємства та включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, відмова у даному позові фактично позбавить [PERSON] як спадкоємця права на земельну частку (пай), яка належала його померлому брату [PERSON] з моменту видачі Державного акту на право колективної власності на землю, хоча останній і не отримав відповідного сертифікату, і тим самим порушить зазначені вище положення Першого протоколу, що у правовій державі, якою згідно ст. 1 Конституції України являється Україна, є неприпустимим. А тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати за [PERSON] як за спадкоємцем за законом право на земельну частку (пай), як на спадкове майно після смерті брата [PERSON]

Outcome: approved