Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Виконувач обов`язків керівника Одеської місцевої прокуратури №4 Івко П. в інтересах держави в особі Одеської міської ради, звернувся в травні 2020 року із зазначеним позовом до суду. Вимоги позову обґрунтовано тим, що Одеською місцевою прокуратурою № 4 встановлено, що 07.06.2018 державним реєстратором речових прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор) Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41548748 від 11.06.2018 щодо нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 27,1 кв. м, відкрито розділ на зазначений об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером №1573796551101 та зареєстровано право власності щодо зазначеного об`єкта за [PERSON] (номер запису 26565898). Підставою виникнення права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості державним реєстратором зазначено: 1) технічний паспорт, серія та номер: б/н від 05.06.2018, видавник: ТОВ «Профпроект», 2) виписка, серія та номер: 82 від 14.02.1990, видана Виконкомом Одеської міської ради депутатів трудящих. Вказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41548748 від 11.06.2018, прийнято із порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку із чим вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню, вчинений запис про реєстрацію права власності № 26565898 у Державному реєстрі прав має бути скасовано, що і стало причиною звернення із зазначеним позосом до суду. З цього приводу Одеською місцевою прокуратурою № 4 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42019162040000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України. Ухвалою суду від 13 травня 2020 року суддею прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов. (а.с. 64). Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 131). Заступник керівника Суворовської окружної прокуратури міста Одеси Гурська Лілія надала клопотання про розгляд зазначеної справи за відсутності представника позивачап, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. (а.с. 143). Представник Одеської міської ради Танасійчук І. М. також надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. (а.с. 144). Відповідачі в судове засідання не з,явились, належним чином сповіщені, відзив не подавали, з будь-якими заявами , клопотаннями чи запереченнями і поясненнями не звертались. Відповідачі також не звертались до суду з заявами про оголошення перерви (відкладення розгляду справи) в судовому засіданні. (а.с. 108-113, 117-122, 126-129, 132-135, 145) Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів, що не з`явились в судове засідання. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2018 державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41548748 від 11.06.2018 щодо нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 27,1 кв. м, відкрито розділ на зазначений об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером №1573796551101 та зареєстровано право власності щодо зазначеного об`єкта за [PERSON] (номер запису 26565898). Підставою виникнення права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості державним реєстратором зазначено: 1) технічний паспорт, серія та номер: б/н від 05.06.2018, видавник: ТОВ «Профпроект», 2) виписка, серія та номер: 82 від 14.02.1990, видана Виконкомом Одеської міської ради депутатів трудящих. З цього приводу Одеською місцевою прокуратурою № 4 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42019162040000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон про реєстрацію) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною 2 ст. 18 Закону про реєстрацію передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (діючого на час реєстрації). Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону про реєстрацію державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком реєстрації. Так, п. 40 вищевказаного Порядку реєстрації передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону про реєстрацію та Порядком реєстрації. Згідно положень Порядку реєстрації державна реєстрація вперше на новозбудоване майно здійснюється на підставі документів, визначених пунктами 41, 42, 43 Порядку реєстрації. Пунктом 41 Порядку реєстрації визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються, у тому числі документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Також, п. 42 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково, зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Пунктом 43 Порядку реєстрації встановлено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Таким чином, вищенаведеними положениями Порядку реєстрацію визначено вичерпні переліки документів, необхідних для проведення державної реєстрації на новозбудоване майно вперше. Разом з тим, як зазначалося раніше, підставою виникнення права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості є наступні документи: технічний паспорт, серія та номер: б/н від 05.06.2018, видавник: ТОВ «Профпроект». При цьому, технічний паспорт, на підставі якого зареєстровано право власності, не підтверджує право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дає можливості встановити підстави набуття права за [PERSON] на вищевказаний об`єкт нерухомості. Технічний паспорт на об`єкт нерухомості є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкту та не може бути самостійною підставою виникнення права власності. Технічний паспорт може бути умовою державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна виключно у сукупності з іншими документами або відомостями, визначеними пунктами 41, 42, 43 Порядку реєстрації. Крім того, [PERSON] для державної реєстрації також подано виписку, серія та номер: 82 від 14.02.1990, видану Виконкомом Одеської міської ради депутатів трудящих. З відповіді Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 21.05.2019 № 2247-11.1-31 стало відомо, що згідно опису справ та журналу реєстрації рішень виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів за 1990 рік, рішення № 82 від 14.02.1990 щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не існує. Під № 82 від 26.02.1990 зареєстровано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів «О разрешении Одесскому обласному Совету по управленню курортами профсоюзов проектирования хоззоны в районе Овидиопольской дуги». Отже, виписка, серія та номер: 82 від 14.02.1990, що видана Виконкомом Одеської міської ради депутатів трудящих є підробленою. Тобто, [PERSON] для державної реєстрації права власності не подано документів, які у сукупності відповідають вимогам Порядку реєстрації та можуть бути підставою для реєстрації права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] . Водночас, статтями 23, 24 Закону про реєстрацію визначено перелік підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а також перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав. Відповідно до п. 4-5 ч. 1 ст. 18 Закону про реєстрацію порядок проведення державної реєстрації включає перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а також прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав). Таким чином, п.п. 41, 42, 43 Порядку реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на новозбудоване нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені положення у статтях 9, 18, 24, 25 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Отже, державним реєстратором «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим Ігорем Олександровичем рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41548748 від 11.06.2018 щодо нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 27,1 кв. м прийнято незаконно, всупереч встановленому Порядку реєстрації, за відсутності усіх необхідних документів. Окрім того, незаконність дій заявника та державного реєстратора слідує також з отриманих місцевою прокуратурою відомостей від уповноважених органів влади про відсутність інших документів необхідних для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . З листа Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради № 31/0117 від 15.01.2019 встановлено, що між Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та ФОП [PERSON] укладено договір про право тимчасового користування місцями для розміщення групи тимчасових споруд - літнього майданчику № ТС - 931/19 від 15.07.2019, площею 87 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Строк дії вказаного договору закінчився 30.09.2019. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону про реєстрацію не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з ч. 2 ст. 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно перемішувати у просторі. Тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей або не мати такого приміщення. У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17 серпня 2000 року № 507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація, однак тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю. Тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення. Отже, не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею. Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 203/4180/15-ц. Вищевказане підтверджує той факт, що державним реєстратором фактично, без будь-яких правоустановчих документів, протиправно, в порушення вимог діючого законодавства, а саме: ст. 5 Закону України про реєстрацію зареєстровано право власності на тимчасову споруду - павільйон за адресою: [ADDRESS] як об`єкт нерухомості. Поряд з цим, КП «БТ1» ОМР листом № 7789-04/321 від 24.01.2020 повідомило, що в архіві підприємства відсутні відомості щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 10 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Згідно п.п. 3.1-3.3 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 №809 (далі - Положення), резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об`єкта або уповноваженої ним особи, зокрема у випадках визначення можливості надання адрес. Пунктом 4.4. Положення передбачено, що на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об`єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об`єкт, та документів, які підтверджують особу заявника. Таким документом має бути відповідне розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради або рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради. Листом Комунального підприємства «Право» від 15.01.2020 № 12 місцеву прокуратуру повідомлено, що відомості про адресу: [ADDRESS] відсутні в Адресному реєстрі міста Одеси, а відповідні довідки про її резервування та підтвердження підприємством, не видавалися. Зазначене свідчить про проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно за відсутності документа, що підтверджує присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна. Отже, зазначена адреса, а саме: [ADDRESS] самовільно використана заявником та внесена державним реєстратором до Державного реєстру прав з порушеннями вимог чинного законодавства, без її присвоєння в установленому порядку та без надання підтверджуючих документів, які вимагаються та передбачені пунктами 41, 42 Порядку реєстрацію, як обов`язковий документ для державної реєстрації права власності. Частиною 2 ст. 26 Закону про містобудування визначено, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Проте, відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-15/476 п від 02.01.2020 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] не надавались. Частиною 2 ст. 5 Закону про реєстрацію передбачено, що у випадку якшо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Отже, одним з необхідних документів для державної реєстрації права власності є документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Статтею 36 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (яка діяла на той час) (далі - Закон про містобудування) визначено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Згідно зі ст. 39 Закону про містобудування прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-3/2-П від 16.01.2020 повідомлено місцеву прокуратуру, що інформація щодо видачі/реєстрації документів дозвільного та декларативного характеру на будівництво за адресою: [ADDRESS] - відсутня, внаслідок чого зареєстровано право власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна без відповідних дозвільних документів на будівництво. Відсутність відповідних дозвільних та декларативних документів на будівництво за адресою: [ADDRESS] , також вказує на проведення державної реєстрації без документів, визначених чинним законодавством. Листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 16.01.2020 № 01-19/3359-06 повідомлено місцеву прокуратуру, що Одеською міською радою рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не приймалось. Крім того, з відкритих даних публічної кадастрової карти України, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповіді Головного управління Держгеокадасту в Одеській області № 10-15-0.8-1736/2-20 від 13.02.2020 встановлено, що відсутні відомості про реєстрацію права власності, права постійного користування, а також договори оренди на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, з відповіді Департаменту комунальної власності Одеської міської ради № 01-19/3358-3360 (19) від 05.05.2020 встановлено, що відділом самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотриманням вимог земельного законодавства департаменту комунальної власності Одеської міської ради проведено огляд земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . За результатом огляду встановлено, що зазначена земельна ді лянка, орієнтовною площею 0,0255 га, забудована та використовується під розміщення кафе з літнім майданчиком. Оскільки у департаменті комунальної власності Одеської міської ради відсутня інформація про прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою, має місце забудова та використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів на землекористування. З наведеного вбачається, що земельна ділянка під зазначеним об`єктом нерухомого майна знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, яка відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України, п. «б» ч. 1 ст. 80, ст. 83 ЗК України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділена повноваженнями власника цієї земельної ділянки, та яка не приймала рішення про передачу земельної ділянки у власність або користування з метою її забудови. Так, ч. 1 ст. 79-1 ЗК України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Частиною 2 ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону про містобудування право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Частиною 1 ст. 35 Закону про містобудування визначено, що після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Отже, [PERSON] здійснив самовільне захоплення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , що належить територіальній громаді міста Одеса, без належних правових підстав та в порушення вимог чинного законодавства, що легалізовано шляхом проведення незаконної реєстрації на об`єкт нерухомого майна. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Враховуючи вищевикладене, нежитлова будівля за адресою: [ADDRESS] , в розумінні статті 376 Цивільного кодексу України, є об`єктом самочинного будівництва, оскільки розміщена на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. Частиною 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо пі порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Частинами 1, 2 ст. 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Отже з вищевикладеного встановлено, що самочинне будівництво нежитлової будівлі проведено за рахунок земельної ділянки комунальної власності Одеської міської ради, яка [PERSON] у власність або користування, для будівництва та/або експлуатації нежитлової будівлі, не передавалась. Також, з наведеного вбачається, що державним реєстратором під час проведення державної реєстрації проігноровано вимоги п.п. 41-43 Порядку реєстрації щодо необхідності таких документів, як: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та взагалі прийнято рішення про державну реєстрацію прав на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , не зважаючи на те, що капітальної будівлі площею 27,1 кв. м за вказаною адресою в натурі, не існувало. Тобто, державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно без наявності усіх необхідних документів, що надало змогу власнику тимчасової споруди з порушенням вимог чинного законодавства зареєструвати речові права на неї як об`єкт нерухомості, а також незаконно використовувати земельну ділянку, чим прямо порушено інтереси держави та територіальної громади в особі уповноважених органів. Відповідно до статті 24 Закону про реєстрацію у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Таким чином суд вважає, що прийняте рішення державного реєстратора має бути визнане незаконними та скасоване, відповідно до ч. З ст. 26 Закону про реєстрацію, оскільки за вказаною адресою розташована тимчасова споруда - павільйон, вказане рішення прийняте на підставі документів, які не дають змоги встановити підстави набуття речових прав. Відповідно до ч. З ст. 26 Закону про реєстрацію у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону про реєстрацію, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. ''а п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону про реєстрацію) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону, Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 2 ст. 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. З ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов,язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст.\~17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Таким чином, суд вважає позовні вимоги Суворовської окружної прокуратури міста Одеси такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича суд стягує судовий збір у розірі 7357 гривень 00 копійок (по 3678 грн. 50 коп. з кожного).

Outcome: approved