Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

У листопада 2017 року до суду звернувся позивач по справі [PERSON] з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON], третя особа на стороні позивача [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди, в якому просить суд договір укладений 26.12.2016 року між [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] розірвати та стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON], 3500 (три тисячі пятсот) гривень сплачених за договором, 994 (девятсот девяносто чотири) гривні, неустойка за прострочення виконання послуг, 570 (пятсот сімдесят) гривень 08 копійок відсотки за користування послугою розстрочка та 5000 (пять тисяч) гривень моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач у позові зазначив, що 26.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір побутового підряду на виготовлення та доставку натяжної стелі. Згідно вказано договору вартість виробів склала 3000,00 гривень, [PERSON] в день укладення договору було сплачено завдаток у розмірі 500 гривень, а остаточний розрахунок було проведено за допомогою платіжної карти ПАТ КБ «ПриватБанк» через термінал у сумі 2500,00 гривень та оформлена послуга «Миттєва розстрочка». Послуга «Миттєва розстрочка» оформлена на 12 місяців, щомісячний платіж за даною послугою складає 280,84 гривень, комісія по сервісу становить 2,9 % від суми покупки при щомісячному списанні платежу, таким чином, загальна сума покупки через послугу «Миттєва розстрочка» становить 3370,08 гривень. 03 січня 2017 року [PERSON] та [PERSON] домовилися про збільшення вартості натяжної стелі, яка склала 3500,00 гривень та було зроблено оплату готівкою у розмірі 500 гривень. Однак, взяті на себе зобовязання відповідно до умов договору відповідач не виконав, оскільки відповідно до вимог договору, а саме п. 3.2 вказаного Договору виконавець зобовязаний виготовити та доставити вироби протягом 18 робочих днів, тобто до 27 січня 2017 року, однак взяті на себе зобовязання відповідач не виконав. Позивач в телефонній розмові намагався дізнатися причини не виконання взятих на себе зобовязань, однак спочатку відповідач запевняв, що виникли технічні затримки і треба трохи почекати, однак згодам взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки, після чого, позивач поїхав до офісного приміщення, де відповідач здійснював свою підприємницьку діяльність, за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Соборності, будинок 61, орендодавець цього приміщення, повідомив позивач, що ФОП [PERSON] виїхав з орендованого приміщення, у звязку із несплатою орендної плати та його місце знаходження невідоме. Позивач звертався до Відділ з питань захисту прав споживачів апарату міськради та виконкому та Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області, однак встановити місце знаходження відповідача не вдалося можливим. Окрім цього, 21 січня 2017 року дружина позивача звернулась із заявою до Металургійного відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області у звязку з невиконанням ФОП [PERSON] вимог договору, проте 20.02.2017 року їй було надано відповідь, в якій розяснено, що у спорі вбачається цивільно-правові відносини та відмовлено у відкритті кримінального провадження. Пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі невиконання Виконавцем пункту 3.2 договору, Виконавець зобовязаний сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості договору за кожен день прострочення, з урахуванням того, що сума боргу відповідача складає 3500,00 грн., кількість робочих днів прострочення відповідача щодо виконання своїх зобовязань станом на момент здійснення розрахунку складає 284 дні і відповідно сума пені складає 994,00 гривень Крім того, відповідачем йому була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні її життєвого ритму та хвилюванні, очікуючи виконання умов договору, але цього не сталося з провини відповідача. Моральну шкоду оцінює у 5 000,00 грн. У звязку з чим, позивач звернувся до суду та просить суду задовольнити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву в якій зазначив, що свої позовні вимоги підтримав повністю, просить слухати справу у його відсутність. Відповідач ФОП [PERSON]. про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за вказаною адресою проживання, які повернулися до суду з поштового відділення з відміткою «За закінченням строку зберігання», в судове засідання не зявився, Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито\~\~ до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, що 26 грудня 2016 року між [PERSON]., як замовником, та ФОП [PERSON], як виконавцем, укладено договір, за умовами п. 1 якого виконавець зобов'язався організувати роботи по виготовленню натяжної стелі, відповідно до п. 1.4 загальною вартістю складає 3000 гривень. (а.с. 8 копія договору) Згідно п. п. 2.2, 2.3 Договору завдаток становить 500 грн., борг до передачі у власність складає 2500 грн. Тобто, після укладення договору і сплати позивачем відповідачу завдатку залишилася сума до сплати в розмірі 2500 грн. (п. 3.1 Договору). Згідно наданого позивачем товарного чеку за виготовлення та встановлення натяжної стелі сплачені ним грошові кошти 26 грудня 2016 в сумі 500,00 грн. та 03 січня 2017 року в сумі 500 грн. (а.с.9 копія товарного чеку ). Яке вбачається з квитанції від 26.122.016 року ид. Транзакции № 264507 та Довідки від 31.08.2017 року № 8EN0TUUI9IH3VOJ1 позивачем 26 грудня 2016 року було зроблено остаточний розрахунок за допомогою платіжної карти ПАТ КБ «ПриватБанк» через термінал у сумі 2500,00 гривень та оформлена послуга «Миттєва розстрочка». Послуга «Миттєва розстрочка» оформлена на 12 місяців, щомісячний платіж за даною послугою складає 280,84 гривень, комісія по сервісу становить 2,9 % від суми покупки при щомісячному списанні платежу, таким чином, загальна сума покупки через послугу «Миттєва розстрочка» становить 3370,08 гривень. (а.с. 10,11) Згідно п. 3.2 договору, після виконання п. 3.1 договору, яким визначено обов'язок замовника сплатити вартість виробів в сумі 3000, грн., виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлений виріб протягом 18 робочого дня з моменту укладення договору; якщо виріб має нестандартну комплектацію, строк передачі у власність замовнику виробу збільшується до 32 робочих днів. Позивач звертався до Відділ з питань захисту прав споживачів апарату міськради та виконкому та Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області, однак встановити місце знаходження відповідача не вдалося можливим. (а.с.13,14) Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами та виходячи з дійсних обставин справи, наявних доказів, суд приходить до висновку, що фактично між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено оплатний, двосторонній, консенсуальний договір про виконання робіт за винагороду - договір побутового підряду, тому вони регулюються положеннями глави 61 ЦК України «Підряд», Законом України «Про захист прав споживачів», що також відповідає п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно зі ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Як передбачено ст. 873 ЦК України, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Згідно із ч. 2 ст. 870 ЦК України, якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. Судовим розглядом встановлено, що при укладенні Договору від 26.12.2016 р. сторонами погоджені усі істотні умови його договору відповідно до предмету, у тому числі стосовно вартості замовлених робіт, внесення завдатку тощо. За правилами ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк, одностороння відмова від його виконання не допускається. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність факту укладення між сторонами договору побутового підряду та його виконання в повному обсязі з боку позивача. Натомість відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем не виконала, у визначений за погодженням сторін строк роботи не виконала та виріб позивачеві не передав. Згідно із ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно п. п. 1, 2, 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Оскільки до моменту розгляду судом справи та ухвалення рішення роботи за договором не виконані, відповідач не приступив до їх виконання, тим самим допустивши істотне порушення умов договору, позивач не бажає продовжувати договірні відносини та наполягає на відшкодуванні збитків, суд приходить до висновку про доведеність порушення прав [PERSON] як споживача, які підлягають захисту обраним нею способом шляхом розірвання договору від 26 грудня 2016 року та стягнення з відповідача сплачених позивачем грошових коштів за вказаним договором в сумі 3500 грн. Крім того, п. 4.2 Договору передбачено, що у випадку невиконання п. 3.2. виконавець зобовязаний виплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості даного Договору за кожен робочий день прострочки. Позивач просила стягнути з відповідача вказану неустойку у сумі 994,00 гривень, провівши розрахунок, виходячи з вартості договору (3500,00 гривні) та прострочення виконання (284 дні). Суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 0,1% від вартості договору, є обґрунтованою, проте не погоджується із кількістю прострочених днів, на підставі яких позивач провів розрахунок неустойки. Так, позивач розрахував неустойку за 284 дні, тобто виходячи з загальної кількості днів прострочки, проте, як вже зазначалося вище згідно п. 4.2 договору, неустойка стягується за кожен робочий день прострочки. Таким чином, розрахунок повинен був бути зроблений з урахуванням лише робочих днів. Так за правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позивачка звертаючись до суду з позовом 22 листопада 2017 року, просила стягнути пеню, обчислену за період з 27 січня 2017 року по 22 листопада 2017 року. Отже стягнення з [PERSON] пені в межах заявлених позовних вимог.\~\~ Але підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн. суд не вбачає з огляду на відсутність правових підстав для її стягнення в рамках зобов'язальних відносин, пов'язаних з виконанням договору побутового підряду, який відповідачем взагалі не був виконаний, в той час як за п. 5 ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодуванню підлягає лише моральна шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Тому в цій частині позов не підлягаю задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач відповідно до вимог ч. 2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору а тому відповідно до вимог ч.6 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial