Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Дубровицький РС УДМС України в Рівненській області звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкоди в користуванні та розпорядженні належній їй на праві приватної власності квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], шляхом зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] та визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того просить стягнути з відповідача витрати пов'язані з розглядом справи. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування квартири від 11 грудня 2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2499087 від 05.01.2004 року, вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі, окрім неї, зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який вже більше двох років не проживає в квартирі. Рішенням суду від 21 січня 2013 року їх шлюб було розірвано. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, нічим не мотивуючи свою відмову. Реєстрація відповідача у квартирі порушує її права, як власника даної квартири. До початку судового засідання від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" від 30.09.2014 року (а.с.24-26). Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки від відповідача до суду не надійшло жодних заперечень проти позову, суд, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності та постановлення заочного рішення у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що в м.Дубровиця Рівненської області, що підтверджується договором дарування квартири серії ВАР №982792 від 11.12.2003 року (а.с.5). Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], також підтверджується витягом про реєстрацію права власності №2499087 від 05.01.2004 року (а.с.6). Як вбачається із рішення Дубровицького районного суду від 21 січня 2013 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Згідно довідки №1007 від 02.06.2014 року, виданої КП "Будинкоуправління", за адресою [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що відповідач більше двох років не проживає в квартирі по [ADDRESS], яка на підставі договору дарування квартири перебуває у приватній власності позивача (а.с.5). Жодних домовленостей позивач з відповідачем з приводу користування житлом, немає. Ці обставини відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України є підставою для задоволення позовних вимог у частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується позовних вимог позивача про зняття з реєстрації місця проживання, суд приходить до наступних висновків. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Частиною 3 цієї ж статті також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації. З огляду на те, що даним рішенням [PERSON] визнано таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], тому вимога про зняття відповідача з реєстрації місця проживання обліку є законною та обґрунтованою й підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 214 ЦПК України, суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів слід стягнути сплачений позивачем судовий збір - 243,60 грн. та 420 грн. сплачених позивачем витрат за публікацію оголошення про виклик відповідачів у судове засідання. На підставі викладеного та

Outcome: approved