Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

30 серпня 2018 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з позовом до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна. В позові зазначив, що 04 серпня 2015 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. У жовтні 2015 року він звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак оформити спадкове майно позбавлений можливості, в звязку із накладенням на нього арешту за постановою державного виконавця Березнегуватського районного управління юстиції. Разом з тим, 02 вересня 2015 року виконавче провадження про стягнення з [PERSON] коштів було закінчено у звязку із смертю боржника на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" та матеріали цього провадження було знищено за спливом строків зберігання, на підставі п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Міністерством юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5. Посилаючись на те, що накладення арешту та внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обмежує його законні права та обовязки як спадкоємця, просив зняти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. Позивач в судове засідання не зявився, направив заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що дійсно на виконанні у ВДВС Березнегуватського РУЮ перебувало виконавче провадження по виконанню постанови №1193 від 26 грудня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області штрафу, в розмірі 6800,00 грн. У звязку із невиконанням постанови боржником, державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника від 22 квітня 2014 року. 02 вересня 2015 року виконавче провадження було закінчено через смерть боржника, однак арешт майна в звязку з цим не знімається, а тому підстав для вилучення запису про обтяження не було. Також станом на 06 листопада 2018 року будь-які виконавчі провадження відносно [PERSON] за даними автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі відсутні, виконавче провадження знищено за спливом строків зберігання, позивачем не виконано постанову про стягнення штрафу, а тому законні підстави для скасування арешту відсутні. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На виконанні у ВДВС Березнегуватського РУЮ Миколаївської області перебувало виконавче провадження по виконанню постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області від 26 грудня 2012 року за № 1193 про стягнення з [PERSON] на користь Інспекції штрафу, в розмірі 6800,00 грн. 04 серпня 2015 року [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, виданого міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції від 07.08.2015 року, актовий запис № 3302 (а.с.8). Після її смерті, 29 жовтня 2015 року, із заявою про прийняття спадщини до Березнегуватської державної нотаріальної контори звернувся її син [PERSON], позивач по справі, де дізнався про арешт нерухомого майна матері (а.с.9). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 10 січня 2018 року, на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції ВП № 26231374 від 22 квітня 2014 року (а.с.10). 02 вересня 2015 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" у звязку із смертю боржника, однак арешту з майна не зняв. [PERSON] державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області [PERSON] було розяснено, що згідно ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року за № 1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту (а.с.11). Так, відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (чинного на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведення виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. У відповідності до ч.5\~ст.1268 ЦК України\~спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Згідно ст.16 вказаного Кодексу загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Стаття 391 ЦК України\~передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 4 ЦПК України \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що при закритті виконавчого провадження державний виконавець, в порушення вимог закону, арешту з майна не зняв, дійшов висновку, що в ході розгляду справи доведені ті обставини, на які позивач посилався як на підставу позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України суд покладає на відповідача обов'язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved