Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

30.05.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до Територіальної громади міста Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області, Лозівської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, Відділ з питань реєстрації Лозівської міської ради Харківської області, про визнання права спільної сумісної на земельну ділянку у порядку спадкування після смерті їх матері - [PERSON] та на самовільну будівлю (гараж), який розташований на ній. В обґрунтування позову, позивачі вказали, що [INFO] померла їх мати - [PERSON] . 25.05.2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області ухвалив рішення по справі №629/1085/16-ц за позовом [PERSON] до територіальної громади м.Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області, відділу з питань реєстрації Лозівської міської ради Харківської області, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на спадщину. Суд задовольнив вимоги [PERSON] , визнавши за нею право власності на спадщину - капітальний гараж, як господарчу будівлю, окремо розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , який був збудований у 2003 році її батьком - [PERSON] , померлим [INFO] в м.Лозова Харківської області. У задоволенні заяв третіх осіб суд відмовив. В обґрунтування рішення суд вказав, що на збудований батьком позивачки - [PERSON] капітальний гараж свідоцтво вона не отримала, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на нього. Судом встановлено, що відомості про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості в реєстрі відсутні, в той час як згідно положень ЦК України, зазначений гараж відноситься до об`єктів нерухомого майна, право власності на які підлягає обов`язковій державній реєстрації. Суд зробив висновок про те, що у [PERSON] виникло право власності на даний гараж, у зв`язку з тим, що він сплатив штраф та було винесено рішення виконавчого комітету від 23.12.1997 року "Про можливість подальшої експлуатації на земельній ділянці самочинно збудованого господарської споруди -гаражу" КП "Архітектурне бюро місто Лозова". Як вказав позивач, суд при винесенні даного рішення не вірно встановив обставини. Також [PERSON] зазначив, що рішенням виконкому Лозівської міської ради Харківської області №404/18 від 29.07.1997 року [PERSON] та її рідному братові [PERSON] була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 292 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, без визначення часток кожного з них у праві власності, тобто земельна ділянка була об`єктом спільної сумісної власності. Однак за життя [PERSON] та [PERSON] вказану земельну ділянку, передану безкоштовно для приватизації, в державному реєстрі права власності на нерухоме майно не зареєстрували, тобто відсутні правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкоємцям [PERSON] (донькам [PERSON] та [PERSON] ) та спадкоємцям [PERSON] (доньці - [PERSON] ). [INFO] померла [PERSON] , яка згідно довідки мешкала постійно з чоловіком [PERSON] та донькою - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , які на дату відкриття спадщини мешкали з померлою. [INFO] помер [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Після [PERSON] залишилась спадкоємиця [PERSON] , яка вступила у спадщину на рухоме майно (автомобіль та грошовий вклад), про приватизовану квартиру померлого його донька та її мати замовчують. Так як земельна ділянка та гараж належали до спільної сумісної власності померлих, то їх спадкоємці мають право на набуття у власність у порядку спадкування по Ѕ частині земельної ділянки площею 292 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та по Ѕ частині самочинно збудованої будівлі (гаражу). Також, за життя [PERSON] , [PERSON] , матір`ю позивачів [PERSON] був подарований будинок з надвірними спорудами, розташований на вказаній ділянці, згідно договору дарування від 31.03.1995 року, який в подальшому був знесений станом на 31.12.2012 рік за спільною заявою обдарованих. Позивач також посилався на розбіжності в рішенні виконкому №713. Позивач вказав на те. що після знесення будинку,у 1997 році [PERSON] та [PERSON] спільно з будівельних матеріалів, які залишилися від знесених будівель, була збудована самочинна будівля- гараж. Позивачі посилаються на те, що гараж було збудовано з цегли, яка залишилася від будинку, що був подарований [PERSON] та [PERSON] їх матір`ю, [PERSON] допомагав будувати гараж, та вони з сестрою вважали, що мають право на успадкування земельної ділянки та спірної споруди, які належали їх матері та їм більше 70-ти років. Ознайомившись з договором дарування від 31.03.1995 року, позивачі не признають підпис матері, оскільки вона була безграмотна, не читала та не писала, та не признають підпис сестри [PERSON] . Про існування Договору позивачі дізнались лише у березні 2016 року, інформація про нього замовчувалась [PERSON] та її матір`ю Іщенко В.В. 21 рік. Позивачі вважають, що [PERSON] не має право на майно їх матері, оскільки не доглядала бабусю. Позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав, оскільки звернувшись до нотаріуса, отримали відмову, тобто в досудовому порядку вирішити питання не вдалося. Ухвалою від 01.06.2017 року вище вказаний позов було залишено без руху. На усунення недоліків, 17.07.2017 року позивачами були подано уточнений позов про визнання права спільної сумісної на земельну ділянку у порядку спадкування після смерті їх матері - [PERSON] та на самовільну будівлю (гараж з масандрою), який розташований на ній, в якому [PERSON] та [PERSON] вказали відповідачем [PERSON] , третіми особами -Територіальну громаду міста Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області, Лозівську державну нотаріальну контору, Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, Відділ з питань реєстрації Лозівської міської ради Харківської області. В уточненому позові, позивачі просили поновити строк позовної давності та відстрочити оплату судового збору до винесення рішення по справі у зв`язку з неможливістю оформити технічний паспорт на землю та самочинну будівлю та непередбачувані витрати на операцію та відновлення здоров`я. 16.08.2017 року суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області Дегтярчук М.О. було відкрито провадження у справі та відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення. 08.11.2017 року ухвалою судді Дегтярчук М.О. було задоволено заяву про самовідвід. 14.11.2017 року справу було перерозподілено в провадження судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Смірнової Н.А. та ухвалою від 15.11.2017 року справу прийнято суддею. Ухвалою від 31.01.2018 року суддею Смірновою Н.А. задоволено заяву представника [PERSON] - адвоката Іщенко В.В. про відвід судді. 02.02.2018 року справу перерозподілено в провадження судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Каращука Т.О. та ухвалою від 05.02.2018 прийнято справу суддею та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 15.03.2018 року представником [PERSON] - адвокатом Іщенко В.В. було подано відзив на позов, в якому зазначено, що справа підлягає закриттю, згідно ст.255 п.3 ЦПК України, оскільки відповідно до ухвали Апеляційного суду Харківської області від 30.06.2017 року набрало законної сили рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.04.2017 року, в якому ухвалою суду від 19.05.2017 року було виправлено описку. Згідно вказаного рішення позовні вимоги [PERSON] (позивача) задоволено, а в позовних вимогах третіх осіб відмовлено (справа №629/1085/16-ц, номер провадження 2/629/38/17). Як вказує представник, позивачами [PERSON] та [PERSON] заявлено вимогу про визнання права власності на земельну ділянку, яка не була приватизована батьком [PERSON] - [PERSON] , так як він і його сестра [PERSON] не змогли своєчасно належним чином оформити свої права власності, а саме в термін до 01.01.2005 року, у зв`язку з прийняттям нової редакції Земельного кодексу України (2002 року) у відповідності до п.6 Перехідних положень вказаного кодексу. Вказана ділянка перебувала у постійному користуванні [PERSON] . Побудований на цій ділянці капітальний гараж ( після знесення [PERSON] за згодою співвласника - його сестри [PERSON] подарованого їм будинку їхньою матір`ю [PERSON] ), був у встановленому законом порядку на підставі рішення рішення виконкому Лозівської міської ради від 23.12.1997 року узаконений і цим рішенням було визнано право власності за [PERSON] . При цьому для підготовки документів на засідання виконкому було проведене ретельне обстеження будівлі гаражу КП «Архітектурне бюро м.Лозова», які виготовили технічну документацію з узгодженням з органами санепідстанції, пожежного нагляду. На підставі цих документів було визнано право власності за [PERSON] з наданням виконкому висновку «Про можливість подальшої експлуатації на земельній ділянці самочинно збудованого капітального гаражу». За самовільне будівництво на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. [PERSON] не змогла оформити спадщину, у зв`язку з тим, що Лозівським БТІ в особі начальника Теслюк В.Ф. з невідомих причин не було виконано рішення №713 від 23.12.1997 року про реєстрацію права власності на гараж за [PERSON] та не була видана документація заявнику. Станом на час відкриття спадщини 21.03.2013 року Лозівське БТІ припинило своє існування, хоча архіви перебувають у КП «ЖУК». [PERSON] було повністю оплачено послуги БТІ. Таким чином, капітальний гараж, право власності на який вдруге просять визнати позивачі, не є самочинною будовою, що встановлено рішенням суду від 25.04.2017 року (з додатковою ухвалою від 19.05.2017 року). Позивачі, перебуваючи в родинних відносинах з [PERSON] - не є його нащадками першої черги, тому підстав звернення до суду з таким предметом позову не мають. Після смерті матері позивачів - [INFO] року, вони не звертались до нотконтори з заявою про прийняття спадщини, так як ніякої спадщини не було, у зв`язку з відчуженням будинку [ADDRESS] [PERSON] (сину) та [PERSON] ( доньці). Зважаючи на вище викладене, представник вказує, що [PERSON] не є належним відповідачем, позов є безпідставним та поданим з пропуском строків позовної давності. Враховуючи вказане, представник просила закрити провадження по справі. 04.03.2020 року [PERSON] подано уточнений позов до Територіальної громади міста Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області, Лозівської державної нотаріальної контори, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, Відділ з питань реєстрації Лозівської міської ради Харківської області, про визнання права приватної власності в порядку спадкування за законом, в якому зазначено, що співпозивач [PERSON] померла [INFO] . У зв`язку з вказаним, позивач вказав на те, що на даний час він має право претендувати лише на земельну ділянку та , з урахуванням того, що сестра померла, просить визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку, площею 292 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Також позивач зазначив, що, звертаючись з сестрою до суду вони сподівалися, що скасують незаконне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.04.2017 року, яким було задоволено позов [PERSON] та визнано за нею право власності на спадщину - капітальний гараж, як господарчу споруду, окремо розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] . Позивач вказав, що не згоден з вказаним рішенням та намагався його оскаржувати в апеляційному та касаційному порядку, однак йому було відмовлено. У зв`язку з чим, він планує звернутися до Європейського суду з прав людини. Зважаючи на викладене, позивач просив визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку, площею 292 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . За час розгляду справи: Представник КП «ЖУК» надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив вирішити справу на розсуд суду. Представник відділу реєстрації Лозівської міської ради Харківської області подав заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника та вирішити справу на розсуд суду. В.о. Завідуючої Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області подала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила вирішити справу на розсуд суду. [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, вказав, що позов підтримує в повному обсязі. У судове засідання сторони не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином. Відзив на уточнений позов відповідачами, зазначеними в ньому, подано не було. Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксація судового засідання не відбувалася. Згідно приписів ст.12, ст.13 ЦПК України суд у порядку цивільного судочинства розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих належних та допустимих доказів, і саме позивачу за законом надано право і можливість обирати спосіб захисту своїх прав, самостійно визначати спосіб звернення до суду, предмет і підстави позову, а також обов`язок по доказуванню наявності порушення, факту порушення відповідачем (відповідачами) та можливості захисту (відновлення) порушеного права у обраний ним спосіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7, Том 1), матір`ю [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11, Том 1), матір`ю [PERSON] є [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.14, Том 1). Після її смерті відкрилася спадщина, у прийнятті котрої [PERSON] та [PERSON] було відмовлено нотаріусом через пропуск строку, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 грудня 2016 року(а.с.17, Том 1). [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.217, Том 1). Донька померлого [PERSON] , згідно рішення від 25.04.2017 року(а.с.46-48 та а.с.211, Том 1), одружилася з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.214, Том 1). Відповідно до копії рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.04.2017 року у справі №629/1085/16-ц та з урахуванням ухвали про виправлення описки(а.с.46-48 та а.с. 211, Том 1), за [PERSON] визнано право власності на спадщину - капітальний гараж, як господарчу споруду, окремо розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , який був збудований у 1997 році її батьком - [PERSON] , померлим [INFO] в м.Лозова Харківської області. Апеляційну скаргу [PERSON] було повернуто апелянту Апеляційним судом Харківської області, про що свідчить копія ухвали від 30.06.2017 року(а.с.212, Том 1). У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.04.2017 року у справі №629/1085/16-ц було відмовлено, про що свідчить ухвала Апеляційного суду Харківської області від 20.11.2019 року(а.с.136-137, Том 2). У відкритті касаційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20.11.2019 року було відмовлено, що підтверджується ухвалою Верховного суду від 15.01.2020 року(а.с.152-154, Том 2). Правовідносини встановлені рішенням суду доказуванню не підлягають. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 16.05.2017 року(а.с.15, Том 1), відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотек та обтяжень за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Як вбачається з довідки КП "ЖУК" від 20.07.2020 року №54(а.с.97, Том 1), за адресою: [ADDRESS] ,було зареєстровано право власності за [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області 31.03.1995 року №1-1327. Станом на 01.01.2013 року рішення Лозівської міської ради Харківської області за №713 в справі Лозівського БТІ було відсутнє і правові документи, а саме Договір дарування погашено не було. Земельна ділянка за вище вказаною адресою була надана [PERSON] на підставі рішення №95-г від 15.03.1972 року, виданого Лозівською міською Радою депутатів трудящих для будівництва та обслуговування житлового будинку. Рішенням Лозівської міської ради народних депутатів від 29.07.1997 року №404/18 земельну ділянку передано у безкоштовну власність [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих споруд. Відомості про зміну цільового призначення земельної ділянки за вказаною адресою станом на 07.07.2017 року відсутні. У зв`язку з зазначеним, виготовити технічний паспорт на нежитлову будівлю гаража неможливо. Рішенням №713 від 23.12.1997 року(а.с.221, Том 1), з урахуванням того, що [PERSON] та [PERSON] був знесений будинок та самовільно збудований гараж, за що на [PERSON] було накладено штраф, виконкомом було вирішено погасити правові документи на знесений житловий будинок по [ADDRESS] , який належав [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 31.03.1995 року, зареєструвати самовільно побудований гараж на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати МБТІ провести реєстрацію самовільно побудованого гаража та видати правову документацію замовнику. Однак МБТІ реєстрацію проведено не було. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.155, Том 2). [PERSON] в уточненому позові просив визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку, площею 292 кв.м., у порядку спадкування спадщини [PERSON] , розташовану за адресою: [ADDRESS] . Так як у 1997 році відкрилася спадщина після смерті матері позивача [PERSON] , прийняття позивачем спадщини після матері і набуття у зв`язку з цим певних прав врегульоване чинним на той час законом, а саме ЦК УРСР. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, однак з постанови нотаріуса вбачається, що фактично спадщина позивачем прийнята не була та у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено через пропуск строку для звернення з заявою. Особливостей спадкування прав на землю ЦК УРСР не передбачав. Позивач [PERSON] зі своєю сестрою звернулися з заявою про прийняття спадщини після матері в 2016 році. Відповідно до ст. 1216 ЦК України від 01.01.2004 року, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України від 01.01.2004 року). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України від 01.01.2014 року право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як вбачається з матеріалів справи, від [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області 31.03.1995 року №1-1327, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться на земельній ділянці площею 292 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] на підставі свідоцтва, перейшло до її дітей [PERSON] та [PERSON] . Станом на 01.01.2013 року рішення Лозівської міської ради Харківської області за №713 в справі Лозівського БТІ було відсутнє і правові документи, а саме Договір дарування погашено не було. Земельна ділянка за вище вказаною адресою була надана [PERSON] на підставі рішення №95-г від 15.03.1972 року, виданого Лозівською міською Радою депутатів трудящих для будівництва та обслуговування житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Лозівської міської ради народних депутатів від 29.07.1997 року №404/18 земельну ділянку передано у безкоштовну власність [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих споруд. Відомості про зміну цільового призначення земельної ділянки за вказаною адресою станом на 07.07.2017 року відсутні. Після смерті [PERSON] його донька [PERSON] за рішенням суду від 25.04.2017 року, набула право власності на автомобіль, грошовий вклад та самочинно збудовану господарчу споруду - гараж, яка окремо розташована на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України від 01.01.2004 року право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 328 ЦК України від 01.01.2004 року передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України від 16.01.2003 року, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 22 Земельного Кодексу України 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до статті 23 ЗКУ 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно ст.30 Земельного кодексу України 1990 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог ст. 23 цього Кодексу. Згідно ст.120 ЗК України від 25.10.2001 р., введеного в дію з 01.01.2002р., при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Згідно приписів ст.120 ЗКУ в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом N 997-V (997-16) від 27.04.2007; в редакції Закону N 1702-VI (1702-17)від 05.11.2009: 1. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, тому право на земельну ділянку померла [PERSON] втратила подарувавши житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а саме 31.03.1995 року, тобто до своєї смерті. Даний факт свідчить про те, що до спадкового майна після смерті [PERSON] спірна земельна ділянка не входить. Дана позиція викладена в постанові ВСУ від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16. Згідно ч.4 ЗКУ в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом N 997-V (997-16) від 27.04.2007; в редакції Закону N 1702-VI (1702-17)від 05.11.2009, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. 6. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 16.05.2017 року(а.с.15, Том 1), встановлено, що відомості щодо права власності, інших речових прав, іпотек та обтяжень за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Також з довідки КП "ЖУК" вбачається, що право власності на земельну ділянку не встановлено, а відповідно власник земельної ділянки відсутній, державна реєстрація не проводилася, кадастровий номер не присвоєно, межі не визначено. Враховуючи вище вказане, зважаючи на те, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку, суд вважає, що підстав для задоволення уточненого позову та визнання права власності на земельну ділянку не має. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1, 2, ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішенням. Позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка належала його матері та увійшла в перелік спадкового майна, а також не надано доказів на підтвердження визнання права власності саме за [PERSON] . Також позивачем не надано доказів, що він звертався за поновленням строків для подання заяви для прийняття спадщини та причин, у зв`язку з якими вони з сестрою звернулися до нотаріуса лише у 2016 році. Твердження позивача щодо незаконності рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.04.2020 року братися до уваги не будуть, оскільки вирішення правосудності та правильності даного рішення можливо встановити лише у судах вищих інстанцій. З урахуванням вище викладеного, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини, суд не вбачає підстав для задоволення уточненого позову. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, у разі відмовити у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Ухвалою суду від 16.08.2017 року було відстрочено позивачу сплату частини судового збору при зверненні до суду до винесення судового рішення. Зважаючи на те, що судовий збір повинен був сплатити позивач при зверненні до суду, тобто у 2017 році, ставка судового збору береться станом на 01.01.2017 року. З суми судового збору, яка підлягає сплаті, віднімається частина, сплачена відповідно до квитанції від 30.05.2017 року у сумі 640, 00 грн.(а.с.1, Том 1). Згідно копії довідки МСЕК серії 12 ААБ №264256(а.с.156, Том 2), [PERSON] з 15.08.2019 року є інвалідом ІІ групи безстроково. Зважаючи на вище вказане, суд не вбачає підстав для звільнення [PERSON] від сплати судового збору, як інваліда ІІ групи, оскільки на момент, коли повинен був бути сплачений судовий збір, позивач інвалідом не являвся. На підставі постанови ВСУ від 12.10.2016 року у справі №6-2225цс16, ст.548 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1225 ЦК України, ст.ст. 22-23, 30 ЗК України 1990 року, ст.ст. 120, 125 ЗК України,

Outcome: approved