Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Вінницької міської ради, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про скасування рішення третейського суду, визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, мотивуючи позов тим, що їм на праві приватної власності відповідно до реєстраційного посвідчення від 04.12.2006 року №17640, зареєстрованого на підставі рішення Третейського суду м. Вінниці від 06.10.2006 року в рівних частках належить 83/100 частки будинковолодіння [ADDRESS]. Частка даного будинковолодіння придбана у [PERSON]. Між ними та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0400 га, кадастровий номер 0510100000:02:020:0106, яка розташована в [ADDRESS]. Дана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га серія ЯБ №682372 від 22.06.2006 року, зареєстрованого за №010600100633. Співвласником земельної ділянки є [PERSON]. Співвласник будинковолодіння [PERSON] не заперечує щодо розподілу земельної ділянки за вказаною адресою відповідно до кадастрового плану з виділенням кожному співвласнику будинковолодіння у власність земельної ділянки площею 0,0400 га, про що свідчить нотаріально посвідчена заява. Згідно звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки від 14.09.2006 року, вартість земельної ділянки складає 119 463 грн. 00 коп Дану суму позивачі сплатили [PERSON], натомість остання передала їм земельну ділянку в натурі. Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 26.09.2006 року. Оскільки [PERSON] ухилялась від нотаріального посвідчення даної угоди, посилаючись на відсутність часу, коштів, ними було вирішено передати дану справу на розгляд третейського суду для вирішення конкретного спору при Вінницькій товарній універсальній біржі. Рішенням третейського суду від 27.09.2006 року було задоволено позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0400 га (зона 1 зеленого кольору) кадастровий номер 0510100000:02:020:0106, яка розташована в [ADDRESS] дійсним. Під час розгляду справи [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі. З врахуванням зазначених обставин, вони вступили в фактичне володіння зазначеною земельною ділянкою для обслуговування нерухомого майна, яке належить їм на праві приватної власності. Протягом 2006-2013 р. р. вони намагались здійснити державну реєстрацію своїх прав на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0400 га (зона1 зеленого кольору) кадастровий номер 3510100000:02:020:0106, яка розташована в [ADDRESS] на підставі рішення Третейського суду. З даного приводу їм надано усні роз'яснення, що справи стосовно спорів щодо власності на земельні ділянки не є підвідомчими третейським судам, і тому зазначений правочин не може бути зареєстрований. В процесі дій, направлених на укладення нотаріальної угоди з продавцем земельної ділянки, їм в листопаді 2013 року стало відомо, що [PERSON] померла, що унеможливило оформлення придбаної ними земельної ділянки шляхом посвідчення договору купівлі - продажу земельної ділянки у нотаріуса. Відповідна справа не була підвідомча третейському суду, за цих обставин рішення третейського суду підлягає скасуванню. Між ними та [PERSON] було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме: предмету та ціни, відбулося фактичне виконання договору, оскільки продавець отримав кошти від позивачів, та натомість передав позивачам-покупцям земельну ділянку. Співвласник будинковолодіння відповідач по справі [PERSON] не заперечує щодо розподілу земельної ділянки за вказаною адресою відповідно до кадастрового плану з виділенням кожному співвласнику будинковолодіння у власність земельної ділянки площею 0,0400 га. Але внаслідок смерті продавця - [PERSON] унеможливлюється нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, а тому вони змушені звернутися до суду. При набутті ними права власності на частину будинку до них перейшло відповідно право на земельну ділянку, яке припинилось за попереднім власником. Проте вказане право належним чином оформлене не було. Просять скасувати рішення третейського суду при Вінницькій товарній універсальний біржі від 27.09.2006 року, яким було задоволено позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0400 га (зона 1 зеленого кольору), яка розташована у [ADDRESS] дійсним. Визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0400 га, (зона 1 зеленого кольору), яка розташована у [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0400 га,(зона 1 зеленого кольору), яка розташована у [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з наведених у ньому підстав та суду пояснила, що їм з чоловіком [PERSON] на праві приватної власності в рівних частках належить 83/100 частки будинковолодіння [ADDRESS]. Частка даного будинковолодіння придбана у [PERSON] Між ними та [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0400 га, яка розташована в [ADDRESS]. Дана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Співвласником земельної ділянки є [PERSON], не заперечує щодо розподілу земельної ділянки відповідно до кадастрового плану з виділенням кожному співвласнику будинковолодіння у власність земельної ділянки площею 0,0400 га. Вони з чоловіком сплатили [PERSON] кошти за земельну ділянку, а вона передала їм земельну ділянку. [PERSON] ухилялась від нотаріального посвідчення даної угоди,тому було вирішено передати дану справу на розгляд третейського суду. Рішенням третейського суду від 27.09.2006 року було задоволено їх позов до [PERSON] та визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0400 га, яка розташована в [ADDRESS] дійсним. Вони зчоловіком вступили в фактичне володіння земельною ділянкою для обслуговування нерухомого майна, яке належить їм на праві приватної власності. Протягом 2006-2013 р. вони намагались здійснити державну реєстрацію своїх прав на земельну ділянку однак їм було надано усні роз'яснення, що справи стосовно спорів щодо власності на земельні ділянки не є підвідомчими третейським судам, і тому зазначений правочин не може бути зареєстрований. В листопаді 2013 року їм стало відомо, що [PERSON] померла, що унеможливлює оформлення придбаної ними земельної ділянки. Між ними та [PERSON] було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, при набутті ними права власності на частину будинку до них перейшло відповідно право на земельну ділянку, яке припинилось за попереднім власником, проте вказане право належним чином оформлене не було. Просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав та просить позов задовольнити. Представник відповідача Вінницької міської ради Лірник І.І. при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася надавши до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить позов задовольнити, справу просить розглядати у її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином та спадкоємцем [PERSON] Між позивачами та [PERSON] в 2006 році було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0400 га, яка розташована в [ADDRESS]. Дана земельна ділянка належала матері на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. Після продажу будинку та земельної ділянки вони з матір'ю переїхали проживати в інший населений пункт. Позивачі сплатили кошти за придбане нерухоме майно, жодних претензій він до позивачів немає. Просить позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази у справі, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступне. Як вбачається з рішення Третейського суду утвореного для вирішення конкретного спору від 06.10.2006 року позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на об'єкти нерухомого майна задоволено. Визнано договір купівлі-продажу від 06.10.2006 року нерухомого майна, а саме: цілого житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS], укладений між позивачем та відповідачем - дійсним. Визнано право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] за [PERSON] і [PERSON] (в рівних частках). Відповідно до ухвали Третейського суду утвореного для вирішення конкретного спору від 23.11.2006 року виправлено у рішенні від 06.10.2006 року домущені неточності, а саме у описовій та мотивувальній частинах рішення уточнено розмір частки, яку складає житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] по відношенню до цілого будинковолодіння, а саме: "Житловий будинок літ. "Б", внутрішньою загальною площею 88,1 кв.м., що розташований в [ADDRESS] складає 83/100 частки від цілого будинковолодіння". Із реєстраційного посвідчення виданого Комунальним підприємством "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" від 04.12.2006 року вбачається, що за [PERSON], [PERSON] в рівних частках з правом приватної власності зареєстровано 83/100 частки будинковолодіння по [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. "Б." загальною площею 88,1 кв.м. та господарських будівель, на підставі рішення третейського суду м. Вінниці від 06.10.2006 року та ухвали від 23.11.2006 року, записано в реєстрову книгу за №80 за реєстровим №17640. Як вбачається з технічного паспорту Комунального підприємства "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" на індивідуальний житловий будинок по [ADDRESS], власниками будинку є [PERSON] - 1/3 частки та [PERSON], [PERSON] - 83/100 частки. Як вбачається з договору купівлі - продажу від 26.09.2006 року, [PERSON] продала [PERSON], [PERSON] земельну ділянку площею 0,0400 га, зона 1 (зеленого кольору) кадастровий номер 0510100000:02:020:0106, що розташована в [ADDRESS]. В якості розрахунку за передану нерухомість [PERSON], [PERSON] передали [PERSON] суму грошей в розмірі 119 463 грн. 00 коп. до підписання цього договору. З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 682372 виданого 22.06.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010600100633 вбачається, що земельна ділянка загальною площею 0,0800 га, яка розташована в [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та померлій [PERSON] Як вбачається з третейської угоди від 26.09.2006 року [PERSON] та [PERSON], [PERSON] дійшли згоди про передачу на розгляд і остаточне вирішення в Третейський суд при Вінницькій товарній універсальній біржі спору, який виник між сторонами у зв'язку з виконанням договору купівлі-продажу від 26.09.2006 року земельної ділянки площею 0,0400 га, зона 1 (зеленого кольору), кадастровий 510100000:02:020:0106, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS]. Як вбачається з рішення третейського суду утвореного для вирішення конкретного спору від 27.09.2006 року позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності на земельну ділянку задоволено. Визнано договір купівлі-продажу від 26.09.2006 року земельної ділянки, площею 0,0400 га, зона 1 (зеленого кольору) кадастровий номер 0510100000:02:020:0106, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS], укладений між позивачами та відповідачем - дійсним. Визнано право власності земельну ділянку площею 0,0400 га, зона 1 (зеленого кольору) кадастровий номер 0510100000:02:020:0106, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] за [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до заяви [PERSON] від 19.09.2006 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, вона, являючись співвласником будинковолодіння в [ADDRESS], повідомляє усіх осіб, що не заперечує проти прийняття в експлуатацію будинковолодіння, збудованого [PERSON] в [ADDRESS] та розподілу земельної ділянки за вказаною адресою відповідно до кадастрового плану, з виділенням кожній з них у власність ділянки площею 0, 0400 га. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 31.03.2014 року, [PERSON] померла [INFO] в м. Вінниці. Відповідно до кадастрового плану, виконаного Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру від 03.08.2006 року в спільній власності [PERSON] та [PERSON] перебувала земельна ділянка загальною площею 0,0800 га, в тому числі у власності [PERSON]- земельна ділянка загальною площею 0,0400 га (зона 1) та у власності [PERSON] - земельна ділянка загальною площею 0,0400 га (зона 2). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі. Згідно положень ст. 5 Закону України «Про третейські суди» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 8) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України. Згідно ч. ч. 1 -5 ст. 203 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 209, ст. 210 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. В судовому засіданні встановлено, що позивачам на праві приватної власності відповідно до реєстраційного посвідчення від 04.12.2006 року №17640, зареєстрованого на підставі рішення Третейського суду утвореного для вирішення конкретного спору від 06.10.2006 року, в рівних частках належить 83/100 частки будинковолодіння [ADDRESS]. Частка даного будинковолодіння придбана ними у [PERSON]. Між позивачами та [PERSON] 26.09.2006 року було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0400 га, кадастровий номер 0510100000:02:020:0106, яка розташована в [ADDRESS]. Дана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га серія ЯБ №682372 від 22.06.2006 року, зареєстрованого за №010600100633. Співвласником земельної ділянки є [PERSON]. Згідно звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки від 14.09.2006 року, вартість земельної ділянки складає 119 463 грн. 00 коп Дану суму позивачі сплатили [PERSON], натомість остання передала їм земельну ділянку в натурі. Рішенням Третейського суду при Вінницькій товарній універсальний біржі від 27.09.2006 року у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, позов було задоволено та визнано договір купівлі-продажу від 26.09.2006 року земельної ділянки площею 0,0400 га (зона 1 зеленого кольору), кадастровий номер 0510100000:02:020:0106, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована у [ADDRESS] - дійсним. Відповідна справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Позивачі вступили в фактичне володіння зазначеною земельною ділянкою для обслуговування нерухомого майна, яке належить їм на праві приватної власності. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.09.2006 року укладено в письмовій формі, договір нотаріально посвідчений не був, зміст правочину не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особи, які вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. З тексту спірного договору вбачається, що сторони досягли всіх істотних умов договору. Між позивачами та [PERSON] було досягнуто згоди щодо предмету та ціни, відбулося фактичне виконання договору, оскільки продавець отримав кошти від позивачів, та натомість передав позивачам-покупцям земельну ділянку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу сторони однаково розуміли значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтвердили дійсність намірів при укладені договору та те, що договір не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, не є правочином зловмисним, не приховує інший правочин і відповідає дійсним намірам сторін. Сторони уклали договір без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і психічного. Ці обставини підтверджуються змістом договору. [INFO] [PERSON] померла, що унеможливлює оформлення придбаної позивачами земельної ділянки шляхом нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує думку позивача, яка просить судові витрати залишити без відшкодування та вважає, що судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved