Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна. В обгрунтування позову зазначає, що 09 жовтня 1982 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та 14 березня 2005 року шлюб було розірвано. В шлюбі з [PERSON] народились діти - відповідачі у справі. 01 грудня 2007 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. 30 травня 2005 року вона отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення [ADDRESS] . Вказує, що в даний час після смерті [PERSON] між нею та відповідачами виникли розбіжності щодо користування та належності їй спірного нежитлового приміщення. Проте вона зазначає, що нежитлове приміщення №121 в будинку [ADDRESS] придбано на її особисті кошти після розірвання шлюбу, тому є її особистою приватною власністю. Просить визнати за нею право особистої приватної власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив всі обставини, які викладені в позові, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали клопотання про розгляд справи без їх участі, просять ухвалити рішення на розсуд суду. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна залишено без руху. Ухвалою суду від 08 червня 2021 року прийнято до провадження дану позовну заяву та відкрито провадження. Ухвалою суду від 19 липня 2021 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Вислухав представника позивача, дослідив письмові докази, допитав свідки, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 09 жовтня 1982 року між позивачем та [PERSON] зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.11). Як видно із свідоцтва про розірвання шлюбу, 14 березня 2005 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано (а.с.12). [INFO] народився відповідач [PERSON] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.13). [INFO] народилася відповідач [PERSON] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.13). 01 грудня 2007 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.18). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.19). [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] , що видно із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 травня 2005 року, витягу КП "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" від 10 червня 2005 року, зведеного акту, плану земельної ділянки (а.с.20-27). Свідок [PERSON] суду показала, що з позивачем знайома з 1996 року. Позивач разом із батьками купила приміщення [ADDRESS] приблизно в 1998-2000 роках. Їй відомо, що позивач працювала разом з чоловіком [PERSON] , який помер. Колишній чоловік позивача до прибирання приміщення відношення не мав. Свідок [PERSON] надала покази, відповідно до яких, з позивачем знайома з 1998 року. Працювала у магазині побутової хімії "Ніка", який знаходиться а адресою: приміщення [ADDRESS] та належить позивачу. Їй відомо, що вказаний магазин позивач придбала разом із батьками. Колишній чоловік позивача - [PERSON] мав власний магазин " [INFO] ". Викладеним обставинам відповідають правовідносини, щодо захисту права власності, які регулюються нормами ЦК України. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилається на норми ст. 57 ч.1 п.3 СК України. За положеннями п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як видно із матеріалів справи, шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано 14 березня 2005 року, спірне майно позивачем набуто у власність відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме 30 травня 2005 року та зареєстровано в КП "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" 10 червня 2005 року. Доводи позивача про набуття нежитлового приміщення [ADDRESS] у період шлюбу з [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Враховуючи викладене, суд не застосовує норми права, передбачені п.3 ч.1 ст.57 СК України, оскільки вони не регулюють вказані правовідносини. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Конституція України у ст. 41 проголошує, що «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано належних, допустимих та достовірних доказів порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів. Позивачем не доведено існування будь-якої загрози з боку відповідачів щодо вибуття належного їй майна з її володіння чи користування. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed