Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову зазначено, що сторони по справі проживали в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Вони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини між сторонами було припинено після народження дитини, оскільки відповідач зловживав алкогольними напоями, в сім`ї часто виникали сварки. Дитина проживає разом із матір`ю, перебуває на її повному утриманні та вихованні. Відповідач не цікавився дитиною, не бере участі у житті сина, не надає коштів на його утримання, таким чином ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з цим, позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . У судове засідання позивачка не прибула, направила на адресу суду клопотання про слухання справи без її участі. Просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини своєї неявки, не подав клопотання про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи за його відсутності, не подав відзиву на позов, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Представники третіх осіб у судове засідання не прибули, направили на адресу суду письмові клопотання про слухання справи без їх участі. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 21 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки " [PERSON] " змінено на дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідно до довідки КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" від 18 червня 2019 року № 02-02/1914, [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із матір`ю [PERSON] , яка є власником квартири та сином [PERSON] . Як вбачається з довідки комунального дошкільного навчального закладу ясла-садок № 23 "Дударик" від 18 червня 2019 року № 121, [PERSON] відвідує даний дошкільний навчальний заклад з 28 черпня 2018 року. Дитину в заклад приводить мама або бабуся, батько не відвідує батьківські збори та не цікавиться життям дитини в групі. Відповідно до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 17 грудня 2019 року №1532 визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . У висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав зазначено, що батько протягом чотирьох років не спілкується з сином, його родичі не підтримують стосунків з дитиною. На засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не прибув. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. № 2402-III передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вихованням малолітнього сина не займається, не виявляє щодо нього батьківського піклування, не бере участі в житті сина та у його вихованні, не спілкується з сином та не відвідує його, а також не надає матеріальної допомоги на його утримання . Таким чином суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Одночасно суд роз`яснює відповідачу його право в подальшому, за наявності до того підстав, поновити свої батьківські права в судовому порядку відповідно до ст. 169 СК України. Згідно ч.7 ст.135 ЦПК України у випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення позивачу внесеної суми судового збору.

Outcome: approved