Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що сторони зареєстрували шлюб 02.07.2016 у Канівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 76. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З метою оздоровлення та відпочинку дитини позивач звернулася до туристичної фірми, щоб разом з дитиною в період з 05.07.2019 по 03.08.2019 тимчасово виїхати до Королівства Швеція. Однак їй було відмовлено в оформленні документів, у зв`язку з відсутністю згоди батька. Відповідач відмовляється надати згоду на виїзд неповнолітньої доньки за кордон, при цьому не пояснивши підстави відмови. Позивач вважає, що така позиція відповідача і батька шкодить інтересам їх дитини, оскільки поїздка здійснюється з метою оздоровлення дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за кордоном. Просить суд надати їй дозвіл без згоди батька [PERSON] , оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , за межі України з 05.07.2019 по 03.08.2019 до Королівства Швеція з метою оздоровлення та відпочинку та надати дозвіл на виїзд на тимчасове, одноразове вивезення за кордон дитини без згоди батька, з обов`язковим поверненням до України. Ухвалою судді від 13.05.2019 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, до суду надійшла телефонограма про проведення судового засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надіслав телефонограму про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги визнав та не заперечує щодо їх задоволення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради, у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про проведення судового засідання у їх відсутність, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.07.2016 у Канівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 76 (а.с. 8). Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] видане Канівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаської області 02.08.2018 ( а.с. 7). Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4, 7 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", п.п.16,18 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995р., № 231, відомості про дітей, які не досягли 18-річного віку і їдуть за кордон разом з батьками, записуються в паспорті батьків; самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків; за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. За умовами ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4. Постанови КМ України від 27.01.1995, №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, або його нотаріально засвідченої копії. Статтями 7, 155 Сімейного Кодексу України встановлено - дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтями 3,6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, учасником якої Україна стала 27.09.1991 , встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 27 цієї Конвенції передбачає - держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Суд оцінивши докази у справі, вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері, без згоди батька, а також надання дозволу матері на оформлення проїздних документів для виїзду за кордон дітям - буде відповідати інтересам дітей, але з обов`язковим покладенням обов`язку на матір забезпечити приїзд дітей до України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом надання дозволу матері, без згоди батька оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , за межі України з 05.07.2019 по 03.08.2019 до Королівства Швеція з метою оздоровлення та відпочинку, та надання дозволу на тимчасове, одноразове вивезення за кордон неповнолітньої дочки без згоди батька, з обов`язковим поверненням дитини до України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі: ст. 33 Конституції України; ст. 2, 4, 7 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України"; п.п.16,18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМ України від 31.03.1995р. №231; п. 4. Постанови КМ України від 27.01.1995, №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України"; ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України; Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 265,268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 150 СК України, суд, -

Outcome: approved