Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про знесення об'єкту нерухомості. Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. Позивачу стало відомо, що відповідачем - фізичною особою-підприємцем [PERSON] у [ADDRESS], самовільно, без дозвільних документів, був збудований павільйон-кафе. Вказана будівля не відповідає екологічним, будівельним, санітарно-епідеміологічним, протипожежним нормам і правилам, іншим вимогам законодавства, а також заважає проходу одеситів по вулиці, псує загальний вигляд міста. Посилаючись на викладене, позивач просив суд зобов'язати фізичну особу-підприємця [PERSON] знести самочинну будівлю - торгівельний павільйон-кафе, розташований за адресою: [ADDRESS]. В свою чергу, до початку розгляду справи по суті, представник фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON].) звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 45,3 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], вказуючи на те, що договором № 2-1/254, укладеним з Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 18 грудня 2012 р., фізичній особі-підприємцю [PERSON] надано у оренду строком до 01.12.2015 р. земельну ділянку площею 29,5 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], для розміщення пункту дрібно-роздрібної торгівлі. ФОП [PERSON] власним коштом збудувала нежитлове приміщення - павільйон-кафе, загальна площа якого, згідно виданого від 25 березня 2014 року КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, технічного паспорту, склала 45.3 кв.м. Архітектором, фізичною особою-підприємцем [PERSON] (ліцензія від 20.08.2010 року Серія [NUMBER]) був розроблений Технічний висновок про можливість збереження і подальшої експлуатації кафе за адресою: [ADDRESS]. В подальшому, з метою введення в експлуатацію нежитлового приміщення-павільйону кафе для державної реєстрації прав на нерухоме майно, позивач за зустрічним позовом ФОП [PERSON] зверталася до Одеської міської ради. Одеська міська рада, в свою чергу, повідомила, що чинним законодавством передбачено отримання певних дозволів уповноважених органів для будівництва об'єктів нерухомості, а тому, враховуючи їх відсутність при здійсненні будівництва кафе, розташованого за адресою: [ADDRESS] , вказаний об'єкт є самочинним будівництвом. Посилаючись на викладене, представник позивача за зустрічним позовом просив суд визнати за [PERSON] право власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 45,3 кв.м., розташоване за адресою:[ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом просив суд у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити та справу розглянути заочно. Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з'явилися. Позивач за первісним позовом до суду повторно не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, що стало підставою для винесення ухвали про залишення його позову без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст. 207 ЦПК України. Представник Одеської міської ради до суду не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) до суду надав заяву про розгляд справи в його відсутність, де просив суд задовольнити зустрічний позов. Представник реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області до суду не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача за зустрічним позовом на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідачів без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що зустрічний позов ФОП [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. Як випливає з матеріалів справи, 18 грудня 2012 року між ФОП [PERSON] та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради було укладено договір № 2-1/254, яким ФОП [PERSON] надано в оренду строком до 01.12.2015 року земельну ділянку площею 29,5 кв.м., яка розташована у [ADDRESS], для розміщення пункту дрібно-роздрібної торгівлі. ФОП [PERSON] власним коштом збудувала нежитлове приміщення - кафе, загальною площею 45,3кв.м. Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради" 25.03.2014 року було видано технічний паспорт на нежитлове приміщення - кафе за адресою: [ADDRESS]. Для введення в експлуатацію торгівельного майданчику та подальшої державної реєстрації прав на нерухоме майно, ФОП [PERSON] зверталася до Одеської міської ради. Одеська міська рада повідомила позивача, що чинним законодавством передбачено отримання певних дозволів уповноважених органів для будівництва об'єктів нерухомості, а враховуючи їх відсутність при здійсненні будівництва кафе, розташованого за адресою: [ADDRESS], вказаний об'єкт є самочинним будівництвом. Відповідно до приписів ст. ст. 13, 41 Конституції України, від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією, і усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Стаття 14 Конституції України визначає, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально - економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 N1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина 1 ст. 4, ч. 8 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачають, що речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав підлягають обов'язковій державній реєстрації. Реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень проводиться місцевим органом державної реєстрації прав того реєстраційного (кадастрового) округу, в якому розміщена нерухомість або більша за площею її частина. Відповідно до п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснюють за місцем розташування такого майна. Згідно положення ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав зокрема є: акти прийому нерухомого майна до експлуатації (якщо будівництво та введення в експлуатацію нерухомого майна відбувалося власником) та інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. Пунктом 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення. У разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до п.п. 10 п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з технічним висновком про можливість збереження та подальшої експлуатації будівлі кафе по [ADDRESS]: технічний стан огороджувальних конструкцій та перекриття задовільний; будівля збудована з урахуванням діючих вимог СНіП 2.01.02-85*"протипожежні норми"; об'єкт не потрапляє до переліку видів діяльності та об'єктів несучих підвищену екологічну небезпеку; кафе забезпечено електроенергією, водопостачанням та водовідведенням. Будівля кафе має склад приміщень: 1 приміщення 7.3 кв.м.; 2 зал 21.1 кв.м.; кухня 7.5 кв.м.; санвузол 1.9 кв. Можливе збереження та подальша експлуатація кафе, що знаходиться за адресою:[ADDRESS]. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Суд, приймає до уваги технічний висновок про можливість подальшої експлуатації кафе за адресою: [ADDRESS] та вважає, що за позивачем за зустрічним позовом можливо визнати право власності на будівлю кафе, що знаходиться за адресою:[ADDRESS], так як будівництво об'єкту, не призвело до порушень прав інших осіб та не порушує санітарно-технічних вимог. На підставі ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 59-60, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved