Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

02 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати домоволодіння [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя: [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПІІ [NUMBER] ). ІІоділити спільне сумісне майно подружжя [PERSON] наступним чином: визнати за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] , яке розташоване на неприватизованій земельній ділянці площею 600 кв.м., має загальну площу 105,80 кв.м. та житлову площу 61,60 кв.м.; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] , яке розташоване на неприватизованій земельній ділянці площею 600 кв.м., має загальну площу 105,80 кв.м. та житлову площу 61,60 кв.м.; визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль ВАЗ 211540, реєстраційний помер [NUMBER] , 2011 року випуску; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право особистої приватної власності на автомобіль ВАЗ 2118, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску. Стягнути з [PERSON] на його користь 1/2 частину різниці між вартостями автомобілів ВАЗ 211540, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску та ВАЗ 2118, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, визначену за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи (том 1 а.с.2-3). І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.10.2000 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 21.08.2014 року шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі його дружина [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.11.2002 року, отримала у спадок 2/5 частини домоволодіння [ADDRESS] . Інші 3/5 частини домоволодіння належить їм на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2003 року. Враховуючи, що 2/5 частини зазначеного домоволодіння оформлені на його дружину вони спільно вирішили, що від їх подружжя стороною договору купівлі- продажу буде зазначено її, що не змінює статусу майна як спільного сумісного майна подружжя. Також під час шлюбу ними було набуто у власність автомобіль ВАЗ 211540, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску та автомобіль ВАЗ 2118, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску. Автомобіль ВАЗ 211540, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, перебуває в його користуванні, тому при поділі майна, він просить виділити його йому у особисту власність. Автомобілем ВАЗ 2118, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, користується його колишня дружина, тому при поділі просить виділити його у особисту власність відповідача. [INFO] у них народилася спільна донька - [PERSON] . В спірному домоволодінні вся їх сім`я проживали та були зареєстровані. Після того як у них народилася донька, він почав капітальну реконструкцію домоволодіння. Внаслідок зроблених ним робіт, він значно поліпшив якість домоволодіння, тому його вартість значно збільшилася. Між ним та відповідачкою не виникало спорів щодо його участі у спільній власності на домоволодіння, поки відповідачка не заявила, що хоче розірвати між ними стосунки, бо покохала іншого чоловіка, якого бажає привести жити в їх будинок. А йому замість його 1/2 частини домоволодіння відповідач запропонувала сплатити вартість тільки 3/10 частини (половину від набутих ними під час шлюбу 3/5 частини домоволодіння). Хоча, він за власні кошти та власними силами зробив капітальній ремонт усього домоволодіння, тому має право на визнання домоволодіння об`єктом права їх спільної сумісної власності. Але відповідачка не визнає його права на домоволодіння, тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Вклад кожного з них в реконструкцію всього домоволодіння в цілому був однаковий, як під час дії КпШС та Закону України "Про власність", так і під час реконструкції в 2005 році, коли вже діяв СК України і ЦК України. Тому їх частки в праві власності на 3/5 частини домоволодіння [ADDRESS] є рівними, а отже кожному належить по 3/10 частини домоволодіння. Оскільки внаслідок реконструкції домоволодіння значно збільшилася вартість усього домоволодіння в в тому числі і вартість 2/5 частини домоволодіння, належних його колишній дружині на підставі свідоцтва про право на спадщину. вважає що об`єктом права спільної сумісної ввласності подружжя є усе домоволодіння. Відповідач [PERSON] 01.03.2017 року подала до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що вимоги викладені позивачем в заяві задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довів: що спірне домоволодіння є об`єктом права спільної сумісної власності; що реконструкція здійснювалася за його особисті кошти чи за спільні кошти подружжя; що два автомобіля є об`єктом спільної сумісної власності та набувалися за спільні кошти подружжя. [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, житловою площею 58,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2002 року, після смерті її батька - [PERSON] спадкоємцями зазначеного житлового будинку є: його дружина - [PERSON] - на 1/5 частину спадкового майна, його дочка - [PERSON] - на 1/5 частину майна, [PERSON] - на 1/5 частину майна та вона дочка - [PERSON] - 2/5 частини спадкового майна. 23 грудня 2002 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації, спірне домоволодіння було зареєстровано за [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, [PERSON] - 1/5 частина, та за нею - [PERSON] - 2/5 частини. Так дійсно, як зазначає позивач, 07 червня 2003 року між позивачем - [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за довіреністю, з одного боку, і нею - [PERSON] , з другого боку, було укладено договір купівлі-продажу спірного домоволодіння, за яким вона придбала належні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 3/5 часток домоволодіння. Кошти на придбання частини домоволодіння отримала від свого батька - [PERSON] Вказана частина домоволодіння була придбана нею за власні кошти, які отримав [PERSON] та як з`ясувалося згодом не повернув власникам. За таких обставин, з урахуванням положень Сімейного кодексу України, є усі підстави вважати домоволодіння її особистою приватною власністю. Твердження позивача про те, що реконструкція домоволодіння здійснювалася за його особисті кошти та його особистими зусиллями не відповідають дійсності. Позивач не надає жодних доказів в підтвердження того, що реконструкція здійснювалася за його особисті кошти та його особистими зусиллями. Реконструкція здійснювалася за її особисті кошти. Оскільки, починаючи з 2005 року у них з позивачем погіршилися стосунки, оскільки останній почав пити, гуляти, часто не приходив до дому та не проживав з нею, не допомагав по господарству, грошей не мав, оскільки ніде не працював. Окрім того, позивачем не надано до суду доказів, як б підтверджували той факт, що внаслідок реконструкції значно збільшилася вартість домоволодіння. Під час шлюбу ними набуто у власність два автомобілі ВАЗ 211540 та ВАЗ 2118. Право власності на зазначені автомобілі зареєстровано за нею. Однак автомобілі набувалися у власність за її особисті кошти, а отже є її приватною власністю та поділу не підлягають. Крім того шлюбні відносини між нею та позивачем припинилися у 2006 році, в зв`язку з поведінкою позивача. З цього часу вони з позивачем перестали вести спільне господарство та спільний бюджет. Вже після фактичного припинення шлюбних відносин нею за власні кошти й було придбано два автомобілі. Позивачем не надано до суду жодних доказів, які б підтверджували той факт, що автомобілі були придбані за їх спільні кошти, а отже не доведено того факту, що дані автомобілі є об`єктом спільної сумісної власності. Враховуючи викладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] (том 1 а.с.52-56). Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Бардаченко В.В. в судовому засіданні наполягали на розгляді справи, просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Позивач [PERSON] пояснив, що з 2003 року він з відповідачем почали реконструкцію будинку, оскільки він був у жахливому стані. В будинку не було навіть води. Вони провели газ, воду. Були замінані внутрішні стіни, підлога, вікна та зроблений ремонт. Дах замінили частково. Купували нові меблі. Поставили новий паркан. Будували вальєр, літній душ та туалет. Частину ремонтних робіт він робив особисто за допомогою своїх батьків і батьків відповідача. Реконструкція будинку була протягом восьми років. 3/5 частини будинку оформлювали на відповідача, бо він діяв за довіреністю від інших сторін за договором купівлі-продажу. Останні ремонти робився у 2014р. - робили ганок . До 2008 року з відповідачем проживали однією сім`єю. До 2014р. проживали у будинку разом. Відповідач з 2005-2008р. була у декретній відпустці, тому він працював і утримував сім`ю. Працював він неофіційно. Частину грошей вони позичали. Також 17.02.2019 року представником позивача [PERSON] подав письмові пояснення, в яких зазначає, що станом на 19.11.2002 року вартість 2/5 частин спірного будинку, що належить особисто відповідачу, згідно висновку експерта складала 8486,00 грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 19.11.2002 року становило: 8486,00:5,33=1592,12 доларів США. Станом на час складання експертом свого висновку 22.11.2018 року вартість будівельних робіт, пов`язаних з реконструкцією (поліпшенням) 2/5 частини спірного будинку, складала 117095,00грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.11.2018 року становило: 117095,00:27,77 = 4216,60 доларів США. Станом на час складання експертом свого висновку 22.11.2018 року вартість 2/5 частин спірного будинку, що належить особисто відповідачу склала 674475,00*2/5=269790,00грн., що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.11.2018р. становило 269790,00:27,77=9715,16 доларів США. Враховуючи вищезазначене, а також ймовірність ринкових коливань цін на нерухомість з 2002 року по 2018 рік вартість належних особисто відповідачу 2/5 частини домоволодіння у доларовому еквіваленті зросла більш ніж вдвічі саме у наслідок поліпшень позивачем спірного домоволодіння. Інша частина спірного домоволодіння була набута під час шлюбу, тому вона і так є об`єктом їх права спільної сумісної власності, частки в якій кожного з подружжя є рівними. Відповідач та його представник не надали суду жодного доказу, який би спростовував презумпцію рівності часток подружжя у їх спільному майні, встановлену ст. 28 КпШС України, а також спростував факт поліпшень позивачем належних відповідачу 2/5 частини домоволодіння (том 2 а.с.44). Відповідач [PERSON] та її представники, адвокат Савко В.В., Дрожак Ю.М., Акопджанова К.І. в судових засіданнях заперечували проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] пояснила, що спірне домоволодіння було побудовано її батьком. Частина будинку належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину, а частина за договором купівлі-продажу, яка була придбана у інших спадкоємців. Їй батько залишив кошти, які у нього були від продажу його автомобіля. Це ніхто підтвердити не може, бо вони були самі. Усіма роботами по будинку займалася вона, наймала людей, бо позивач був у від`їздах. Вартість будинку не збільшилась. Позивач брав не значну участь у реконструкції будинку. Вона доглядала батька позивача і той подарував їй автомобіль, який забрав позивач. Інший автомобіль їй подарили родичі, бо вона їм допомогла виплатити кредит. У неї були кошти від її брата і батька, спільно з позивачем кошти вони не збирали. На момент купівлі будинку світла і газа не було, бо там ніхто не мешкав. Замінювали підлогу, стяжку робив [PERSON] у 2004р. Стіни робив батько позивача, він їй допомагав, бо вона його доглядала. Проводку замінював позивач. Паркан робив чоловік її матері. Коли вона купувала домоволодіння воно було майже в такому стані, як і зараз. Позивач кошти не давав. Вона працювала медсестрою у лікарні, а також мала додаткові підробітки. Реконструкція була незначною, частково замінювалися, труби, дах, кафель у ванній, шпалери у деяких кімнатах. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 02 лютого 2017 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по даній цивільній справі було відкрито провадження, призначено попереднє судове засідання (том 1 а.с.37). 01 березня 2017 року відповідачем [PERSON] подано заперечення на позовну заяву (том 1 а.с.52-56). 01.03.2017р. відповідачем [PERSON] до суду подано клопотання про витребування доказів з Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (том 1 а.с.61-62). 05.04.2017р. позивачем [PERSON] до суду подано клопотання про витребування доказів з Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (том 1 а.с.68). 05.04.2017р. позивачем [PERSON] подано клопотання призначення по даній справі проведення будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи (том 1 а.с.68). Ухвалою від 05.04.2017 року справу призначено до судового розгляду (том 1 а.с.72). Ухвалою судді від 05 квітня 2017 року заяву [PERSON] задоволено. Витребувано у Головного управління державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, що знаходиться по вул. Сімферопольська, 17-а, м. Дніпро, інформацію: чи працював [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] в період з 2000 по 2014 рр . Якщо так, то на якій посаді, де та з яким посадовим окладом (том 1 а.с.74). 05.04.2017 року ухвалою судді клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів з Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» задоволено та направлено запит (том 1 а.с.76, 107). 16.08.2017 року відповідачем [PERSON] подано письмові пояснення щодо клопотання про проведення експертизи (том 1 а.с.163-165). Ухвалою судді від 16.08.2017 року клопотання позивача [PERSON] про призначення експертизи задоволено частково. Призначено у даній цивільній справі проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення вартості та данні поліпшення домоволодіння [ADDRESS] . Проведення експертизи доручено Дніпропетровському Науково-дослідному інституту судових експертиз (вул. Січеславська Набережна, 17, м. Дніпропетровськ, 49000). На вирішення експерту поставлено запитання: яка ринкова вартість 2/5 частини домоволодіння [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2002 року, в цінах станом на 19.11.2002 рік;? яка вартість будівельних робіт та використаних при цьому будівельних матеріалів, пов`язаних з реконструкцією (поліпшення) 2/5 частини домоволодіння [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2002 року, а також на час розірвання шлюбу; яка ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] станом на час проведення експертизи?; Оплату за проведення експертизи покладено на позивача [PERSON] . Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (том 1 а.с.174). 22 грудня 2018 року на адресу суду були повернуті матеріали цивільної справи з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз з висновком експерта. 26 грудня 2018 року ухвалою судді поновлено провадження у цивільній справі за [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та призначено судове засідання (том 2 а.с.30). 18 лютого 2019 року від представника позивача [PERSON] , адвоката Бардаченко В.В. через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення (том 2 а.с.44). 28 лютого 2019 року від відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшло клопотання про призначення додаткової експертизи (том 2 а.с.48-51). 28 лютого 2019 року від відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшло клопотання про витребування доказів з Самарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області (том 2 а.с.52-53). 28 лютого 2019 року відповідач [PERSON] подано клопотання про залучення до участі у справі представника захисту [PERSON] на підставі довіреності (том 2 а.с.57-59). 28 лютого 2019 року ухвалою судді замінено прізвище відповідача [PERSON] на [PERSON] (том 2 а.с.60). Ухвалою судді від 28 лютого 2019 року у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі представника захисту [PERSON] відмовлено (том 2 а.с.62). 05 березня 2019 року представником відповідача [PERSON] , адвокатом Акопджановою К.І. подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з укладенням договору про надання правової допомоги та необхідністю ознайомитися з матеріалами справи (том 2 а.с.72). Ухвалою судді від 28 травня 2019 року в задоволенні клопотання [PERSON] про призначення додаткової судової експертизи у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено (том 2 а.с.88). 28 травня 2019 року представником позивача [PERSON] , адвокатом Бардаченко В.В. до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (том 2 а.с.89). 10.06.2019 року ухвалою судді клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів з Самарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області задоволено та направлено запит (том 2 а.с.98). 04 липня 2019 року представником відповідача, адвокатом Король О.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю адвоката Акопджанової К.І. прийняти участь у судовому засіданні (том 2 а.с.100-102). 03 вересня 2019 року відповідачем [PERSON] подано клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з відсутністю у неї фізичної можливості бути присутньою у судовому засіданні 03.09.2019р. (том 2 а.с.105-106) 04 вересня 2019 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Під час розгляду справи судом заслухано сторін та їх представників, допитано свідків, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оглянуто цивільні справи Самарського районного суду м. Дніпропетровська № 2-146/08, № 2-78/10. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 14 жовтня 2000 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 29 від 14.10.2000р. (том 1 а.с.4). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2014 року, яке набрало законної сили 02 вересня 2014р.р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14 жовтня 2000 року Виконкомом Мар`ївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 29 розірвано (том 1 а.с.5). 04 листопада 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу дружини Гусєва , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 04 листопада 2017 року, актовий запис № 359 (том 1 а.с.186). 19 листопада 2002 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на 1/5 частину спадкового майна [PERSON] , 1/5 - [PERSON] , 1/5 - [PERSON] та на 2/5 - [PERSON] . Спадкове майно на яке видано це свідоцтво, складається з: житлового шл/блочного обкл. цеглою будинку А-1, жилою площею 58,7кв.м; убиральня Г - цегл.; погріб п/Д шл./бл.; вхід у погріб Е - цегл.; огорожі №1,2-мет. сітка; мостіння І шл.бет, що знаходяться в [ADDRESS] та розташовані на земельній ділянці площею 600кв.м (том 1 а.с.57). 07 червня 2003 року між [PERSON] , який діяв по дорученню від імені [PERSON] , яка діє за себе та як законний представник неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини домоволодіння, за змістом якого остання купила 3/5 частини домоволодіння, що знаходиться у [ADDRESS] та розташоване на земельній ділянці площею 600кв.м. Відповідно до умов договору продаж здійснено за 21782,00грн., що підтверджується договором купівлі-продажу частини домоволодіння від 07.06.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 921 (том 1 а.с.6). Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 14710853 від 29 травня 2007 року домоволодіння за адресою [ADDRESS] в цілому належить на праві приватної власності [PERSON] : 2/5 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.11.2002 року та 3/5 частини на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2003р. (том 1 а.с.7). З цього ж витягу видно, що земельна ділянка площею площею 600 кв.м у постійному користуванні, 270,0кв.м у тимчасовому користуванні, згідно рішення Самарської райради від 29.05.1987р. за № 285/3, зменшення землі площею на 14,0кв.м. За рахунок уточнення площ і зносу перегородок узаконена житлова площа 61,6кв.м, загальна 105,8кв.м. А-1 житловий будинок житлової площою 61,6кв.м., загальною 105,8кв.м. вартістю 90196грн., 17 відсотків зносу, Г -убиральня, Д - гараж, під Д - погріб, Е - вхід у погріб, 1,2, І - споруди. Загальна вартість нерухомого майна 117033,00грн. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2008 року по справі № 2-146/08 у задоволенні позову [PERSON] у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Виконавчий комітет Самарської районної в місті Дніпроптеровську ради, Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління-служба у справах дітей Самарської районної в м. Дніпрпоетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцева Людмила Іванівна, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про розірвання договору купівлі-продажу, скасування реєстрації договору купівлі-продажу, відшкодування моральної шкоди відмовлено (том 1 а.с.59-60). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року по справі № 2-78/10 позов задоволено. Визнано недійсним доручення [PERSON] від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори 19 листопада 2002 року, зареєстровано в реєстрі за №2-3064. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , видане 19.11.2002 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори у спадковій справі №645/1999, зареєстроване в реєстрі за №2-3065. Скасовано рішення Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 23.12.2002 року про державну реєстрацію права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , виданого 19.11.2002 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Визнано незаконним рішення Виконавчого комітету Самарської районної у м.Дніпропетровську ради «Про дозвіл на продаж [PERSON] частини житлового будинку від імені неповнолітніх дітей» від 18.04.2003 року №187. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 3/5 частин домоволодіння [ADDRESS] , посвідчений 07 червня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І., зареєстрований в реєстрі за №921. Скасувано рішення Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 31.05.2005 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/1 частину домоволодіння за адресою [ADDRESS] , прийнятого на підставі договору купівлі-продажу 3/5 частин домоволодіння [ADDRESS] , посвідченого 07 червня 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Л.І., зареєстрований в реєстрі за №921. Визнано [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем за законом першої черги майна [PERSON] , померлого [INFO] . Продовжено для [PERSON] строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] на один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили. Вирішено питання про розподіл судових витрат (том 2 а.с.110-121). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2011 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року скасовано. В задоволенні прзову прокурора Самарського району м. Дніпрпоетровська в інтересах неповнолітнього [PERSON] , а також в інтересах [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпрпоетровську ради про визнання незаконним рішення виконкому, визнання недійсним доручення та договору купівлі-продажу частини домоволодіння, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання спадкоємцем першої черги та надання додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено (том 2 а.с.122-128). З відповіді ТОВ «Український центр оцінки «Експерт» на адвокатський запит видно, що у зв`язку з неможливістю надання правовстановлюючих документів на автомобілі середня ринкова вартість аналогічних автомобілів ВАЗ, модель 211540, 2011 року випуску складає 100000грн., автомобіля ВАЗ, модель 2118, 2006 року випуску складає 95000грн. (том 1 а.с.30). У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] 04.02.2014р. право власності на автомобіль ВАЗ, модель 211540, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] (том 1 а.с.33). З довідки про доходи Комунального закладу «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» від 22 лютого 2017 року [PERSON] працювала у Комунальному закладі «Міська клінічна лікарня № 10» з 03.06.2002 року по 21.09.2008р. та з 08.12.2008р. по 31.10.2011р. на посаді дільнича медична медсестра. Загальна сума доходу за цей період, за винятком аліментів 57487,55грн. У серпні 2005р. виплата відпустки по вагітності та пологам 1395,34грн., у жовтні 2005р. разове пособіє на народження, з листопада по серпень 2005р. пособіє на народження до 3-х років, з вересня 2006р. по березень 2007р. пособіє до 3-х років. 21.09.08р. звільнилася та 08.12.08р. прийнята (том 1 а.с.49). На виконання ухвали суду Головне управління ДФС у Дніпропетровській області 19.04.2017 року надали відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів [PERSON] за період з 01.01.2000р. по 31.12.2014р. За наявними відомостями [PERSON] був працевлаштований та отримував доходи в період 2000-2014рр. (том 1 а.с.78-82, 89-90). Згідно індивідуальним відомостям про застраховану особу Пенсійного фонду України від 20.02.2017 року [PERSON] майже весь період протягом 2000-2014рр. був працевлаштований та з його заробітної плати здійснювалися відрахування (том 1 а.с.86-88). На підтвердження своєї участі у реконструкції спірного домоволодіння позивачем надано п`ять товарних чеків за 2005-2008рр. про купівлю будівельних матеріалів (цемент, дрот, плінтус, лінолеум, тощо) (том 1 а.с.95-96). На підтвердження своєї участі у реконструкції спірного домоволодіння відповідачем надано два акти виконаних робіт за 2006р., договір на виконання ремонтно-будівельних робіт за 2006р., рахунки за 2017р. за вікна, замовлення вікон за 2017р., договір на виготовлення вікон за 2017р., квитанції про сплату за 2017р., товарні чеки за 2017р. (том 1 а.с.145-150, 197-235). На запит суду 21.04.2017 року Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради повідомили, що видані на підставі матеріалів технічної інвентаризації технічні паспорти видаються замовникам. Залучення до матеріалів інвентаризаційної справи додаткових екземплярів технічних паспортів (їх копії) та виготовлення дублікатів інструкцією не передбачено, тому надати копії технічних паспортів не мають можливості (том 1 а.с.109). З наданих Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро т ехнічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради копій технічної документації, що містяться в інвентаризаційній справі на буд. [ADDRESS] , що виготовлена згідно проведених технічних інвентаризацій та оціночних актів видно, що станом на вересень 1989р. будинок мав загальну площу (по зовнішнім обмірам) 133кв.м; станом на березень 2003 року загальна площа будинку 106,5кв.м, житлова 58,8кв.м, підсобна 47,7кв.м, по кв. 1 загальна площа 77,6кв.м, житлова 38,5кв.м, підсобна 39,1кв.м, по кв. 2 28,9кв.м, житлова 20,3кв.м; станом на квітень 2007р. загальна площа будинку 105,8кв.м, житлова 61,6кв.м, підсобна 44,2кв.м, по кв. 1 загальна 89,0кв.м, житлова 53,4кв.м, підсобна 35,6кв.м, по кв. 2 загальна 16,8кв.м, житлова 8,2кв.м, підсобна 8,6кв.м. (том 1 а.с.110-135). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовлено станом на 28 березня 2003 року житловий будинок літ. А-1 1989 рік побудови має загальну площу 105,7кв.м, житлову 58,7кв.м, допоміжну 47,0кв.м та складається з двох квартир. Квартира 1 загальною площею 76,9кв.м, житловою 38,5кв.м, допоміжна 38,4кв.м: 1-1 - передня, 1-2 - кухня, 1-3 - кладова, 1-4 - житлова площею 8,5кв.м, 1-5 - житлова площею 21,9кв.м, 1-6 - житлова площею 8,1кв.м. Квартира 2 загальною площею 28,8кв.м, житловою 20,2кв.м, допоміжна 8,6кв.м: 2-1 - коридор, 2-2 - житлова площею 12,0кв.м, 2-3 - житлова площею 8,2кв.м. Господарські будівлі та споруди: Г - убиральня 1995 рік побудови, Д - гараж, п/д Д - погріб, Е - вхід у погріб, № 1,2 огорожі, І - мостіння (том 1 а.с.236-239). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовлено станом на 20 квітня 2007 року житловий будинок літ. А-1 1989 рік побудови має загальну площу 105,8кв.м, житлову 61,6кв.м, допоміжну 44,2кв.м та складається з двох квартир. Квартира 1 загальною площею 89,0кв.м, житловою 53,4кв.м, допоміжна 35,6кв.м: 1-1 - передня, 1-2 - житлова площею 8,1кв.м, 1-3 - кухня 16,0кв.м, 1-4 - житлова площею 23,4кв.м, 1-5 - житлова площею 21,9кв.м. Квартира 2 загальною площею 16,8кв.м, житловою 8,2кв.м, допоміжна 8,6кв.м: 2-1 - коридор площею 8,6кв.м, 2-2 - житлова площею 8,2кв.м. Господарські будівлі та споруди: Г - убиральня 1995 рік побудови, Д - гараж, п/д Д - погріб, Е - вхід у погріб, № 1,2, І - споруди (том 1 а.с.240-243). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 5094/5095-17 від 22.11.2018р. найбільш вірогідна імовірна ринкова вартість 2/5 частини домоволодіння [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2002 року, в цінах станом на 19.11.2002 рік складає: 8 486,00грн. Вартість будівельних робіт, пов`язаних з реконструкцією (поліпшення) 2/5 частини домоволодіння [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2002 року, а також на час розірвання шлюбу склала: 117 095,00грн. Ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] станом на час проведення експертизи, складає: 674 475,00 грн. (том 2 а.с.1-29). На запит суду 20.06.2019 року Самарське відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області повідомили, що відповідно до інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України (АРМОР) громадянка [PERSON] до Самарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з 01.01.2015 по 18.06.2019 двічі зверталась із заявами про вчинення відносно неї протиправних дій громадянином [PERSON] , а саме: 15.02.2015 за фактом спричинення тілесних ушкоджень колишнім чоловіком гр. [PERSON] (ЖЄО ВП від 15.02.2015 № 1202 відомості за яким внесено до ЄРДР від 16.02.2015 № 12015040700000303 відповідно до ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України); 18.02.2015 за фактом погроз фізичною розправою з боку гр. [PERSON] (ЖЄО ВП від 18.02.2015 № 1289 відомості за яким приєднано до ЄРДР від 16.02.2015 № 12015040700000303 відповідно до ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України) (том 2 а.с.99). Також допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача [PERSON] , пояснила, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] У 1999 році помер батько відповідача і донька отримала частину будинку у спадщину. Позивач [PERSON] і донька [PERSON] викупили іншу частину будинку у інших спадкоємців і почали робити там ремонт. Сторони до 2008 року мешкали з нею, поки у їх будинку робився ремонт. [PERSON] працював і всі гроші витрачали на будинок. У будинку робили перепланування, ремонт, бо він був у поганому стані. Відповідач [PERSON] з 2005р. три роки була у декретній відпустці. Всі кошти які сторони отримували все йшло на будинок. У будинок вони переїхали жити, коли вже була зроблена кухня, санвузол та одна кімната. Один автомобіль вони купили у кредит у її чоловіка, а інший дістався від батька позивача. У будинку вони міняли котел, колонку замінили на бойлер, купували вікна, двері, поставили паркан. Погріб там був завжди, сарай переробили на туалет. Позивач частину робіт робив сам. Купівлею та доставкою будівельних матеріалів займалися сторони вдвох. Їй не відомо, чи отримала відповідач у спадок кошти після батька, оскільки її батько останні роки до смерті не працював. Батько відповідача з його дружиною вели не нормальний спосіб життя, тому не міг заощадити. Батько відповідача не спілкувався з донькою, лише за її участі. До будинку вона особисто приходила, коли робилися якісь роботи і навіть допомагала. Свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком матері відповідача [PERSON] .. З матір`ю відповідача він одружився у кінці 2007 року. У 2007 році сторони проживали з ними. Вони переїхали у будинок у 2008 році, коли вже зробили кухню, ванну та кімнату, щоб там проживати. Він особисто був у будинку у 2008 році там не було вольєру для собак, паркану і двір був не облагороджений. Це все вже робилося при ньому. Він особисто робив туалет, допомагав робити дві кімнати. [PERSON] робив підлогу та наймав людей, щоб клали кахель. Двір залили бетоном. Позивач працював, як на основній роботі так і підробляв. Автомобіль "Калина" його, він його продав позивачу, інший подарував батько позивача і оформили на відповідача. Свідок [PERSON] пояснив, що він є братом відповідача [PERSON] по матері. Коли [PERSON] отримала у спадок частину будинку він був у поганому стані і потребував ремонту. Все в будинку було занедбане, світла, води, газу не було, купа сміття. [PERSON] приймав участь у ремонті, наймав людей, розраховувався з ними, замовляв вікна і деякі роботи робив сам. Двері міжкімнатні встановлювали, бо до цього у будинку їх не було. Останній раз він особисто був у будинку у 2015р. Коли сторони розлучилися вони перестали спілкуватися. Коли у них припинилися шлюбні відносини йому не відомо. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача [PERSON] пояснила, що у відповідача [PERSON] були гроші від її батька, як вона казала за них купила частину будинку. В будинку суттєво нічого не змінилося, зроблений хороший ремонт, невелике перепланування, площа будинку така ж. Встановлений паркан. Батько позивача допомагав по ремонту. Батько позивача віддів автомобіль відповідачу, бо остання за ним доглядала. Свідок [PERSON] пояснила, що спірний будинок побудував батько відповідача. Частину будинку [PERSON] отримала у спадок від батька. Також відповідач отримала кошти від батька. Батько позивача допомагав по ремонту. Позивач теж допомагав, але не завжди. ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» - розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України). Згідно з ст. 16 Закону України «Про власність», який був чинним з 15.04.1991 по 20.06.2007 - майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільноїсумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. За ст. 22 КпШС - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. За змістом ст. 25 КпШС якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, що закріплено у ч.1 ст.28 КпШС України (втратив чинність). Аналогічні норми містяться і у Сімейному Кодексі України, який діє на час розгляду спору, та ЦК України. Статті 69,70 СК України передбачають можливість поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках. Дружина, чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 3ст. 368 ЦК України, ч. 1ст. 60 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 1ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п.24 вищевказаної постанови Пленуму не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, які були особистою власністю кожного з них. За правилами ч. 3 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року N 6-2333цс15, ). Згідно роз`яснень Верховного Суду України наданих в п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Отже, судом під час розгляду даної справи встановлено, що 3/5 частини домоволодіння [ADDRESS] сторонами під час шлюбу та належать відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2003р. є їх спільним майном. Оскільки вищевказане майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі за спільні кошти воно, відповідно до приписів ст.61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно є об`єктом поділу. В супереч ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона придбала 3/5 частини домоволодіння за особисті кошти. Враховуючи викладене за позивачем слід визнати право власності на 3/10 частини домоволодіння (3/5:2=3/10). Стосовно вимог позивача про визнання 2/5 частин житлового будинку [ADDRESS] з урахуванням проведених ремонтно-будівельних робіт - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя суд зазначає наступне. Як встановлено з матеріалів справи право власності на 2/5 частки вказаного домоволодіння відповідач [PERSON] набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2002 року, після смерті свого батька [PERSON] . Отже 2/5 частини домоволодіння набуте відповідачем за час шлюбу, але в порядку спадкування та відповідно до приписів ст. 57 ЦК України є її особистою власністю. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зокрема зазначив, що внаслідок виконаних ремонтно-будівельних робіт, які були зроблені за спільні кошти та його власними силами, вартість належної 2/5 частки у спірному домоволодінні значно зросла, а отже це майно можливо визнати спільною власністю подружжя. Згідно приписів ст.62 СК України майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У частині першій статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17 зроблено висновок, що стаття 57 СК України визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 СК України встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 24 січня 2019 року справа № 686/19948/15-ц, провадження № 61-31087св18. З матеріалів справи видно, що площа спірного будинку не збільшилась. Так, дійсно у домоволодінні здійснено перепланування, ремонтні роботи (поклеєні шпалери, покладено кахель, тощо), вставлені вікна, двері. За таких обставин, на переконання суду, підстав для оголошення вказаного майна спільною власністю подружжя не має. У такому разі позивач вправі лише вимагати від подружжя-власника грошової компенсації своїх внесків. Вимог щодо компенсації вартості здійснених позивачем внесків на поліпшення нерухомого майна не заявлялося та предметом розгляду даної справи не було. Також позивачем не надано належних і допустимих доказів, що ним за його власні кошти та його власними силами було здійснено поліпшення домоволодіння. Отже судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, в тому числі і висновком експерта, що збільшення вартості спірного майна не є істотним у розумінні статті 62 СК України. Щодо позовних вимог позивача про визнання за ним права особистої власності на автомобіль ВАЗ 211540, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та за відповідачем право особистої власності на автомобіль ВАЗ 2118, 2006 року, реєстраційний номер [NUMBER] , стягнення з відповідача 1/2 різениці вартості автомобілів суд виходить з наступного. Так судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що під час шлюбу сторонами придбано автомобіль ВАЗ 211540, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який 04.02.2014 року зареєстровано за відповідачем. Крім того дана обставина визнається відповідачем. В супереч ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що даний автомобіль є її особистою власністю і набувався за її особисті кошти. Також не надано доказів, того, що шлюбні відносини між сторонами припинені у 2006 році. Відповідно до п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи спір між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Суд вважає, що право спільної сумісної власності сторін безумовно розповсюджується на автомобіль ВАЗ 211540, 2011 року випуску. Автомобіль був придбаний у період шлюбу, не є річчю індивідуального користування, що може бути підставною для часткового задоволення позовних вимог позивача та поділу його в рівних частинах, шляхом визнання за позивачем ідеальної частки 1/2 в цьому майні без його реального поділу та залишення у їх спільній частковій власності. Щодо автомобіля ВАЗ 2118, 2006 року, реєстраційний номер [NUMBER] позивачем не надано жодного документу на підтвердження його існування, в тому числі кому він належить та коли був придбаний. Клопотання про витребування таких відомостей судом з відповідних органів позивачем та його представником не заявлялося. Отже вимоги позивача щодо автомобіля ВАЗ 2118, 2006 року, реєстраційний номер [NUMBER] та стягнення з відповідача 1/2 різниці вартості автомобілів задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових втрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не вбачається, оскільки позивачем не надано належних доказів їх понесення. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2577,39грн. (том 1 а.с.1-2) та витрати на проведення судової експертизи (том 1 а.с.181) в розмірі 4952,00грн. відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial