Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON], поданий його представником адвокатом Кузнєцовою Оксаною Петрівною, до виконкому Андріївської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та скасування його державної реєстрації. Вимоги позивача мотивовано тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді частини домоволодіння розташованого по [ADDRESS], яка належала померлій відповідно до Договору міни від12.11.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Мар'їнської державної нотаріальної контори, т.в.о. держнотаріуса Курахівської та Великоновосілківської державних нотаріальних контор Ністратовою Р.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2376. Вказана спадщина була прийнята позивачем, однак оформити її він не може в зв'язку з тим, що земельна ділянка при цьому будинку площею 0,208 га. передана у власність рішенням виконкому Андріївської сільської ради народних депутатів від 20.03.1997 року № 813, іншій особі - [PERSON], що є на його думку незаконним, зазначене змушує його звернутися до суду із позовом. В судове засідання позивач, його представник не з'явилися, до суду надійшли заяви, в яких позов підтримали, просили його задовольнити, вважаючи вимоги законними та обґрунтованими. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з'явився, разом з тим, на адресу суду надійшла заява, в якій Андріївська сільська рада із позовними вимогами погодилась повністю та клопотала про можливість судового розгляду без участі представника. Відповідач [PERSON] до суду також не з'явився, скерував заяву в якій зазначив, що позов визнає та просить його задовольнити. При даних обставинах суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. [INFO] в селі Шевченко Великоновосілківського району Донецької області померла [PERSON] у віці 63 років, про що 17 числа квітня місяця 2015 року складено відповідний актовий запис за №16, та 17.04.2015 року виконкомом Андріївської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області видано Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 9). Позивач є сином померлої [INFO] [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 05.04.1975 року (а.с. 8). Постановою державного нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори Кравець\~С.В. від 12.11.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після матері [PERSON], померлої [INFO], в зв'язку з тим, що земельна ділянка при вказаному вище домоволодіння належить на праві приватної власності іншій особі, що є порушенням вимог ЗК України (а.с. 19-20). З оглянутої в судовому засіданні копії Договору міни від12.11.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Мар'їнської державної нотаріальної контори, т.в.о. держнотаріуса Курахівської та Великоновосілківської державних нотаріальних контор Ністратовою Р.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2376, вбачається, що домоволодіння розташоване по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). З оглянутої судом копії Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого Комунальним підприємством «Великоновосілківське районне БТІ» станом на 16.07.2018 рік, вбачається, що власниками зазначеного домоволодіння є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-15). Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 05.12.1997 року Андріївською сільською радою Великоновосілківського району Донецької області 05.12.1997 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] [PERSON] на підставі рішення виконкому Андріївскої сільської ради Ради народних депутатів від 20.03.1997 року №813 передано у власність земельну ділянку площею 0,208 гектарів розташовану в [ADDRESS], Андріївської сільської ради з цільовим призначенням - для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с. 17). Згідно відповіді Архівного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області №07-06/464 від 05.12.2018 року в документах за 1997 рік, які надійшли на зберігання та подальше використання від Андріївської сільської ради рішення №813 від 20.03.1997 року про передачу у власність земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] [PERSON] не знайдено (а.с. 21). Згідно відповіді Андріївської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 24.10.2018 року №691, скасувати рішення Андріївської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області № 813 від 20.03.1997 року не представляється за можливе через його відсутність у архівних справах сільської ради (а.с. 21). Ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст. ст. 5, 11, 18 ЗК України 1990 року, ст. ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування"). Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен був бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч. ч. 1, 2 ст. 67 ЗК України 1990 року). Право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджувалися Верховною Радою України (ч. 2 ст. 17, ст. 23 ЗК України 1990 року, п. п. 1.1., 1.2 "Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)", затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15 квітня 1993 року N 28) (далі - Інструкція). Складання державних актів, що посвідчують право власності на землю або право постійного користування землею, пов'язане з обов'язковою розробкою та затвердженням технічної документації (ст. ст. 99-102 ЗК України 1990 року, п. п. 1.9, 1.10 Інструкції). Зі змісту вищевказаних положень закону слідує, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку під уже збудоване нерухоме майно могла бути передана власнику будинку, а якщо будинок належав на праві спільної власності, усім співвласникам будинку. Передача у власність земельної ділянки оформлялася рішенням сільської, селищної чи міської ради народних депутатів, на території якої була розташована ділянка, на підставі якого, після розроблення та затвердження технічної документації, видавався правовстановлюючий документ - державний акт на право приватної власності на землю. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. ч. 1, 9, 10 ст. 59 чинного Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним (або виконавчим органом ради) правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України). Проте згідно ст. 74 цього Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України N 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року). За вказаних вище обставин державний акт не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (постанова Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (справа N 6-33цс13). Враховуючи те, що в судовому засіданні знайшли повне підтвердження обставини на які посилався позивач у позові, вказана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved