Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

08 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом. На обґрунтування вимог зазначив, що є спадкоємцем за заповітом на майно померлого [INFO] року батька [PERSON], у тому числі на дві земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1000га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,1012га за адресою [ADDRESS], які належали померлому на підставі державних актів на право приватної власності на землю. У посвідченні спадкових прав нотаріусом відмовлено через невідповідність правовстановлюючих документів вимогам законодавства. Так, у наведених державних актах вказано по дві дати видачі. Вказуючи на докази, що підтверджують наявність та належність спадкового майна, позивач просив постановити судове рішення про визнання за ним права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача Снігурівської міської ради та третя особа [PERSON], у порядку ст.158 ЦПК України, подали письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року в м.Снігурівка Миколаївської області помер [PERSON], про що 17 листопада 2014 року складено відповідний актовий запис №263, місце державної реєстрації - Відділ ДРАЦС РС Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). За життя, він зробив розпорядження, по якому належне йому на день смерті майно заповів сину [PERSON], про таке суду представлено заповіт, датований 28 травня 2009 року, посвідчений державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на дві земельні ділянки, розташовані за адресою [ADDRESS]. Право власності посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим на підставі рішення виконкому Снігурівської міської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,10000га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], та Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим на підставі рішення виконкому Снігурівської міської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,1068га в межах згідно з планом для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер [NUMBER]. У Державних актах вказано про їх реєстрацію в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №№170/3383 та 170/3383а 16 квітня 1993 року. Окрім того, правовстановлюючі документи містять непосвідчений поясненнями запис - "26.05.1997р." (а.с.12-13). Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області за №29-14.20-0.4-1635/26-16 від 09.11.2016 року, вказані державні акти на право приватної власності на землю, за записами Журналу реєстрації державних актів, виданих на право приватної власності земельних ділянок, були видані 26 травня 1997 року та зареєстровані за №170/3383 та №170/3383а відповідно (а.с.21). По витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4800765632014, датою формування 13.03.2014року, площа земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства складає 0,1012га. Як вбачається з листа Відділу Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області від 05.12.2016 року невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному акті та витязі з Державного земельного кадастру не є помилкою і пояснюється уточненням за зміни методів підрахунку. Вартість земельних ділянок, за даними витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, станом на 01 січня 2014 року складає відповідно 38292грн.42коп. та 2375грн.54коп. (а.с.22-23). Належність спадкодавцеві земельних ділянок підтверджується і дослідженим судом рішенням виконкому Снігурівської міської ради №98 від 15 квітня 1993 року про узаконення земельних ділянок на право приватної власності, у тому числі за [PERSON] по [ADDRESS], який був власником розташованого на земельній ділянці жилового будинку по свідоцтву на право особистої власності на жилий будинок, виданому Снігурівським міськкомунгоспом 14 листопада 1967 року. По матеріалам спадкової справи №140/2015, заведеної у Снігурівській державній нотаріальній конторі 28 квітня 2015 року, спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач за заповітом, подавши відповідну заяву у встановлений шестимісячний строк після смерті спадкодавця і підтвердивши родинні стосунки з померлим як між сином та батьком наданим свідоцтвом про народження, виданим за актовим записом №126 від 15 травня 1956 року Снігурівським райбюро РАЦС Миколаївської області. Інші особи про спадкові права не заявляли. 28 травня 2016 року державний нотаріус Снігурівської державної нотаріальної контори видала на ім"я позивача свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, розташований по [ADDRESS] Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України. В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст.1222 ЦК України. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення - ст.1225 ЦК України. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, представленими доказами позивач довів, що після смерті [PERSON] прийняв спадщину, до складу якої входять спірні земельні ділянки. Постановою від 28 травня 2016 року нотаріус Снігурівської державної нотаріальної контори відмовила у вчиненні нотаріальної дії, а саме посвідчення спадкових прав на земельні ділянки, вказавши на неможливість встановлення дати видачі державних актів на право приватної власності на землю, в зв"язку з зазначенням двух дат видачі правовстановлювальних документів. За п.п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. За нормою ст.49 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 №3425-XII нотаріус обґрунтовано відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємцем не було подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. В силу п.23 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Остільки, позивач довів наявність спадкового майна, пістави до його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, суд визнає його позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення.

Outcome: approved