Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Направленою та уточненою заявою (а.с. 31-38) позивач просить встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є дідом заявника, факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів, факт постійного місця проживання позивача та [PERSON] разом на момент смерті останнього та визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] , земельну ділянку загальною площею 2, 1687 га кадастровий номер 1822086500:05:000:0152, розташованої на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. В обґрунтування заяви вказує, що нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на таку спадщину у зв`язку з неможливістю встановлення родинних відносин між позивачем та [PERSON] , а також пропуском строку для прийняття такої спадщини. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача, Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, направив на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі за наявними матеріалами справи. Другий відповідач, [PERSON] , будучи належним чином повідомлено про розгляд справи, відзиву на позов не подала, свого ставлення до позовних вимог не висловила. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. [INFO] в с. Василівка Житомирського району Житомирської області народився дід позивача [PERSON] , що підтверджується посвідкою про народження №1213710, виданою відділом актів громадянського стану Народного комісаріату внутрішніх справ СРСР (а.с. 17). 4.09.1958 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] (а.с. 18). У вказаному свідоцтві було невірно вказано ім`я [PERSON] як " [PERSON] " взамін вірного " [PERSON] ", а також по-батькові як " [PERSON] " взамін вірного " [PERSON] ". Від вказаного шлюбу [INFO] народилась мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] (а.с. 19). Відповідно, у вказаному свідоцтві невірно зазначено по-батькові останньої як " [PERSON] ". 6.08.1983 року мати позивача, [PERSON] , уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та змінила прізвище на " [PERSON] " (а.с. 20). Від такого шлюбу [INFO] народився позич [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 21). За життя [PERSON] на праві власності належали житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка загальною площею 2, 1687 га кадастровий номер 1822086500:05:000:0152, розташована на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок серії [NUMBER] , витягом про реєстрацію права власності №15725729 від 28.08.2007 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №091534 (а.с. 42-44). У свідоцтві про право власності на житловий будинок серії [NUMBER] допущено помилка у написанні прізвища особи, на ім`я якої видано таке свідоцтво та зазначено " [PERSON] " взамін вірного " [PERSON] ". Помилки у написанні прізвища та по-батькові [PERSON] допущені і в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №091534. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 39). На момент смерті останнього позивач разом зі своєю матір`ю та [PERSON] разом проживали без реєстрації та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1484 від 1.12.2020 року (а.с. 10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1773 від 11.08.2017 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 46). [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 41). [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 40). Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Демецької С.Л. №2288/02-31 від 21.12.2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з відсутністю доказів родинних стосунків між ним та [PERSON] , а також пропуском встановлених законом строків для прийняття такої спадщини (а.с. 15). Правовідносини, що склались між сторонами в даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року за №5 при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або у паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно листа ВСУ від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року за №5 суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно\~ з\~ законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення,\~ зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. ч. 1 - 2 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч. ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. ч. 1 - 3 ст. 1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч. 1 ст. 1233 ЦК України). Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України). Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1266 ЦК України). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців (ч. ч. 1 - 2 ст. 1296 ЦК України). Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналіз встановлених судом фактичних обставин справи та норм закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дають підстави суду для задоволення позову, адже як\~ встановлено, [PERSON] є дідом позивача, за життя мав на праві власності зазначений житловий будинок та земельну ділянку. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність такої нерухомості і не може бути позбавлений цього права, оскільки набуття ним права власності, як спадкоємцем за законом після смерті діда, чітко передбачено нормами ЦК України. Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 5 601, 93 гривень, тобто по 2 800, 96 гривень з кожного. Окремо, суд звертає увагу сторін на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обов`язкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved