Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

25 квітня 2017 року до суду звернулась позивач з вищевказаним позовом в якому просить усунути відповідача від права на спадкування. В обґрунтування уточненого позову вказує, що [INFO] року померла її мати [PERSON], [INFO]. Зазначає, що після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із: 2/3 частини будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] 1/3 частини земельної ділянки площею 0,17 га, яка розташована за адресою [ADDRESS]; земельна ділянка площею 1 га., для особистого селянського господарства, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Зазначає, що вона піклувалась про батьків на протязі десятки років, завдяки чому їх батьки дожили до глибокої старості. Увесь час вона допомагала по господарству, на городі та у будинку, купувала ліки та продукти харчування, надавалась першу медичну допомогу. Стверджує, що з 2011 року вимушена була проживати із батьками постійно, так як вони досить часто і тяжко хворіли. Батько у 2012 році помер. Після смерті батька мати потребувала без постійної сторонньої допомоги. Мала низку хвороб, які потребували особливої дієти, у зв'язку з чим вона намагалась вирощувати овочі та фрукти на городі. [PERSON] у зв'язку з численними хворобами перебувала у безпорадному стані. Вона виконувала всі гігієнічні маніпуляції, годувала її 4 рази на день, відвідувала разом із нею лікарні, викликала швидку допомогу. Стверджує, що син [PERSON] - [PERSON] досить погано ставився до неї, кричав на неї, провокував її на скандал, звинувачував її. До матері відповідач ставився жорстко, міг обізвати. Зазначає, що після смерті батька він забрав автомобіль. На прохання відвезти матір до лікарні відповідач всіляко ухилявся він прохання. Вказує, що взагалі відповідач нічого корисного для матері не зробив. У 2013 році позивач зламала руку і була госпіталізована до лікарні, і досить тривалий час вона не мала змоги доглядати матір. У зв'язку з чим матір [PERSON] була змушена проживати у чужих людей, при тому, що її син був живий і мав змогу надати допомогу. З цих підстав вона зателефонувала до Софіївської районної державної адміністрації, де їй надали соціального працівника, яка здійснювала за нею догляд . Вказує, що матір була дуже обурена на поведінку її сина. Фактично він створював психологічну ситуацію, яка дозволяла йому ухилятись від допомоги матері, тепер він чинить такий самий тиск і на позивача аби змусить поділити спадщину на його умовах, адже померла склала заповіт на користь позивача . На підставі вищевикладеного, просить усунути [PERSON] від права спадкування. Позивач у судовому засіданні, позов підтримала, просить його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов, також просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, проти позову заперечує, вказує, що за життя батьків між ним та його матір`ю були досить складні стосунки, а вже після смерті батька, з яким й нього були добрі стосунки, зовсім погіршились, адже матір [PERSON] більше прихильна до [PERSON] (позивача), аніж до нього. Мати [PERSON] після смерті батька [PERSON] заявляла, щоб він віддавав [PERSON] пенсію, для того щоб вони могли доучити [PERSON] - сина позивача, на що він відмовився. Зазначає, що він можливо не досить часто приходив до матері, але дзвонив до неї, і на її прохання відвозив її до лікарні та таке інше. Крім цього, позивач останній час взагалі не залишала його на одинці із матір'ю, адже боялась що він дізнається про існування заповіту. Позивач вказує, що матері постійно потрібні були ліки від хвороби, але на думку відповідача вона не зазначає, звідки вони брались, всі ліки купувались за кошти матері та його особисті. Про існування заповіту довідався вже після смерті матері. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову, адже вважає його необґрунтованим та документально не підтвердженим. Представник Софіївської районної державної нотаріальної контори Русак Л. О. належним чином повідомлена у судове засідання не з'явилась, заяву про розгляд справи без її участі суду не надавала. Допитаний свідок зі сторони позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона була соціальним працівником з 2014 році, яка обслуговувала [PERSON]. Купувала ліки, продукти харчування, так як донька захворіла і не могла доглядати. Зі слів покійної [PERSON] син не приходив. Сама його особисто бачила один раз, біля гаражу. Також зі слів покійної він не дзвонив та не відвідував її, скаржилась на його поведінку, ображав її. Зазначає, що сама особисто не бачила як він допомагав матері. Свідок зі сторони позивача [PERSON] у судовому засіданні, надала пояснення згідно яких відповідач ходив інколи до неї по молоко. Зазначає, що він не допомагав матері, ображав її, покійна жалілась на сина, що той закрив гараж та сарай і не давав ключі від них. Свідок зі сторони позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює листоношею та будинок [PERSON] перебуває у її віданні. Відповідача не знає, і взагалі завжди вважала що у [PERSON] лише донька [PERSON], адже остання писала листи, а пізніше переїхала до неї жити. Покійна про сина ніколи не згадувала та не розповідала. Свідок зі сторони позивача [PERSON] у судовому засіданні, пояснив, що він приходься чоловіком позивача, зазначає, що [PERSON] не зверталась до відповідача, адже його боялась, бо той ненавидів її. Свідок зі сторони позивача [PERSON], яку було допитано на підставі судового доручення наданого Березанському міському суду Київської області, на поставлені їй запитання, пояснила, що вона приходиться сестрою покійної. З [PERSON] досить часто спілкувались по телефону. Зазначає, що та скаржилась на сина [PERSON], так як він не допомагав їй, боялась його, кричав на неї, залякував її. Постійний догляд надавала її донька [PERSON]. Покійна сама хотіла позбавити спадщини сина, так як він грубо до неї ставився. Крім того хотіла анулювати довіреність на право водіння автомобілем. Допитаний свідок зі сторони відповідача [PERSON] у судовому засіданні, пояснив, що відповідача знає з 70-х років, мати відносилась досить погано до відповідача, склалась думка що вона його не любить, більше любила [PERSON]. Був свідком коли відвозив її по лікарням у м. Кривий Ріг, коли та дзвонила до нього та просила його. Допомагав на городі, від оранки аж до збирання врожаю. Однак слід зазначити, що вказані пояснення суд не може прийняти, як належний доказ на підставі того, що представник відповідача заявляв клопотання про допит свідка [PERSON]. Свідок зі сторони відповідача [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що вони раніше працювали разом із відповідачем, знала його батька. Стосунки з матір'ю нормальні, відвозив її до лікарні, купував ліки, у магазині купував продукти, надавав посильну допомогу матері. На похованні він купував все необхідне для ритуальної процесії. Бачила особисто як відповідач купував ліки та продукти харчування та відвозив їх до матері. Свідок зі сторони відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає відповідача приблизно 30 років, разом працювали, товаришують. Відповідач власні кошти витрачав на поховання, за життя купував їй ліки, бачив як відповідач відвозив матір до лікарні. Постійно їздив по кропиву, яка потрібна була для лікування батьків. Бачив як той косив траву та працював на городі біля будинку. Весь час працював на городі який знаходиться досить далеко від проживання матері та батька. Сам організовував поминальну процедуру, яку він також оплачував. Свідок зі сторони відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідача знає досить давно. Відповідача не пускають у будинок де проживали батьки. Відвозив у лікарню матір та батька, у городі працював, по господарству допомагав. Матір більше була прихильна до [PERSON] ніж до [PERSON]. Бачила як ходив з матір'ю по дворі, ховав її за власні кошти. Радився із свідком щодо організації поховання, звертався до неї за порадами, зазначила, що сама допомагала [PERSON] із похованням матері. [PERSON] досить пізно повідомила відповідача про смерть матері, а саме на другий день після смерті. Суд, вислухавши сторони по справі, пояснення свідків надані у судовому засідання як з боку позивача так і з боку відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. [INFO] року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.10.2016 року виданий Софіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 16). Померла приходилась позивачу матір'ю, про що свідчить свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 13.08.1952 року (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до довідки МСЕК ДНА 01 серії 413842 [PERSON] була інвалідом другої групи з 20.09.2004 року безстроково (а.с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина яка складається із наступного: 2/3 частини будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований на ім'я [PERSON], що підтверджено договором купівлі-продажу від 08.02.1991 року та посвідчений нотаріусом Ореховою Г. М. (а.с. 46); 1/3 частини земельна ділянка площею 0,17 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], що належала [PERSON] (батьку позивача та відповідача), про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 12.02.1998 року (а.с. 47); земельна ділянка площею 1 га., для особистого селянського господарства розташованої на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, що належала на праві власності [PERSON] серії [NUMBER] від 21.07.2005 року (а.с. 48). Таким чином спадкове майно складається із спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON], тобто своїй доньці, про що свідчить заповіт від 20.12.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Кот Л.І. та зареєстровано у реєстрі за № 2066 (а.с. 27). Слід звернути увагу на ту обставину, що позивачем до справи додані письмові посилання померлої [PERSON] на відношення та ставлення її сина до неї, які як стверджує позивач написані власноруч померлою, однак вказаний доказ судом не може бути взяти до уваги, виходячи із принципів допустимості, доведеності та належності доказів обставин які потребують доказуванню, адже лише після підтвердження висновком спеціаліста щодо належності саме померлій вказаних рукописів, суд має право його прийняти виходячи із вищевказаних принципів, а клопотання про призначення такої експертизи позивачем в установленому порядку заявлено не було. Після її смерті [PERSON] у Софіївський державній нотаріальній контори була заведена спадкова справа, про що свідчить відповідний витяг із Спадкового реєстру (а.с. 17) . Відповідач після її смерті має право на обов'язкову частину у спадщині відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, а саме як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 7.12.2016 року, видане після смерті [PERSON], 1/3 частини майна померлого отримала [PERSON], 1/3 частину майна померлого отримав його син [PERSON] та 1/3 частину майна отримала його дружина [PERSON]. Зазначене свідоцтво зареєстровано у реєстрі за № 1098 (а.с. 50). Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Так, позивач у своєму позові та поясненях стверджувала, що [PERSON], тривалий час знаходилася у безпорадному стані в зв'язку із похилим віком та проблемами зі здоров'ям і потребувала стороннього догляду. Позивач протягом тривалого часу проживала з нею, піклувалася про неї, купувала ліки. Як зазначено у статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері і т.д. Згідно абз.2 ч.3 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Судом враховується, що окремо закон виділяє усунення від спадкування особи, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 5 ст. 1224 ЦК України). Цей потенційний спадкоємець також усувається від права на спадкування за законом, але на відміну від осіб, зазначених у ч. 3 та 4, щодо яких закон говорить про безумовну втрату права на спадкування у разі встановлення певних фактів, він визнається негідним спадкоємцем на розсуд суду. Іншими словами, навіть у випадку встановлення у судовому засіданні зазначених у ч. 5 обставин усунення особи від спадкування є виключною прерогативою суду. Таке вирішення питання викликано складністю однозначного тлумачення термінів "ухилення від надання допомоги спадкодавцеві", "тяжка хвороба" та "безпорадний стан спадкодавця". Виходячи з аналізу вищезазначених норм закону та власним переконанням, суд вважає, що позивачем у судовому засіданні не було доведено ані факту ухилення відповідача від надання допомоги [PERSON], адже як встановлено показаннями свідків та розглядом матеріалів справи, відповідач всеж таки надавав допомогу своїй матері, однак не постійно, так і не було доведено факту постійного знаходження [PERSON] у безпорадному стані, виходячи з пояснень її рідної сестри [PERSON], померла перебувала у зазначеному стані 2 місяці перед своєю смертю. Враховуючи вищезазначене та аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, досліджуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed