Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі нею позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 30 січня 2018 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . З квітня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують та проживають окремо. Їхня малолітня дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач від обов`язку щодо утримання дитини ухиляється, домовленості щодо утримання дитини батьком між ними не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище [PERSON] дозволяє йому утримувати малолітню дочку. Відповідач працює на підприємстві виконавцем будівельних робіт, свій середньомісячний дохід приховує. Інших дітей він не має, стягнення за виконавчими документами з нього не проводяться. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, свого обов`язку щодо утримання малолітньої дочки [PERSON] він не заперечував, проте просив суд ухвалити рішення про стягнення з нього на користь позивача аліментів на дитину в розмірі ј частки його заробітку (доходу), посилаючись на те, що сплачувати аліменти в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку він не спроможний. Також вказував на те, що позовна заява не містить обґрунтування стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що 30 січня 2018 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] уклалишлюб, від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . З квітня 2018 року сторони припинили подружні відносини, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо. Їхня дочка [PERSON] проживає разом із матір`ю, позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою від 15 квітня 2019 року за № 836, виданою виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, та актом обстеження житлових умов від 12 квітня 2019 року, складеним депутатом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Сидоренко А.М. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги позивачу на утримання їхньої дочки [PERSON] добровільно не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. Відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII визначено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років становить: з 1 січня - 1626 грн., з 1 липня - 1699 грн., з 1 грудня - 1799 грн. Із наданої суду довідки про доходи № 02/10 від 08 жовтня 2019 року видно, що з 14 січня 2016 року відповідач [PERSON] працює в Шкоді вищої спортивної майстерності міста Києва на посаді сантехніка, його заробітна плата за період з квітня по вересень 2019 року становить 28653 грн. 61 коп., за вересень 2019 року складає 7664 грн. 17 коп. Судом встановлено, що інші особи на утриманні [PERSON] не перебувають, стягнення за виконавчими документами з відповідача не проводяться. Згідно із ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на малолітню дочку сторін [PERSON] , суд враховує визначений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину, який на день ухвалення судом рішення становить 1699 грн., стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, зокрема, його середньомісячний дохід, який за вересень 2019 року становить 7664 грн. 17 коп., відсутність на утриманні [PERSON] інших осіб та стягнень з нього за виконавчими документами. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] свого обов`язку щодо утримання дочки [PERSON] не виконує, добровільно матеріальної допомоги позивачу на утримання малолітньої дочки не надає, а також те, що обов`язок по утриманню дитини законом покладено на обох батьків у рівній мірі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Посилання [PERSON] на те, що він не спроможний сплачувати аліменти на малолітню дитину у вказаному вище розмірі є безпідставними та висновків суду вони не спростовують, оскільки відповідач має достатній заробіток (дохід), що знайшло своє підтвердження в суді. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved