Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі "Позивач") звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] ( надалі "Відповідач") про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з Відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 19 881, 06 грн. за кредитним договором № б/н 24.03.2011 року, яка складається з: -0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, -267, 98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, -15440,17 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, -2750,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500.00 грн. - штраф (фіксована частина). -922,91 грн. - штраф (процентна складова). Представником Позивача в позовній заяві зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, він не заперечує проти розгляду справи у відсутності уповноваженого представника та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом оголошення на сайті суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у "ПриватБанку" від 24 березня 2011 року [PERSON] стала клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до кредитного договору б/н від 24.03.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2400, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами Банку» складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві, про що свідчать копії Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7. Договору. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Як підтверджується матеріалами справи, Банк в повному обсязі виконав зобов`язання, визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, надавши Відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено Судом, [PERSON] неналежно виконувала взяті на себе за кредитним договором від 24.03.2011 року зобов`язання, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунком заборгованості за договором № б/н від 24.03.2011 року, станом на 15.07.2019 року . Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вищевказаним договором Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобов`язань за договором № б/н від 24.03.2011 року належним чином та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором № б/н від 24.03.2011 року. Враховуючи вищезазначене, Судом встановлено, що станом на 15.07.2019 року по кредиту позичальника [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором від 24.03.2011 року в розмірі 19 881, 06 грн., яка складається з: -0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, -267, 98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, -15440,17 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, -2750,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500.00 грн. - штраф (фіксована частина). -922,91 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання громадянкою зобов`язань за договором №б/н від 24.03.2011 року, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з громадянки [PERSON] на користь АТ КБ « ПРИВАТБАНК» заборгованості за договором № б/н від 24.03.2011 року в розмірі 19 881,06 грн. В частині стягнення пені та процентів, Суд зауважує наступне. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 24 березня 2011 року зазначена базова процентна ставка, однак у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, окрім фіксованого штрафу в сумі 500,00 грн. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача 15440,17 грн.- пеня за прострочене зобов`язання, 2750,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., 922,91 - штаф (процентна складова), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Проаналізувавши матеріали справи, положення Заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 24.03.2011 року в розмірі 767,98 грн., яка складається з: -0,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, -267, 98 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500.00 грн. - штраф (фіксована частина) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282,288-289 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial