Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що вона не працює, отримує пенсію у розмірі 1417 грн., інших джерел доходів не має, тому її матеріальне становище вкрай нужденне, стан її здоров'я погіршився, тому вона потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина, який у добровільному порядку її не надає. При цьому він є приватним підприємцем і має можливість надавати матері матеріальну допомогу. З наведених підстав просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 700,00 грн. щомісяця, починаючи з 25.11.21014р. і до зміни матеріального та сімейного стану сторін. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі з наведених підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, у розмірі 300,00 грн., та пояснив, що дійсно його мати потребує матеріальної допомоги на лікування, на оплату санаторної путівки, фактично він надає їй таку допомогу, однак вона про це забуває, тому просить рішенням суду стягнути з нього аліменти на утримання матері. Третя особа [PERSON] надала заперечення на позовну заяву, вважає що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Так позивачка дійсно є непрацездатною за віком, однак отримує пенсію і крім того здійснює підприємницьку діяльність, також має чоловіка, який є засновником і керівником фермерського господарства "Таврида". Відповідач, в свою чергу, не здійснює підприємницьку діяльність, не працює, при цьому за рішенням суду сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 700,00 грн. щомісяця. У зв'язку з цим у задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши та оцінивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, на підставі якої був заявлений позов, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. За вимогами ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.6). На момент звернення до суду позивачка [PERSON] є непрацездатною особою, перебуває на обліку в УПФУ Ленінського району м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення [NUMBER] (а.с.14). Доводи позову, що позивачка отримує пенсію у розмірі 1417,00 грн., документально не підтверджені, при цьому відповідачем ця обставина не заперечується. З письмових заперечень третьої особи проти позову судом було з'ясовано, що позивачка [PERSON] з 14.05.2014р. є фізичною особою-підприємцем. Суд вважає встановленим факт здійснення позивачкою підприємницької діяльності, оскільки це підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру, визнається в судовому засіданні відповідачем у справі, та визнається позивачкою у її письмових запереченнях проти пояснень третьої особи. При цьому позивачка не надала суду жодних доказів щодо обсягу її доходів від підприємницької діяльності або відсутності таких. В обґрунтування підстав позову позивачка посилається на погіршення стану її здоров'я та на необхідність її госпіталізації до обласної лікарні, реабілітаційного курсу в санаторії "Поділля", де потрібно пройти повний курс лікування і діагностики, що коштує 6930,00 грн., на підтвердження чого надала виписки з історії хвороби за 1998 рік, за листопад 2011 року, за січень 2011 року, за квітень 2014 року, консультаційний висновок спеціаліста від 17.06.2014р. про необхідність госпіталізації для обстеження, консультативний висновок УЗД від 08.08.2014р., копію обмінної карти при виписці із санаторію "Лазурний" від 03.10.2004р. Вказані доводи позову судом оцінюються критично, оскільки надані медичні документи не містять жодних відомостей про необхідність термінового лікування і його вартості, крім того, як визначено ст. 203 СК України, дочка, син, крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Стягнення з дитини витрат на догляд та лікування батьків регулюється ст. 206 СК України, яка визначає, що у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжкохворими, інвалідами, а дитина має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними. [PERSON] заявлено позов про стягнення аліментів на утримання матері, вимоги про стягнення конкретних додаткових витрат, понесених у зв'язку з тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю, які можуть стягуватися одноразово або протягом певного строку, наперед чи після їх фактичного понесення, [PERSON] не заявлялись. Посилання позивачки, що вона потребує медичного обстеження і санаторно-курортного лікування не є підставою для задоволення позову, оскільки зазначені витрати в разі їх доведення можуть бути стягнуті з відповідача за позовними вимогами позивачки заявленими в порядку ст. 203 СК України. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремим нормам Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 р. обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютний. Згідно з ч.2 ст.205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд вважає доведеним, що позивачка не може одержувати утримання від доньки [PERSON], оскільки остання знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до трьох років - з 09.09.2014р. по [INFO], що підтверджується довідкою з місця її роботи від 22.01.2015р. (а.с.50), та від своєї матері [PERSON], яка є особою похилого віку, інвалідом третьої групи (а.с.54). Однак судом не встановлено обставин, які дають підстави для висновку про неможливість позивачки одержувати утримання від свого чоловіка [PERSON] Доводи [PERSON], що її чоловік не отримує прибутку від ведення фермерського господарства, а отримує лише пенсію у розмірі 980,00 грн. нічим не підтверджені. Щодо відповідача у справі судом встановлено, що його діяльність як фізичної особи-підприємця припинена 10.07.2014р., що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру (а.с.44-46), та визнається відповідачем. Згідно наданої ним довідки від 12.01.2015р., він з 05.01.2015р. працює і Фермерському господарстві "Русь", його посадовий оклад становить 1300,00 грн. Відповідач має неповнолітнього сина [PERSON] і відповідно рішення суду зобов'язаний сплачувати на його утримання аліменти у розмірі 700,00 грн. щомісяця (а.с.23). Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи. Доведення потреби в матеріальній допомозі являлося процесуальним обов'язком позивача. Позивачка, отримуючи пенсію, розмір якої перевищує встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" прожитковий мінімум, і перевищує розмір доходу відповідача, не навела переконливих аргументів, які б свідчили, що отримуваний нею дохід не забезпечує їй належних умов існування. Про розмір своїх доходів від підприємницької діяльності або про відсутність таких, про неможливість одержувати утримання від свого чоловіка [PERSON] відомостей не надала. Враховуючи матеріальний, сімейний стан сторін, та інші вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не обґрунтовані та не доведені, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed