Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Чернівецька міська рада та Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення самочинної прибудови та зобов'язання вчинити дії. Посилається на те, що 16.05.2014р. громадянкою [PERSON] [PERSON] було подаровано земельну ділянку площею 0,0411 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресую: [ADDRESS] В подальшому 17.07.2014р. ним та Чернівецькою міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки №9032 на земельну ділянку площею 0,0351 га, яка розташована за адресую: [ADDRESS] 24.09.2014р. Позивачем в департаменті містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради було отримано містобудівні умови та обмеження №835 на будівництво автомийки на чотири пости з пунктом сервісного обслуговування водіїв та пасажирів із збірно-розбірних конструкцій без будівництва капітальних будівель із знесенням існуючих будівель на зазначеній земельній ділянці. На підставі містобудівних умов та обмежень №835 від 24.09.2014р. Позивачем 25.09.2014р. було замовлено в ПП «Моноліт-Проект» робочий проект на будівництво автомийки на чотири пости з пунктом сервісного обслуговування водіїв та пасажирів із збірно-розбірних конструкцій без будівництва капітальних будівель із знесенням існуючих будівель за адресую [ADDRESS]. 24.10.2014р. [PERSON]. було затверджено зазначений вище проект та передано на експертизу в філії у Чернівецькій області ДП «Укрдержбудекспертиза» щодо міцності, надійності та довговічності об'єкту будівництва. Цього ж дня Позивач отримав позитивний висновок №26-1397-14 щодо робочого проекту на будівництво автомийки на чотири пости з пунктом сервісного обслуговування водіїв та пасажирів із збірно-розбірних конструкцій без будівництва капітальних будівель із знесенням існуючих будівель за адресую [ADDRESS]. На підставі зазначених документів, [PERSON]. 28.10.2014р. було подано інспекцію ДАБК у Чернівецькій області декларацію про початок виконання будівельних робіт по автомийки, яка була зареєстрована за №ЧВ 082143010700. В подальшому [PERSON]. було збудовано зазначений об'єкт та 25.12.2014р. подано в Управління ДАБІ у Чернівецькій області декларацію про готовність до експлуатації. Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27.01.2015р. №42/2 було присвоєно поштову адресу будівлі автомийки, яка здана в експлуатацію на підставі зазначеної вище декларації про готовність до експлуатації, замість [ADDRESS], [ADDRESS] На підставі всіх вищенаведених документів Позивачем 03.02.2015р. було зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме мано та отримано свідоцтво про право власності на будівлю автомийки з пунктом обслуговування водіїв по [ADDRESS] Слід зазначити, що [PERSON] як співвласник сусідньої земельної ділянки за адресою [ADDRESS] не зважаючи на те, що все будівництво в Україні здійснюється на підставі дозвільних документів (містобудівні умови та обмеження, робочий проект, декларація про початок будівельних робіт, тощо) здійснив самочинне будівництво, а саме добудову до існуючої будівлі, в напрямку авто мийки, тим самим зменшили допустимі протипожежні розриви (15м), які існували при отриманні [PERSON]. всієї дозвільної документації на будівництво авто мийки. Позивач зазначає, що як вбачається з акта винесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) складеного СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» 28.05.2015р. щодо земельної ділянки за адресую [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі вищезазначеного договору дарування то на сьогодні її та сусідню земельну ділянку яка належить [PERSON] та іншим на праві спільної сумісної власності розділяє забор. Відповідно до зазначеного акта частина земельної ділянки на якій знаходиться самовільне будівництво [PERSON] та відповідно протиправно користується останній належить [PERSON] За приписами пункту 3.25* ДБН 360-92** для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Як випливає з положення статті 377 ЦК України та п. «а» частини 1 статті 95 ЗК України, а також статті 120 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі, та як наслідок вільно володіти та користуватись земельною ділянкою, яка знаходиться під житловим будинком, будівлею або спорудою та необхідна для його обслуговування. При таких обставинах, у відповідності до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно із статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також Позивач посилається на те, що частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до частини 2 статті 376 ЦК особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За приписами частини 3 статті 375 Цивільного кодексу України право власника земельної ділянки на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Доказом самочинного будівництва [PERSON] Позивач зазначав акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил складений 14.05.2015р. Також [PERSON] звертав увагу на те, що відповідно до пункту 1 додатку 6 до рішення 39 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 29.08.2013р. №956 [PERSON] та іншим передано у спільну сумісну власність земельну ділянку за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0731га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (існуючі). Отже, [PERSON] також здійснено будівництво в порушення частини 3 статті 375 Цивільного кодексу України, а саме здійснено будівництво на земельній ділянці цільове призначення, якої непередбачено будівництво. Просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні майном та зобов'язати [PERSON] за власний рахунок знести самовільно побудовану прибудову до квартири [ADDRESS], а також зобов'язати [PERSON] за власний рахунок встановити огорожу з шумопоглинаючих матеріалів між суміжними земельними ділянками за адресою [ADDRESS] (колишня 81 кадастровий номер [NUMBER], яка належить на праві приватної власності [PERSON] та земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS] відповідно до межових знаків та поворотних точок, які належать земельним ділянкам. В судовому засіданні Позивач та представник Чернівецької міської ради, підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись в наданих суду поясненнях на обставини аналогічно викладеним в позові. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ч. 4 ст. 74 ЦПК України, від останнього надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відповідач надав заперечення в яких посилався на те, що відповідно до Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548 земельна ділянка по [ADDRESS] має вид використання для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Також представник Відповідача посилався на те, що перенесення меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON] в натурі (на місцевість) здійснювалося без участі Відповідача, що є порушенням пункту 3.12 наказу Державного комітету із земельних ресурсів від 18.05.2010р. №376. В судовому засіданні представник Відповідача, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись в наданих суду поясненнях на обставини аналогічно викладеним запереченні. Розглянувши матеріали справи, заслухавши відповідно пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, в межах заявлених вимог, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, надані сторонами, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Під належним дозволом слід розуміти передбачений 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. З роз'яснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 5, 11, 17 своєї постанови №6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", вбачається, що у випадках порушення прав, крім органів державної влади і органів місцевого самоврядування, також й інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи Позивача щодо незаконності здійсненого відповідачем будівництва та порушення прав [PERSON], яка внаслідок дій [PERSON] позбавлена права безперешкодного користування належним Позивачу майном, а саме земельною ділянкою та будівлею, оскільки самочинна прибудова порушує пункт 3.25* ДБН 360-92та зменшує допустимі розриви між будівлями. Доказом того, що Відповідачем здійснено самочинно спірну прибудову є акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил складений 14.05.2015р., припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 14.05.2015, постанова по справі про адміністративне правопорушення №26/15 від 28.05.2015р., протокол про адміністративне правопорушення від 14.05.2015р. З приводу тверджень Відповідача про те, що відповідно до Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548 земельна ділянка по [ADDRESS] має вид використання для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, суд зазначає наступне. Як було роз'яснено в постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року, під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки. В матеріалах справи знаходиться копія рішення 39 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 29.08.2013р. №956, яким було затверджено додаток №6 з якого вбачається, що Відповідачу та іншим співвласникам земельна ділянка надавалася у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (існуючі), а не як під будівництво. Отже, Відповідачем не використовується земельна ділянка по [ADDRESS] згідно мети під яку надано цю земельну ділянку. З приводу, тверджень Відповідача про те, що перенесення меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON] в натурі (на місцевість) здійснювалося без участі Відповідача, що є порушенням пункту 3.12 Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 18.05.2010р. №376, суд зазначає наступне. Зазначена інструкція визначає механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, при цьому наданий Позивачем як доказ акт говорить про перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) щодо земельної ділянки за адресою м.Чернівці, [ADDRESS], тобто було взято із каталогу коорданит зовнішніх меж земельних ділянок які передані у власність за адресою м.Чернівці, [ADDRESS] та [ADDRESS] та перенесено їх на місцевість про, що складено відповідний акт. В даному випадку не відбувалося нове встановлення межових знаків а лише складання акту по існуючим координатам, що в свою чергу виключає обов'язковість застосування наказу Державного комітету із земельних ресурсів від 18.05.2010р. №376. З приводу позовної вимоги Позивача про зобов'язання [PERSON] за власний рахунок встановити огорожу з шумопоглинаючих матеріалів між суміжними земельними ділянками за адресую [ADDRESS] (колишня 810 кадастровий номер [NUMBER], яка належить на праві приватної власності [PERSON] та земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] за адресою [ADDRESS] відповідно до межових знаків та поворотних точок, які належать земельним ділянкам, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 108 Земельного кодексу України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи та надані в судовому засіданні пояснення і докази, підтвердженим є факт того, що відсутні будь-які докази того, що [PERSON] надає свою згоду на зміну існуючих межових споруд. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку, про необхідність стягнути із відповідача на користь позивача кошти у сумі 121,80 грн. в якості компенсації понесених судових витрат на оплату судового збору згідно квитанції від 08.04.2015.

Outcome: partial