Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

12 грудня 2017 року Ізюмський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (далі - ІРЦСС) звернувся до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON] Батько дитини записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Сім'я відповідачки перебуває під соціальним супроводом центру як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Відповідачка тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина, не забезпечує дитині належних умов проживання. [PERSON] займається бродяжництвом, власний будинок, в якому проживала сім'я, приведено до жахливого стану. Деякий час сім'я мешкала в найманому житлі в м. Ізюм, останнім часом матір з дитиною ночували на залізничному вокзалі, вдень жебракували. [PERSON] не займається навчанням сина, малолітній [PERSON] не відвідує школу. Дитина не отримує достатнього догляду та харчування. В листопаді 2017 року під час проведення рейду «Діти вулиці» було виявлено малолітнього [PERSON], який разом з матір'ю [PERSON] на майдані Павловський в м. Харкові займалися жебрацтвом. Малолітній [PERSON] був у брудному одязі, мав занедбаний вигляд. [PERSON] влаштовано до Харківського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Гармонія». [PERSON] не працює, на зауваження не реагує, умови для виховання та утримання дитини не створює. Таким чином, мати свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання дитини. Представник позивача та представник третьої особи позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позовні вимоги. Відповідачка проти позову заперечувала, посилаючись на те, що батьківські обов'язки по вихованню та утриманню сина виконує належним чином, позбавити прав відносно сина хоче установа позивача та особисто [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.07.2006 року, виданого Червонооскільською сільською радою Ізюмського району Харківської області відповідачка є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] ( а.с.9). Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного Кодексу України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 16.11.2017 року ( а.с.10). Малолітній [PERSON] має розлад психологічного розвитку F88, що підтверджується копією епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 2068 Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3. Сім'я відповідачки перебуває під соцільним супроводом центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, що опинилася в складних життєвих обставинах з жовтня 2013 року. Із копії інформації на жителя села Оскіл [PERSON] від 27.11.2017 року за вих. № 02-27/750, наданою сільським головою Оскілької сільської ради Ізюмського району Харківської області на адресу Ізюмського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Ізюмської районної державної адміністрації, вбачається, що відповідачка зареєстрована в [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO], але з 2016 року за місцем реєстрації не проживають. За час проживання на території села зарекомендувала себе з негативної сторони. Характер неврівноважений. До сільської ради неодноразово надходили скарги на відповідачку від сусідів, працівників сільського медичного закладу з приводу невиконання обов'язків матері щодо своїх дітей. На зауваження працівників сільської ради та членів комісії у справах дітей сільської ради відповідачка не реагувала. Діти з боку матері не забезпечені всебічним розвитком ( а.с.11,12). Актом обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому прописана відповідачка разом з дітьми від 27.11.2017 року, встановлено: будинок належить [PERSON], яка померла [INFO] року. Рік побудування будинку не відомий. Загальна площа будинку складає- 56,0 кв.м., житлова площа -28,0 кв.м. Із зовнішньої сторони (дах, стіни, фундамент) будинок в незадовільному стані. Всередині будинок має три кімнати: дві житлові та кухню. Стеля будинку протікає, стіни напіврозвалені, підлога занедбана. Кімнати закопчені, заплетені павутинням, завалені брудним мотлохом, вхідні двері відсутні. В будинку пічне опалення, плита зруйнована. Із акту вбачається, що будинок не придатний до житла ( а.с.13). Згідно копії листа сільського голови Оскільської сільської ради від 29.11.2017 року за вих. № 02-16/756, наданим на адресу Ізюмського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, вбачається, що умови проживання сім'ї [PERSON] за місцем реєстрації не відповідали санітарним нормам, будинок привели до жахливого стану. Дитина, син [PERSON], не мав місця для навчання та відпочинку, ходив недоглянутий та брудний. Мати не забезпечувала отримання сином освіти (а.с.14). Начальник служби у справах дітей по Основ'янському району Департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради листом від 06.11.2017 року за № 10-26/1844/-17 повідомив начальнику служби у справах дітей Ізюмської районної державної адміністрації, що під час проведення рейду « Діти вулиці» було виявлено малолітнього [PERSON], [INFO], який разом з матір'ю [PERSON] в м. Харків на майдані Павловський, займався жебрацтвом. Малолітній [PERSON] був у брудному одязі, мав занедбаний вигляд. Зі слів матері вони проживають на залізничному вокзалі м. Ізюм, власного житла сім'я не має. Місце знаходження батька дитини не відомо. Малолітній влаштований до Харківського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей "Гармонія" (а.с.15). В своєму висновку орган опіки та піклування при Ізюмській райдержадміністрації від 11.12.2017 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON],[INFO], оскільки сім'я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом, з відповідачкою проводилась робота щодо відновлення документів, залучення сина до навчання та приведення в житловий стан будинку. Відповідачка рекомендації не виконує, на зауваження не реагує, займається бродяжництвом, до чого залучає і дитину, дитина не отримує достатнього догляду та харчування, не забезпечена належними умовами проживання, дитина не відвідує заняття в школі (а.с.16). Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 Сімейного кодексу України, серед яких також, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини. Її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини . Європейським судом з прав людини при вирішенні справи № 39948/06 «Савіни проти України» в пунктах 49-52 рішення від 18 грудня 2008 року зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Крім того, в порядку ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому, вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція) , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (mutatis mutandis, справа «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), N 11057/02, пункт 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, пункт 72, від 26 жовтня 2006 року; «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, пункт 57, від 21 червня 2007 року). За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вимогами закону унормовано відповідальне ставлення батьків до своїх батьківських обов'язків. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (mutatis mutandis, ухвали у справах: «Шульц проти Польщі» (Schultz v. Poland), N 50510/99, від 8 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини» (Remmo and Uzunkaya v. Germany), N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та «Полашек проти Чеської Республіки» (Polasek v. Czech Republic), N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини. Суд також зважає на те, що відповідач у судовому засіданні підтвердила що її син [PERSON] не відвідує жодного навчального закладу, вони проживали на залізничному вокзалі останній час, займалися жебракуванням, у [PERSON] є психічні хвороби, лікуванням яких мати не займається, і ці обставини, на думку суду, свідчать про безумовне нехтування відповідачем своїм конституційним обов`язком опікуватися дитиною, забезпечити їй кращі умови проживання. Натомість, відповідач не надала жодних доказів на підтвердження того, що вищенаведені обставини склалися внаслідок тяжких сімейних обставин та нею вживаються заходи щодо налагодження, поліпшення умов життя дитини разом з матір`ю. А тому суд, виходячи з інтересів малолітньої дитини, враховуючи що наявне неповноцінне виховання дитини [PERSON], вважає, що існують підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], яка своїми винними діями свідомо нехтує обов'язками по вихованню дитини. Частиною 1 ст. 180 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України ( ч. 2 ст. 82 СК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 12 грудня 2017 року (а.с.3). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1600,00 грн. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України та ч. 1. ст. 165 Сімейного кодексу України, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved