Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ЗКПМЕТ Запоріжелектротранс", третя особа [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.11.2013 року позивачу прищемило кисть лівої руки дверима тролейбусу № 660 по маршруту № 3, в результаті чого згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1205 від 21.11.2013 року, йому спричинено легкі тілесні ушкодження. Позивач звертався до міліції із заявою про порушення кримінальної справи, постановою слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 23.11.2013 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 120130800600004594 від 22.11.2013 року за фактом спричинення тілесних пошкоджень [PERSON], закрито, у зв'язку із відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача суму відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 559,76 грн., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. та судові витрати у розмірі 150, 00 грн. В судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, зазначені у позові, просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Розглянувши матеріали справи, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди), відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, є одними із способів захисту прав. Судом встановлено, що 21.11.2013 р. при посадці в тролейбус № 660 маршруту № 3 при закритті двірей позивачу [PERSON] прищемило кисть лівої руки, в результаті чого згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1205 від 21.11.2013 р. [PERSON] спричинено легкі тілесні ушкодження, а саме: рану з синцем на тильній поверхні лівої кісті біля основи першого пальця, пошкодження утворилися від дії тупого предмету, давність утворення пошкоджень не суперечить строку, вказаному у обставинах справи. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звертався до правоохоронних органів за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень. Постановою слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 23.11.2013 р. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 120130800600004594 від 22.11.2013 р. за фактом спричинення тілесних пошкоджень [PERSON], закрито, у зв'язку із відсутністю суб'єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Позивач просить суд стягнути матеріальну шкоду, понесену ним, у зв'язку із придбанням ліків, проїзних білетів маршрутного таксі, витрати на судово-медичну експертизу. Відповідно до консультативних висновків лікарів від 05.03.2014 року та 12.03.2014 року у позивача наявні ішемічна хвороба серця, стенокардія, гіпертонічна хвороба. Згідно з відомостями медичної (амбулаторної) картки поліклініки за місцем проживання [PERSON] № 4512, дослідженої в судовому засіданні, позивач звертався до лікарів з приводу захворювань серцево-судинної системи, гіпертонічної хвороби. Відповідно до виписки з амбулаторної картки позивача, 21.11.2013 року позивач [PERSON] звернувся до лікаря, яким було поставлено діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ступеню, призначив лікарські препарати: "Афобазол", "Вазапро", "Алора", "Небівал", "Еналозід", "Валеріана". Зазначені лікарські засоби застосовують для лікування артеріальної гіпертензії, хвороб серцево-судинної системи (ішемія, стенокардія), підвищеного рівня холестерину. З фіскальних чеків, наданих позивачем вбачається, що [PERSON] 22.11.2013 року придбав лікарський препарат - "Небівал", гумові рукавички, та простирадло; інші ліки придбані в грудні 2013 року. Враховуючи вищевикладене, суд не може зробити беззаперечний висновок, що зазначені захворювання та матеріальні витрати на вказані ліки є наслідком легких тілесних ушкоджень, отриманих [PERSON] 21.11.2013 р. та зафіксованих у висновку судово-медичної експертизи № 1205 від 21.11.2013 р., оскільки відсутній причино-наслідковий зв'язок між діянням та шкодою. Крім того, з підстави відсутності причино-наслідкового зв'язку між діянням та шкодою, витрати на судово-медичну експертизу та вартість проїзду також не можуть вважатися майновою шкодою, завданою неправомірними діями відповідача. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Показання свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували знаходження 21.11.2013 року свідків [PERSON], [PERSON] у тролейбусі № 660 по маршруту № 3 під час події, зокрема, проїзні білети. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, законодавством у справах про відшкодування шкоди встановлена презумпція вини особи, якщо вона не доведе зворотнє. Суд вважає, що відповідачем доведена відсутність факту завдання ЗКПМЕТ "Запоріжелектротранс" матеріальної шкоди [PERSON], оскільки доводи відповідача відповідають зібраним у справі доказам і фактичним обставинам справи. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, [PERSON] спричинено шкоду, яка полягає в пошкоджені здоров'я шляхом спричинення легких тілесних ушкоджень кісті лівої руки. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Тобто, за змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.05.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як роз'яснено у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із наступними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Встановлено, що 21.11.2013 року , [PERSON], водій тролейбуса, перебувала у трудових відносинах з відповідачем, проти чого в судовому засіданні не заперечувала представник відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов'язків. Вирішуючи питання про розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує вимоги ст. 23, 1167 ЦК України, а також те, що за наслідками надання послуг з перевезення пасажирів ЗКПМЕТ "Запоріжелектротранс" 21.11.2013 року було спричинено легкі тілесні ушкодження [PERSON], враховуючи характер та ступінь ушкодження здоров'я позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з ЗКПМЕТ "Запоріжелектротранс" на користь [PERSON], а саме, у розмірі 500 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат, а саме, сплачений позивачем судовий збір за вимогу немайнового характеру у розмірі 150, 00 грн. Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає сума недоплаченого позивачем при заявлені позовних вимог немайнового характеру судового збору у розмірі 93,70 грн.

Outcome: partial