Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особистою приватною власністю 242/1000 частин квартири [ADDRESS], яка складається в цілому з п'яти кімнат, загальною площею 142,6 кв.м., у тому числі житловою площею 96,5 кв.м. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що 16 жовтня 1986 року по 24 травня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В період перебування у шлюбі, а саме 26 травня 2006 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], подружжям було придбано 242/1000 частин квартири [ADDRESS]. Покупцем по зазначеному договору був вказаний [PERSON]. Для придбання 242/1000 частин квартири [ADDRESS], подружжям було отримано кредит в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" в розмірі 15000,00 дол. США. Позичальником по кредитному договору був зазначений також [PERSON], однак з моменту отримання кредиту оплати по ньому проводилися позивачкою. Позивачка зазначає, що ще до розірвання шлюбу [PERSON] виїхав з придбаної квартири [ADDRESS] та відмовився від кредитних зобов'язань. У зв'язку з чим, позивачка була вимушена самостійно погашати кредит. З цією метою між нею та Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" було укладено кредитний договір №2007/24-24/16, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит в сумі 13000,00 дол. США, строком до 11.02.2012 року. У жовтні 2011 року позивачка у повному обсязі погасила кредит, який був взятий нею, за для погашення кредитних зобов'язань по квартирі [ADDRESS]. Оскільки погашення кредиту взятого на придбання спірно частини квартири позивачка здійснила сама, вона вважає, що частина квартири є її особистою власністю. 14 листопада 2009 року [PERSON] одружився з [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивачка вважає, що оскільки 242/1000 частин квартири [ADDRESS], входять до спадкового майна, на них можуть претендувати діти та нова дружина померлого. У зв'язку з зазначеним, позивачка була вимушена звернутися до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, згідно надано до суду письмової заяви представник позивача просить справу розглядати у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, згідно наданих до суду письмових заяв просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 16 жовтня 1986 року по 24 травня 2007 року [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 10, 12) У період шлюбу, а саме 26 травня 2006 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу 242/1000 частини квартири під [ADDRESS], яка складається в цілому з п'яти кімнат, загальною площею 142,6 кв.м., у тому числі житловою - 96,5 кв.м. Зазначений договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 1013.(а.с. 6-7) Згідно ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до п. 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно, крім іншого, з'ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто Позивачка зазначає, що для придбання 242/1000 частин квартири [ADDRESS], нею та [PERSON] було отримано кредит в Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" в розмірі 15000,00 дол. США. Хоча й позичальником по кредитному договору був зазначений [PERSON], однак з моменту отримання кредиту оплати по ньому проводилися позивачкою. З метою погашення кредитної заборгованості [PERSON] перед Банком, між позивачкою та Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" було укладено кредитний договір №2007/24-24/16, відповідно до умов якого позивачка отримала кредит в сумі 13000,00 дол. США, строком до 11.02.2012 року, який погасила у жовтні 2011 року. На підтвердження факту придбання спірної частини квартири за особисті кошти, а саме самостійне погашення кредиту, позивачкою надану суду: копії кредитного договору від 20.02.2007 року №2007/24-24/16, копії іпотечного договору від 20.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]; копіями квитанцій про погашення кредиту; та копією заяви від 14.10.2009 року позивачки до Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку "Укрсоцбанк". Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказах, судом встановлено, що спірне майно було придбане позивачкою за особисті кошти, у зв'язку з чим право на 242/1000 частин квартири [ADDRESS] повинно бути визнано особистою приватною власністю [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, не порушують права інших осіб, відповідають вимогам діючого законодавства України, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved