Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа №607/16532/17 за позовом [PERSON] до відповідачів: КП «Земельно-кадастрове бюро», [PERSON] , Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про: - зобов`язання КП «Земельно-кадастрове бюро» виправити помилки у відомостях про належні позивачу земельні ділянки: кадастровий номер 6110100000:01:007:0082, площею 0,0664 га та кадастровий номер 6110100000:01:007:0083, площею 0,0129 га шляхом внесення змін до Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і Проекту розподілу земельної ділянки в частині визначення та встановлення зовнішніх меж земельних ділянок за їх фактичним використанням, що мало місце станом на 03.12.2007; - скасування рішення державного реєстратора від 05.09.2016 індексний номер 231222079 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:01:007:0046, площею 0,0239 га, та зобов`язання державного реєстратора внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - скасування рішення державного реєстратора від 26.02.2018 індексний номер 39874499 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:01:007:0045, площею 0,0754 га; та зобов`язання державного реєстратора внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - усунення перешкод в користуванні належними позивачу земельними ділянками кадастровий номер 6110100000:01:007:0082, площею 0,0664 га та кадастровий номер 6110100000:01:007:0083, площею 0,0129 шляхом зобов`язання [PERSON] демонтувати огорожу з металевої сітки на металевих стовпчиках, зведених на зазначених земельних ділянках. Ухвалою Суду від 28.08.2020 року провадження у справі в частині вимог про - скасування рішення державного реєстратора від 05.09.2016 індексний номер 231222079 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:01:007:0046, площею 0,0239 га, та зобов`язання державного реєстратора внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - скасування рішення державного реєстратора від 26.02.2018 індексний номер 39874499 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:01:007:0045, площею 0,0754 га; та зобов`язання державного реєстратора внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно закрите за заявою позивача. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги, викладені в позовній заяві в редакції від 23.03.2018 року, підтримали, просять задовольнити. В останнє засідання представник позивача направив клопотання про розгляд справи за власної відсутності, пов підтримує. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечили в повному обсязі, про що надали суду мотивовану заяву по суті. В останнє засідання подали заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Представник КП Земельно кадастрове бюро в судовому засіданні просив суд відмовити в позові мотивуючи відмову тим, що саме зі сторони відповідачів жодні права позивача на користування та володіння належною йому земельною ділянкою не порушені, а має місце технічна помилка у відомостях про земельну ділянку в даних Держгеокадастру, котра за будь яких проблем може бути виправлена за заявою позивача до Територіального органу Держгеокадастру, чого, з незрозумілих представнику відповідача причин, не хоче зробити [PERSON] , як заінтересована особа. Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Тернопільської міської ради в судове засідання не направив повноважного представника, хоча належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду. Заслухавши пояснення та оцінивши докази Судом встановлено наступні обставини та зроблено такі висновки. Отже, в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться справа №607/16532/17 за позовом [PERSON] до відповідачів: КП «Земельно-кадастрове бюро», [PERSON] , Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про: - зобов`язання КП «Земельно-кадастрове бюро» виправити помилки у відомостях про належні позивачу земельні ділянки: кадастровий номер 6110100000:01:007:0082, площею 0,0664 га та кадастровий номер 6110100000:01:007:0083, площею 0,0129 га шляхом внесення змін до Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і Проекту розподілу земельної ділянки в частині визначення та встановлення зовнішніх меж земельних ділянок за їх фактичним використанням, що мало місце станом на 03.12.2007; - усунення перешкод в користуванні належними позивачу земельними ділянками кадастровий номер 6110100000:01:007:0082, площею 0,0664 га та кадастровий номер 6110100000:01:007:0083, площею 0,0129 шляхом зобов`язання [PERSON] демонтувати огорожу з металевої сітки на металевих стовпчиках, зведених на зазначених земельних ділянках. Заявляючи позов позивач зазначив, що він є власником нерухомого майна по [ADDRESS] : житлового будинку [ADDRESS] , 1958 року забудови; земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної земельної ділянки) площею 0, 0664 га, кадастровий номер 6110100000:01:007:0082; земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 0129 га. - про що свідчить Договір дарування 7/10 частин житлового будинку від 06.12.1999 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №289889 від 05.06.2008 року, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №289888 від 05.06.2008 року. [PERSON] пояснив, що під час виготовлення в 2007 році КП Земельно кадастрове бюро Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку і проекту розподілу земельної ділянки, було складено абрис і виявлено, що межі земельних ділянок позивача, зі сторони земельної ділянки відповідача [PERSON] - в документації зміщені в сторону земельної ділянки позивача і не проходять по існуючій огорожі, а за межами огорожі по землі [PERSON] , в тому числі частково під належною позивачу господарською будівлею, що вбачається з Зведеного кадастрового плану землекористування в 2017 році. Вирішуючи спір Суд наголошує на наступному. Так, обґрунтовуючи позовну вимогу щодо «зобов`язання КП «Земельно-кадастрове бюро» виправити помилки у відомостях про належні позивачу земельні ділянки: кадастровий номер 6110100000:01:007:0082, площею 0,0664 га та кадастровий номер 6110100000:01:007:0083, площею 0,0129 га шляхом внесення змін до Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки і Проекту розподілу земельної ділянки в частині визначення та встановлення зовнішніх меж земельних ділянок за їх фактичним використанням, що мало місце станом на 03.12.2007» позивач посилається на положення ч.ч. 4, 5 ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр», відповідно до яких: виправлення інших помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою, оцінки земель, здійснюється після внесення змін до такої документації. Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб. Порядок виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру визначений Кабінетом Міністрів України згідно з постановою №1051 від 17.10.2012 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» (надалі - Порядок), відповідно до п. 138 якого помилками у Державному земельному кадастрі є: 1) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру; 2) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру); 3) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель (в тому числі виявлена після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 1 січня 2013 р. до Державного фонду документації із землеустрою); 4) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії; 5) технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель; 6) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки; 7) помилка у застосуванні систем координат для земельних ділянок, які були зареєстровані до 1 січня 2013 р. та перенесені до Державного земельного кадастру. (!) Відповідно до п. 139 Порядку у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описки, друкарської, граматичної, арифметичної чи іншої помилки) заінтересована особа письмово повідомляє про це за формою згідно з додатком 29 територіальному органові Держгеокадастру у районі (місті) за місцезнаходженням земельної ділянки. У повідомленні викладається суть виявлених помилок. До повідомлення додаються документи, що містять зазначені у повідомленні технічні помилки, та документи, що підтверджують такі помилки і містять правильну редакцію відповідних відомостей. Повідомлення разом з доданими до нього документами подається заінтересованою особою особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. Процедурні питання, пов`язані з розглядом відповідної заяви щодо виправлення помилок/внесення змін до Технічної документації з землеустрою врегульовані положенням п.п. 140-156 Порядку. Зокрема, відповідно до п. 156-4 Порядку у разі коли під час ведення Державного земельного кадастру або здійснення адміністратором Державного земельного кадастру заходів, визначених підпунктами 1, 6 пункту 205 цього Порядку, виявлено у відомостях Державного земельного кадастру повторювані у певної сукупності об`єктів Державного земельного кадастру або у відомостях про земельну ділянку відхилення у значеннях координат поворотних точок меж цих об`єктів від значень, що відповідають їх фактичному місцю розташування в натурі (на місцевості), адміністратор Державного земельного кадастру здійснює коригування таких відомостей, формує уточнені кадастрові плани відповідних земельних ділянок в електронній (цифровій) формі, засвідчує їх електронним цифровим підписом та за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру надсилає Державному кадастровому реєстратору, який вносить відкориговані відомості до Державного земельного кадастру та складає протокол в електронній формі згідно з додатком 30 1 до цього Порядку. (!) Суд наголошує, що позивачем не подано жодних доказів, що він звертався у визначеному Кабінетом Міністрів України порядку до Управління Держгеокадастру з відповідної заявою щодо внесення змін до технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки кадастровий номер 6110100000:01:007:0082, площею 0,0664 га та кадастровий номер 6110100000:01:007:0083, площею 0,0129 га чи виправлення помилок в такій технічній документації та, що у зв`язку з невчиненням відповідним органом державної влади дій щодо виявлення таких помилок чи невнесення змін до Технічної документації порушено право позивача, за захистом якого він звертається до суду. Таким чином, позивачем не доведено наявності порушеного права. Крім того, положеннями ст.ст. 12, 13 ЦПК України визначено принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до яких Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до визначеної в ст. 175 ЦПК України процесуальної норми позивач, звертаючись з позовом до суду зобов`язаний навести виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги; зазначити докази, що підтверджують вказані обставини. Аналогічні положення містяться й у роз`ясненнях, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду". В наведеному положенні постанови Пленуму також роз`яснено, щ суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав), тобто предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача, а підставами - фактичні обставини, що наведені у заяві. Як слідує з матеріалів справи, відповідно до виготовленої позивачем Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки кадастровий номер 6110100000:01:007:0082, площею 0,0664 га та кадастровий номер 6110100000:01:007:0083, площею 0,0129 га, жодних розбіжностей та/або неточностей чи інших помилок не виявлено. Навпаки, наявні в зазначеній Технічній документації акти встановлення меж належних позивачу земельних ділянок повністю відповідають межам земельних ділянок, належних відповідачу - [PERSON] (земельні ділянки кадастрові номери 6110100000:01:007:0046 та 6110100000:01:007:0045), - відповідно до актів встановлення меж земельних ділянок відповідача, що містяться в Технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності відповідача на земельні ділянки кадастрові номери 6110100000:01:007:0046 та 6110100000:01:007:0045 Слід також зазначити, що відповідні акти встановлення меж як належних позивачу земельних ділянок кадастрові номери 6110100000:01:007:0082, 6110100000:01:007:0083 , так і земельних ділянок відповідача кадастрові номери 6110100000:01:007:0046 та 6110100000:01:007:0045, обопільно підписані сторонами у справі, що виключає можливість вважати такі межі невстановленими чи зазначати про неможливість їх виявлення. В той же час, норми ст. 107 ЗК України, на яку посилається позивач у відповіді на відзив щодо встановлення меж земельних ділянок 6110100000:01:007:0082, 6110100000:01:007:0083, 6110100000:01:007:0046 та 6110100000:01:007:0045 за їх фактичним використанням, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, адже наведене відбувається виключно у разі неможливості виявлення дійсних меж земельних ділянок (ч. 2 ст. 107 ЗК України). Разом з тим, частиною першою статті 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, які наявні в матеріалах справи та спростовують наявність будь яких неточностей щодо відомостей, які містяться в земельно-кадастровій документації. Посилання позивача на дійсну межу між земельними ділянками сторін по металевому паркану, який споруджений вже близько 50 років не може вважатися обґрунтованим, адже: -встановлення та/або відновлення меж земельних ділянок відбувається відповідно до виготовленої, як позивачем, так і відповідачем земельно-кадастрової документації, яка свідчить, що існуючий паркан розташований на земельній ділянці відповідача, тобто фактично сам позивач без правових підстав використовує частину земельної ділянки відповідача; -взаємовиключними та суперечливими є посилання позивача на існування межі «по паркану» (за фактичним користуванням) та вимога про демонтаж даного паркану, заявлена в якості негаторного позову (згідно з п. 3 прохальної частини позовної заяви). З аналогічних підстав не можуть бути визнані належними доказами під ставності позову надані позивачем технічні паспорти на належні йому об`єкти нерухомості, виготовлені бюро технічної інвентаризації, адже останні в силу своїх повноважень не розробляють технічну документацію як землевпорядники, неправомочні підміняти собою державні органи, які здійснюють розроблення та затвердження технічної документації з землеустрою земельних ділянок, адже обсяг застосування технічної документації (технічних паспортів) БТІ обмежується виключно технічною інвентаризацією об`єктів нерухомості, відмінних від земельних ділянок. Щодо вимоги позивача про «усунення перешкод в користуванні належними позивачу земельними ділянками кадастровий номер 6110100000:01:007:0082, площею 0,0664 га та кадастровий номер 6110100000:01:007:0083, площею 0,0129 шляхом зобов`язання [PERSON] демонтувати огорожу з металевої сітки на металевих стовпчиках, зведених на зазначених земельних ділянках», слід зазначити таке. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до здійсненого Верховним судом України «Аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов). Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна. Слід звернути увагу на неможливість одночасного пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння)… «Суди не завжди вирішують такі справи із дотриманням норм матеріального права і з дослідженням необхідних доказів. Так, у справі за позовом Особи 1 до Особи 2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою Рожищенський районний суд Волинської області рішенням від 8.11.2011 позов задовольнив і постановив зобов`язати Особу 2 не чинити перешкод Особі 1 в користуванні земельною ділянкою шляхом викорчовування шістнадцяти дерев (кущів) туї. Суд установив, що ці дерева висаджені відповідачкою на її земельній ділянці, що межує із земельною ділянкою позивача, на відстані 0,30 м від межі сусідньої ділянки, у зв`язку з чим порушено вимоги ДБН 79-92, за якими кущі повинні висаджуватись не ближче 1 м від межі суміжної ділянки. Одного цього факту суд першої інстанції вважав достатнім для задоволення вказаних вимог позивачки. Апеляційний суд Волинської області, скасовуючи це рішення і відмовляючи в задоволенні позову, в рішенні від 4.01.2012 зазначив, що позивач не довів, що відповідачка, посадивши кущі туї з порушенням згаданих державних будівельних норм, порушила його права власника та що йому створено перешкоди для користування й розпорядження своїм майном. Крім того, апеляційний суд зауважив, що позивач не надав суду правовстановлюючих документів на земельну ділянку, право на яку він захищає, тобто не довів наявність у нього права власності чи права користування земельною ділянкою, без чого в нього не може виникнути право на негаторний позов щодо захисту неіснуючого у нього права (справа №2-479/11/0314).» Таким чином, позивач, пред`являючи негаторний позов повинен довести належними, допустими, достовірними та достатніми доказами наявність в нього права власності та про створення йому саме відповідачем перешкод в користування та/або розпорядженні своїм майном. Як зазначалось вище, позивачем жодним чином не доведено обставини створення йому саме відповідачем перешкод в користування та/або розпорядженні його майном. В той же час, слід зазначити, що відповідно до положень ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 даного Закону). Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Долучені до позовної заяви позивачем в якості правовстановлюючих документів державні акти на належні йому земельні ділянки кадастровий номер 6110100000:01:007:0082, площею 0,0664 га та кадастровий номер 6110100000:01:007:0083, площею 0,0129 з кадастровими планами даних земельних ділянок тільки підтверджують доводи відповідача, що існуючий між земельними ділянками сторін паркан розташований на земельній ділянці відповідача, тобто фактично сам позивач без правових підстав використовує частину земельної ділянки відповідача, а відтак, позивачем не доведено наявність у нього права власності чи права користування земельною ділянкою, на якій розташовано паркан, без чого в нього не може виникнути право на негаторний позов щодо захисту неіснуючого права. Суд також ставить під сумнів наявний у справі висновок судового експерта №257/258/19-22 від 25.04.2019 року з огляду на таке. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Як вбачається зі змісту висновку експерта в даній справі (висновок №257/258/19-22 від 25.04.2019), судовим експертом Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз І.П. Походай зроблено висновок, зокрема, про наявність накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] . До такого висновку експерт прийшов за результатами відтворення результатів польових вимірів по абрису земельної ділянки, проведених КП «Земельно-кадастрове бюро», за результатами відновлення встановив, що огорожа проходить по господарській будівлі [PERSON] (арк. 9 висновку). Виявив експерт, при цьому, невідповідність координатів поворотних точок меж земельних ділянок сторін в справі та зазначив, що в результаті похибок у визначенні координат поворотних точок земельної ділянки [PERSON] в порівнянні з абрисами земельних ділянок, існує накладення земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] . Земельною ділянкою відповідно до ст. 79 ЗК України є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ст. 79-1 ЗК України). Матеріали справи свідчать, що як належні позивачу земельні ділянки: кадастровий номер 6110100000:01:007:0082, площею 0,0664 га та кадастровий номер 6110100000:01:007:0083, площею 0,0129 га, так і земельні ділянки [PERSON] кадастровий номер 6110100000:01:007:0046, площею 0,0239 га, кадастровий номер 6110100000:01:007:0045, площею 0,0754 га в розумінні норм чинного законодавства є сформованими земельними ділянками, з визначеними площами, межами, місцем розташування та з внесенням інформації про дані земельні ділянки до Державного земельного кадастру. Як зазначає експерт у висновку (арк. 5) «Накладка» - один із різновидів нестиковки, коли меж однієї земельної ділянки частково або повністю проходить по іншій, або одночасно перетинає декілька, при чому можуть бути у вигляді паралельного перенесення, або розвороту. Накладення земельних ділянок - коли згідно двох або більше різних землевпорядних документів одна і та ж ділянка землі, розташована на певному відрізку, фактично займає територію іншої, як правило, сусідньої земельної ділянки (арк. 5 висновку експерта). Матеріали справи свідчать, і це підтверджено й самим експертом в судовому засіданні 06.11.2019 (що підтверджується звукозаписом судового засідання), що згідно землевпорядних документів, виготовлених КП «Земельно-кадастрове бюро» на земельні ділянки сторін - позивача (кадастровий номер 6110100000:01:007:0082, площею 0,0664 га та кадастровий номер 6110100000:01:007:0083, площею 0,0129 га) та відповідача (кадастровий номер 6110100000:01:007:0046, площею 0,0239 га, кадастровий номер 6110100000:01:007:0045, площею 0,0754 га), накладка земельних ділянок (в розумінні терміну «накладення земельних ділянок») відсутня. Зазначене підтверджується й довідкою Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 20.08.2019 №136/147-19 (копія знаходиться в матеріалах справи), відповідно до якої згідно даних Державного земельного кадастру відсутній перетин (накладка) між земельними ділянками із кадастровими номерами 6110100000:01:007:0082, 6110100000:01:007:0083, 6110100000:01:007:0046, 6110100000:01:007:0045. Дана обставина підтверджена й експертом, який, однак, пояснюючи позитивну відповідь на четверте питання судової експертизи, посилається на здійснене ним відтворення меж земельних ділянок згідно з наданим позивачем абрисом земельних ділянок. Тобто фактично експерт у висновку, даючи позитивну відповідь на питання щодо наявності накладки земельної ділянки, співставив земельну ділянку відповідача відповідно до землевпорядних документів та земельну ділянку відповідно до фактичного користування землею, що є невідповідним. Аналізуючи проведені експертом співставлення кадастрових планів земельних ділянок з наданими позивачем абрисами земельних ділянок, слід звернути увагу суду, що сам експерт у вступній частині висновку не відносить абрис до документів, які містять інформацію про параметри земельних ділянок, що відводилися при виділенні їх у користування, як-то рішення виконкому місцевого органу самоврядування про відведення відповідної земельної ділянки з додатком у вигляді схематичного плану, договір на право забудови земельної ділянки, генеральний план, акт зазначення меж, план будівельного кварталу за квартальною зйомкою. Саме поняття «абрис території» нормативно визначено в Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001, відповідно до п. 12 Розділу 1 якої абрис є складовою частиною матеріалів технічної інвентаризації (п.п. 19). Згідно з п. 4 Розділу 1 даної Інструкції, її дія не поширюється на проведення інвентаризації земельних ділянок, а згідно п. 1 Розділу V Інструкції, у разі відсутності кадастрового плану земельної ділянки складається абрис території із нанесенням усіх наявних будинків, допоміжних (господарських) будівель і споруд, меж та угідь (двору, саду, городу тощо). У разі якщо земельна ділянка сформована, використовується кадастровий план земельної ділянки, який міститься в документації із землеустрою, відповідно до якої здійснено формування земельної ділянки. Як вже зазначено вище та це підтверджено судовим експертом, кадастрові плани земельних ділянок сторін в справі наявні в документації з землеустрою щодо земельних ділянок, накладок та/або перетинів між собою не містять, а відтак, використання наданого позивачем абрису земельної ділянки з метою відтворення на місцевості меж земельної ділянки за наявності кадастрового плану земельної ділянки є невідповідним. Зазначене додатково підтверджено й в поясненнях експерта щодо того, що реконструкція відповідачем літньої кухні з гаражем, проведеної після формування абрису земельної ділянки позивача, та перенесення стіни даної господарської будівлі в просторі (на 1 метр вглиб подвір`я [PERSON] ) робить будь-які співставлення координатів поворотних точок земельних ділянок сторін з абрисом неналежними та позбавленими сенсу. Також, слід зазначити, сумнівність висновків експерта з врахуванням обрахованої ним площі земельних ділянок сторін в справі, а саме зазначено: -площа земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] - 0,0808 га, а згідно правовстановлюючого документа - рішення міської ради - повинна становити 0,0793 га, що на 15 м.кв. більше; -площа земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] - 0,1079 га, а згідно правовстановлюючого документа - рішення міської ради - повинна становити 0,0993 га, що на 86 м.кв. більше; При цьому, як видно з додатків до висновку експерта №5, №6 та це підтвердив експерт в судовому засіданні, збільшення площі фактичного користування [PERSON] земельною ділянкою, обумовлено використанням двох земельних ділянок з протилежного боку від позивача в справі - площею 0,0078 га та 0,0015 га (загальною площею 93 м.кв.), які за планами поділу земельних ділянок кадастрові номери №6110100000:01:007:0035 та №6110100000:01:007:0036 використовуються відповідачем в справі. З врахуванням наведеного, за фактичним використанням, має місце зменшення площі земельних ділянок відповідача кадастровий номер 6110100000:01:007:0046 та кадастровий номер 6110100000:01:007:0045 на 7 м.кв. (93 м.кв. - 86 м.кв. ) в порівнянні з правовстановлюючими документами відповідача, а відтак, відверто необґрунтованим є твердження експерта у висновку про можливість ще додаткового зменшення земельної ділянки [PERSON] на 16 м.кв., так як наведене буде відверто суперечити наявності захищеного законом права на земельну ділянку відповідної площі у відповідача, а внесення змін в правовстановлюючі документи відповідача в даній справі не охоплюється предметом доведення.

Outcome: dismissed