Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які стягуються на її користь з відповідача на утримання їхньої неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідача на її користь, відповідно до рішення суду здійснюється стягнення аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. щомісячно. Однак, на даний час сума присуджених судом 10 грудня 2012 року аліментів є недостатньою для належного матеріального утримання дитини, змінився її матеріальний стан. Позивач та її представник адвокат Щур О.Й. в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги позивач та її представник підтримуть в повному обсязі та просить їх задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, про причини неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у відсутність відповідача згідно ст. 169, 225 Цивільного процесуального кодексу України з винесенням заочного рішення по справі. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, сторони перебували у шлюбі, який було розірвано Березнівським районним судом Рівненської області 10 грудня 2012 року. Під час перебування в шлюбі [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження від 21 березня 2011 року серії [NUMBER]. Березнівським районним судом Рівненської області від 10 грудня 2012 року по справі №1701/1989/12 було видано виконавчий лист яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500(п'ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 02 серпня 2012 року і до досягнення повноліття дитиною. Згідно довідки про доходи від 19 липня 2017 року №183 позивач працює в Городищенській ЗОШ І-ІІІ ст. на посаді вчителя. Загальна сума її доходу за шість місяців становить 28973,43 грн., що не дає їх змоги повністю забезпечувати сім»ю. Також, згідно довідки №571 від 28.02.2017 року виданої Городищенською сільською радою Березнівського району позивач проживає разом з батьками, де батько є інвалідом ІІ групи, а мати є пенсіонерка. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка відповідно до 360-7 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК України) є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини та через значні інфляційні процеси в Україні в неї змінився матеріальний стан. Згідно вищенаведеної правової позиції, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Відповідно до вимогст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку: на час ухвалення даного судового рішення прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня 2017 р. становить 1777 грн. Крім того, матеріальне становище позивача також погіршилося у зв'язку з подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом. В той же час, відповідач, хоча офіційно не працює але являється працездатним, отже спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно, у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов'язком не тільки матері, але й батька. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивачки суд відповідно до статті 182 СК України враховує відсутність даних про наявність у дитини та платника аліментів захворювань, матеріальне становище платника аліментів, а також відсутність даних про перебування у відповідача на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітнім, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, беручи до уваги, що обов'язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов'язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб, з метою забезпечення нормального догляду за дитиною, враховуючи матеріальне становище відповідача, характер та розмір витрат на виховання та гармонійний розвиток дитини, те, що відповідач працездатний, інших утриманців немає, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої спільної дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що саме головне - дитини. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial