Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство "Будинкоуправління" звернулося з позовом до відповідача [PERSON] про зобов'язання укласти договори на надання житлово-комунальних послуг. Свої вимоги мотивує тим, що Рішенням виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 31.10.2008 року №336 КП "Будинкоуправління" визначено виконавцем послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій, а Рішенням Дубровицької міської ради від 15.06.2010 року №968 - виконавцем послуг з вивезення побутових відходів. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуг зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з зазначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. КП "Будинкоуправління", виконуючи свій обов'язок, підготувало договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на основі типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 20.05.2009 року №529 та договір про надання послуг з вивезення побутових відходів на основі типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 10.12.2008 року №1070 та неодноразово зверталося до Відповідача з пропозицією укласти відповідні договори, проте, Відповідач відмовляється від їх укладання. Оскільки п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Ст. 29 того ж Закону встановлює особливості укладання договорів багатоквартирному будинку, а саме, договір укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою, тому з цих підстав позивач і звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задоволити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, покликаючись на обставини викладені в запереченні проти позову поданого ним. Вказав, що він не відмовляється укладати договір, а домагається, щоб позивач дотримувався відповідного законодавства при його укладенні, оскілки поданим зразком договору грубо порушуються його права, які полягають в надмірному, безпідставному завищенні тарифів за послуги, які не надаються. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, приходить до наступних висновків Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є власником квартири по [ADDRESS] (а.с. 40-41 ). У відповідності до п.1. Рішення виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області №336 від 31.10.2008 року "Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг", виконавцем послуг по утриманню будинків, споруд та прибудинкових територій, визначено КП "Будинкоуправління" (а.с.12). У відповідності до п.1. Рішення виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області №968 від 15.06.2010 року "Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів", виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, визначено КП "Будинкоуправління" (а.с.13). Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] перебуває на балансовому обліку КП "Будинкоуправління", яке є виконавцем з надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та інших комунальних послуг (а.с.26). Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст.ст. 1, 14 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживачем житлово-комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідач [PERSON] є споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які безпосередньо проводяться за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що позивач - КП "Будинкоуправління"неодноразово звертався до відповідача шляхом надсилання для підписання проекту нового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та проекту типового договору про надання послуг з вивезення побутових відходів. Однак відповідач вказує, що він неодноразово звертався до КП "Будинкоуправління" і із заяви відповідача від 08.08.2011 року, яка долучена до матеріалів справи (а.с.32), адресованої керуючому КП Будинкоуправління" вбачається, що, на думку відповідача, договір не відповідає вимогам постанови КМ України №529, оскільки ним не передбачено типовий перелік послуг, прозорість вартості усіх послуг на м? та розрахунок нормативних витрат . Однак, КП "Будинкоуправління" не були прийняті вимоги укласти договір на умовах, запропонованих відповідачем. Стаття 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" закріплено істотні умови договору між виконавцем/виробником та споживачем, які мають міститися обов'язково у договорі про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території. Разом з тим ч.2 ст.26 вказаного Закону зазначено, що крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. При аналізі даної статті, суд приходить до висновку, що відповідач має право вносити свої умови договору, а позивач має їх розглянути і прийняти, якщо вони не суперечать нормам ЦК України. Також з матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу ухилення [PERSON] від укладення договору про надання послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкової території та договору про надання послуг з вивезення побутових відходів. Цивільний Кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 вказаного Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Аналогічні положення викладені в статті 13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та вищевказаної постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Разом з тим, звертаючись до суду із позовом про зобов'язання відповідача укласти з ним договір, КП "Будинкоуправління" не враховано наступного. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способами. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі 6-110 цс 12 і є обов'язковою для всіх судів України у відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи вбачається, що позивач вимоги про визнання договору укладеним не заявляв. Оскільки позивач обрав спосіб захисту, не передбачений ст. 16 ЦК України (про зобов'язання укласти договір), вимоги про визнання договору укладеним позивачем не заявлялись, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача до укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг, що підготовлені позивачем на основі Типових договорів, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529 та Постановою КМУ від 10.12.2008 року №1070, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed