Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить в стягнути з відповідача - [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № DNH4KP20820653 від 25.05.2006 року в розмірі 52341,93 грн., а також судові витрати пов'язані зі сплати судового збору. Крім того позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 200,00 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNH4KP20820653 від 25.05.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7655,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . У порушення умов кредитного договору № DNH4KP20820653 від 25.05.2006 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі в результаті чого станом на 17.07.2013 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 52341,93 грн. В забезпечення зобов'язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС"у Комінтернівському районі міста Харкова" укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути виниклу заборгованість з відповідачів відповідно до умов кредитного договору та договору поруки, а також стягнути з [PERSON] понесені позивачем судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи позивної заяви та просив її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі та пояснили, що [PERSON] заяву позичальника про надання кредитних коштів він не підписував. Також заявили про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Представник відповідача ТОВ « УФА «Верус», в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № № DNH4KP20820653 від 25.05.2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 7655,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 25.11.2009 року, на підставі заяви позичальника від 25.05.2006 року № DNH4KP20820653. З метою забезпечення виконання зобов"язань за вищевказаним договором, 22.03.2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" уклали договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ "Верус" поручився за виконання [PERSON] зобов»язань за кредитним договором. Станом на 17.07.2013 року [PERSON] має заборгованість перед Банком в розмірі 52341,93 грн., яка складається з наступного: - 7655,70 грн. - заборгованість за кредитом; - 18169,45 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 23548,12 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 2468,66 грн. - штраф (процентна складова). Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України. Як зазначає в своїй позовній заяві позивач, 25.05.2006 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ("Стандарт"), де п. 5.5 визначено, що строк позовної давності складає п"ять років. Однак з наданих суду доказів, вбачається, що сторонами підписана тільки заява позичальника, яка надана позивачем в якості письмових доказів, де строк позовної давності у п'ять років не зазначений. ( а.с.7) Відповідно до вимог ст.259 ЦК України позовна давніть, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. На а.с.9-12 Банком представлено екземпляр умов надання споживчого кредиту "Розстрочка "Стандарт". Однак, це загальний зразок цих умов. Вказані умови не підписані відповідачем. Умови і правила банківських послуг стосуються усього спектру фінансових послуг, що надавалися Банком, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання та підпис обох сторін, також відсутні індефікуючи ознаки на предмет їх невід»ємності від заяви. У заяві позичальника не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до Умов. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що підписуючи заяву, позичальник знав та розумів вказані умови, у тому числі посилання щодо погодження сторонами терміну позовної давності тривалістю п»ять років. Відповідно до вимог ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Відповідачем [PERSON] в судовому засіданні заявлено про застосування строку позовної давності. Враховуючи, що договір про надання кредитних коштів був укладений між сторонами 25.05.2006 року, а термін повернення кредитних коштів визначено 25.11.2009 року, суд застосовує позовну давність до заявлених вимог та відмовляє в задоволені позову, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом тільки 10.10.2013 року , тобто поза межами строку позовної давності звернення до суду . Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через пропуск строку позовної давності. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed