Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Першої Львівської державної нотаріальної контори, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, а саме квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні Позивач та представник Позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись, зокрема, на те, що відповідно до постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції № 4991/868/К від 17.08.2001 року було накладено арешт на все майно, яке належить [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS], однак Першою Львівською державною нотаріальною конторою помилково було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], хоча така не належала на праві власності [PERSON] Відповідачі в судове засідання не з'явились, мотивованих заперечень на позовну заяву суду не надали, хоча були повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, а тому суд вважає за можливе розглядати дану справу без їх участі. Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає розглядувані вимоги Позивача до Відповідача такими, що підлягають задоволенню у повному обсягу, враховуючи наступне. [PERSON] є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням за реєстровим № 18715 від 30.05.2001 року, виданим Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.04.2001 року за реєстровим № 2095, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2013 року вбачається, що на вищезазначену квартиру, яка належить Позивачу на праві приватної власності, накладено арешт на підставі постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції № 4991/868/К від 17.08.2001 року. У графі «Відомості про суб'єктів обтяження» зазначено особу, майно/права якої обтяжуються - [PERSON]. Враховуючи той факт, що [PERSON] не був ані власником квартири [ADDRESS], ані не був зареєстрований за цією адресою, Позивач звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції з вимогою про зняття арешту з квартири. Проте, їй було відмовлено у знятті зазначеного арешту, оскільки такий було накладено Першою Львівською державною нотаріальною конторою 10.09.2001 року на підставі постанови державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ про арешт майна боржника - [PERSON], та оголошення заборони на його відчуження. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не був власником квартири [ADDRESS] у м. Львові, а у постанові державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ про арешт майна боржника - [PERSON] дану адресу зазначено лише як місце проживання боржника. А тому, суд дійшов висновку, що Першою Львівською державною нотаріальною конторою помилково було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], хоча така не належала на праві власності [PERSON] Відповідно до норм ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент винесення постанови) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, визнання права (п.1), припинення дії, яка порушує право (п.3) та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року за № 6 (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року за № 20, судовий захист права здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про виключення майна з опису. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження " передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Статтею 1 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що захист порушених прав фізичних осіб є завданням цивільного судочинства, та справи про захист порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин проводиться за правилами іншого судочинства, розглядаються в порядку цивільного судочинства (ч. 1 ст. 15 ЦПК України). Враховуючи викладене,

Outcome: approved