Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

22.01.2015р. [PERSON] звернулася до суду зі вказаною вище заявою і просила встановити факт проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу її та померлого [INFO]. [PERSON] з 30.11.1996 р. по 19.11.1999р. Обгрунтовуючи вимоги тим, що з 30.11.1996р. вона та [PERSON] проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу. Вели домашнє господарство, мали спільний бюджет, купували предмети побуту, особисті речі. 07.02.1997р. придбали однокімнатну [ADDRESS]. Проживали разом з її матір"ю в [ADDRESS]. У вказане житло [PERSON], для спільного користування, перевіз телевізор, праску, одяг. 19.11.1999р. у відділу РАГС Конотопської міської ради зареєстрували шлюб. [INFO]. чоловік помер. Після померлого відкрилася спадщена, яка зокрема, складається з [ADDRESS]. Вона, як дружина померлого, є спадкоємцем першої черги за законом. Спадщину прийняла шляхом подачі заяви до Конотопської міської державної нотаріальної контори. Спадщину також прийняв син померлого [PERSON] Мати чоловіка за життя відмовилась від такої на її користь, а батько спадщину прийняв. У зв"язку з "правильним" вирішеням питання щодо розподілу спадщини, посилаючись на статті 27,31,131 та п.6 ст. 235 ЦПК України і просила задовольнити вимоги. У судовому засіданні позивачка і її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідач Конотопська міська рада надала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, а при ухваленні рішення покладаєтся на розсуд суду. (а.с. 17) [PERSON], діюча на підставі довіреності і в інтересах свого сина, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-[PERSON] проти задоволення позову заперечувала, стверджуючи, що на підставі рішення Конотопського міськрайонного суду шлюб з [PERSON] 30.11.1996р. розірваний в органах РАГС. Однак, незважаючи на розлучення, продовжував проживати з нею і сином в одному жилому приміщенні до квітня 1997 року. В лютому 1997 року за свої кошти на його ім"я оформила однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-[PERSON], батько спадкодавця, проти задоволення вимог заперечував, підтвердивши пояснення [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім"ї: спільне проживання, пов"язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов»язків. В судовому засіданні достеменно встановлено і це стверджується матеріалами справи і не спростовується сторонами, що з 10 квітня 1982року по 30 листопада 1996 року [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. На підставі рішення Конотопського міського суду від 26.091996р. їх шлюб 30.11.1996р. розірваний в органах РАГС. (а.с.26,32) 07.02.1997р. на ім"я [PERSON] Конотопською міською державною нотаріальною конторою оформлений договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS].(а.с.33) Свідок [PERSON] наполягала на тому, що гроші за квартиру віддавала [PERSON], Згідно довідки з місця проживання [PERSON] з 24.07.1992 р. по 23.04.1997р. був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с.31) Відтак доводи позивачки, що з 30.11.1996р. проживала однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки спростовуются довідкою з місця проживання, поясненнями третіх осіб та свідків [PERSON], [PERSON], що до квітня 1997 року [PERSON] проживав з колишньою дружиною і сином в жилому приміщенні [ADDRESS]. Самі по собі пояснення свідків [PERSON], якому в 1996 році було 12 років, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про проживання [PERSON] і позивачки за місцем проживання її матірі в [ADDRESS] в період з листопада 1996 року по листопад 1999 року не свідчить про їх спільне проживання як чоловіка та жінки без шлюбу і що між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. Частиною 1 статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Враховуючи, що [PERSON] ніколи не був зареєстрованим з з 30.11.1996 р. по 19.11.1999р. за однією адресою разом з позивачкою підстав стверджувати про те, що вони проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не вбачається. Згідно зі ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.(ст. ст. 57,58, 59, 60 ЦПК України). Натомість матеріали справи не містять достатньої сукупності належних доказів про те, що в період з 30 листопада 1996 року по 19 листопада 1999 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Факти спілкування, спільного проводження часу, проживання у квартирі матері позивачки, перебування у певних відносинах не дають суду достатніх підстав з упевненістю визнати, що вони проживали однією сім"єю, тобто були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов"язки, зумовлені спільним проживанням, та які притаманні сімейним відносинам, а також несли спільні витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності, саме сім"ї, у прямому розумінні цього слова. Тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки про встановлення факту проживання однією сім"єю. Відтак, позивачкою не надано доказів на підтвердження проживання з [PERSON] ведення ними спільного господарства, доказів на підтвердження повного або часткового об"єднання коштів, їх спільного витрачання. Сам по собі факт реєстрації 19 листопада 1999року у відділу РАГС Конотопської міської ради шлюбу не є піддставою для задоволення вимог.(а.с.6) Як вбачається з матеріалів справи в провадженні Конотопського міськрайонного суду знаходится цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про розподіл спадкового майна. (а.с.30,35-38) Суд звертає увагу і на те, що на порушення ч. 1 ст. 259 ЦПК України позивачка не зазначала як у позовній заяві так і у судовомому засіданні мету встановлення факту для охорони яких прав та інтересів або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав звернулася до суду, а лише послалася на "правильне" вирішеням питання щодо розподілу спадщини. Разом з тим, встановлення факту, що має юридичне значення, пов'язане з реалізацією позивачкою майнового права. Позивачка звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, після смерті [PERSON] Встановлення судом факту завжди має преюдиційне значення для розгляду в подальшому питання про право заявника на спадщину та на майно, набуте спадкодавцем за свого життя. За таких підстав в задоволенні позовних вимог і необхідно відмовити.

Outcome: dismissed