Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення понесених нею витрат за житлово-комунальні послуги в розмірі 5739,42 гривень, а також інфляційних втрат в сумі 803,09 гривні та 3 відсотків річних від суми простроченого зобов'язання в сумі 205,40 гривень, крім того просила стягнути на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги [PERSON] зазначила, що згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя за 2013 рік вона та відповідач є власниками 1/2 квартири [ADDRESS] Лівобережного району міста Маріуполя Донецької області. У період з 01 грудня 2014 року по 01 листопада 2017 року нею проведено оплату комунальних послуг, у тому числі за частку власності відповідача, тягар за утримання якої відповідно діючого законодавства повинен нести [PERSON], осатаній ігнорує її вимоги щодо відшкодування цих понесених витрат, а тому вона звернулась із зазначеним позовом. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в особі [PERSON] яка діє на підставі довіреності проти задоволення позову заперечувала. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що між позивачем та відповідачем існувала усна домовленість про сплату 100% комунальних послуг саме з боку [PERSON], в свою чергу, за цією ж домовленістю, відповідач періодично передавав їй грошові кошти, у тому числі за понесені витрати на житлово-комунальні послуги. Так, за вказаний період [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у загальній сумі 6000 гривень, що повністю покриває заявлену позивачкою суму. Окрім власних пояснень щодо існування вказаної домовленості та передачі грошових коштів будь яких підтверджень у судовому засіданні не надала. Таким чином, вважає позов заявлений до [PERSON] безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2013 року що набрало чинності 24 травня 2013 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] Лівобережного району міста Маріуполя Донецької області по 1/2 частки за кожним (а.с.4-5). У вищевказаному будинку проживають та зареєстровані позивач по справі - [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] (а.с.68). Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з ч.1 ст.4, ч.2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. п. 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги": житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку; Згідно ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Аналізуючи зроблений позивачем розрахунок нарахування та сплати за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] Лівобережного району міста Маріуполя Донецької області, суд приходить до висновку про відповідність вказаних сум. Статтею 23 ЦК України за особою закріплено право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно частини 2 цієї ж статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, враховуючи характер, об'єм фізичних та душевних страждань, їх тривалість, виходячи з принципу розумності, врівноваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позов про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 500 гривень, і ця сума, як вважає суд, відповідає спричиненій шкоді позивачу з боку [PERSON] За правилами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, зокрема, з тих підстав, що позивачка за усною домовленістю отримувала від відповідача грошові кошти в рахунок оплати комунальних платежів. Окрім власних пояснень про наявність такої домовленості та її виконання з боку відповідача на адресу суду жодних доказів не надано (розписок, письмових угод тощо). Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи положення ст.79-82 ЦПК України суд приходить до переконання про недостатність доказів, які б підтверджували пояснення представника відповідача, а тому оцінюючи зазначені пояснення представника відповідача, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України суд відхиляє зазначені докази. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960 гривень.

Outcome: partial