Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 26 грудня 2007 року від його імені було підписано договір поруки з АКБ "Форум" в забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору від 26 грудня 2007 року та додаткових угод до нього. Згодом було встановлено ( висновок почеркознавчої еспертизи), що договір підписано не позивачем, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Оскільки відповідач звернувся до суду та стягнув з [PERSON] та [PERSON] суму кредитної заборгованості в солідарному порядку, останній просить ухвалити рішення про визнання недійсним договору поруки з моменту підписання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду, тому просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог. 3-тя особа у справі - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлялася. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної справи та цивільної справи № 2-3887/09 Ковпаківського районного суду м. Суми, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 57 ЦПК, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між АКБ "Форум" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0253/07/17-N, до якого згодом було підписано додаткову угоду№ 1 (справа № 2-3887/09 а.с. 7-9 ). 26 грудня 2007 року від імені позивача було підписано договір поруки з АКБ "Форум" в забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору та додаткових угод до нього (справа № 2-3887/09 а. с. 23 ). Даний договір поруки є недійсним у відповідності до ст.ст. 203, 205, 207, 215, 218, 547 ЦК України, виходячи з наступного. Статтею ст. 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за субєктом цивільного права можливості укладати договори ( або утримуватись від укладення договорів ) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно параграфу 3 Глави 49 ЦК України, порука є видом забезпечення виконання зобов'язання, зокрема кредитного договору. У відповідності до ст.ст. 553-554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну ) відповідальність поручителя. За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). Статтями 546 та 547 ЦК передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність ( ч. 1 ст. 218 ЦК України). Отже, вказівка закону на нікчемність договору є імперативною ( ч. 2 ст. 215 ЦК ) і такий договір є недійсним з моменту його укладення ( ст. 204, ч. 1 ст. 236 ЦК ), незалежно від того, чи виконали сторони його умови. Як вбачається із матеріалів справи у 2009 році АКБ "Форум", вважаючи договір поруки дійсним, звернувся до суду та, відповідно до рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 грудня 2009 року, яке набрало законної сили, стягнув з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суму кредитної заборгованості ( справа №2-3887/2009, а.с. 68 ). При цьому [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, про розгляд справи повідомлявся шляхом публікації оголошення в засобах масової інформації. Суд вважає, що, в даному процесі, позивач довів те, що оспорюваний договір поруки було підписано не ним, а іншою особою, відтак є недійсним. Зокрема, як вбачається із висновку почеркознавчої експертизи № 36 від 28 лютого 2014 року за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013200440003538 від 14 травня 2013 року, підпис від імені [PERSON] у договорі поруки від 26 грудня 2007 року, що розташований у рядку "[PERSON]" виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису ( а. с. 9-19). Обґрунтованість висновку експерта у суду сумнівів не виникає, а тому суд надає перевагу саме цьому доказу. Представник відповідача не зміг чітко пояснити суду, де, коли та за яких обставин [PERSON] підписав договір поруки. Представник відповідача при розгляді даної справи взагалі не заперечував того, що позивач не підписував особисто оспарюваний договір. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ). Частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, по справі встановлено, що замість позивача оспорюваний договір поруки був підписаний іншою особою, волевиявлення позивача на укладення договору поруки було відсутнє, відповідач АКБ "Форум" в судовому порядку стягнув суму заборгованості, відтак набув права вимагати виконання рішення суду примусово, тому суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Позивач посилається на те, що про розгляд судом справи про стягнення з нього, як поручителя, заборгованості йому не було відомо. Суд погоджується з цими доводами, оскільки матеріали справи № 2-3887/09 не містять будь-яких доказів (передбачених ЦПК України) отримання [PERSON] особисто повідомлення про дату та час слухання справи, копій позовної заяви та доданих до неї документів. Суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача про те, що йому стало відомо про існування судового рішення та оскаржуваного договору в процесі виконання судового рішення і суд вважає, що позивачу стало відомо про його порушене право з моменту звернення його з заявою до СМВ УМВС України в Сумській області про скоєне кримінальне правопорушення, тобто з 14.05.2013 року ( а.с.20). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Outcome: approved