Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

02 березня 2020 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулися до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором № CL-120822 від 12.07.2018 року, укладеного між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] , що становить 126 184,04 грн., судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 403,00 грн., витрати у зв`язку із явкою представника позивача до суду в розмірі 5 000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 30 січня 2018 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-120822 від 12.07.2018 року, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 100 000 грн. Проте, вказані зобов`язання за Кредитним договором № CL-120822 від 12.07.2018 року відповідачем не виконуються, кредитні зобов`язання відповідачем постійно порушуються, прострочена заборгованість не погашається, у зв`язку з чим станом на 20.01.2020 року за [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 126 184,04 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду від 10 квітня 2020 року у справі відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до позовної заяви долучив заяву, згідно якої проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином, відзив на позовну заяву не надавали. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 12 липня 2018 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-120822 від 12.07.2018 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 100 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 38381379 від 12.07.2018 року та випискою руху коштів по рахунку. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банком зобов`язання за договором виконані у повному обсязі, натомість відповідачем не надано своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками. У відповідності до розрахунку заборгованості за договором № CL-120822 від 12.07.2018 року, станом на 20.01.2020 року за [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 126 184,04 грн., що складається з: сума заборгованості за кредитом - 92 301,51 грн., сума заборгованості за відсотками - 29 725,40 грн., пеня - 4 157,13 грн. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № CL-120822 від 12.07.2018 року у розмірі 126 184,04 грн. (сто двадцять шість тисяч сто вісімдесят чотири гривні 04 коп.) Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на обгрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому вимога щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 403,00 грн. не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрат у зв`язку із явкою представника Позивача до суду в розмірі 5 000,00 грн, суд зауважує, що судові засідання по справі було призначено на 07 липня 2020 року, 16 вересня 2020 року та 18 листопада 2020 року, однак на жодному з даних судових засідань представник позивача не був присутній, звертався з клопотанням про розгляд справу за його відсутності. На підставі наведеного суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрат у зв`язку із явкою представника Позивача до суду в розмірі 5 000,00 грн. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Outcome: approved