Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

16.05.2017 року [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 07.04.2017 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON], [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку. У обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням № 173 25 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 8 жовтня 2010 року [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства. 4 жовтня 2012 року на 16 сесії 6 скликання [PERSON] сільською радою Шаргородського району Вінницької області було прийнято рішення № 93, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], земельну ділянку розміром 0,6638 га передано їй у власність, а також прийнято рішення про видачу [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку. 27 грудня 2012 року [PERSON] було видано державний акт серії ЯО № 558216 на право власності на земельну ділянку розміром 0,6638 га, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державний актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 052530001003769. В січні 2017 року [PERSON] уклала з ПП Геопростір - ГС Договір № 6 на виконання робіт по складанню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства на території [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Однак, при виготовленні документації та встановленні меж земельної ділянки в натурі було виявлено невідповідність координат поворотних точок земельної ділянки з існуючими межами земельної ділянки. Межі земельної ділянки накладаються на сусідню земельну ділянку, якою користується [PERSON] та на вулицю, у звязку з чим подальші роботи ПП Геопростір - ГС припинило до усунення існуючих перешкод для встановлення меж земельної ділянки в натурі, які, іншим шляхом ніж визнання недійсним та скасування державного акта на земельну ділянку усунути неможливо. Позивач просить визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯО № 558216, виданий 27 грудня 2012 року [PERSON] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 0525000100037659 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,6638 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по вул. Героїв Майдану, 22 в с. Політанки Шаргородського району Вінницької області. У судове засідання сторони не зявилися, але від них поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Згідно поданих заяв представник позивача [PERSON] позов підтримує, представник відповідача [PERSON] сільський голова [PERSON] позов визнає, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] управління Держгеокаадстру у Вінницькій області у судове засідання не з'явився, хоча про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у відсутності представника ГУ Держгеокаадстру у Вінницькій області до суду не надходило. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням № 173 25 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 8 жовтня 2010 року [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0.60 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.7 - 8). 4 жовтня 2012 року на 16 сесії 6 скликання [PERSON] сільською радою Шаргородського району Вінницької області було прийнято рішення № 93, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], передано останній земельну ділянку у власність і вирішено видати [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.9 - 10). 27 грудня 2012 року [PERSON] було видано державний акт серії ЯО № 558216 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0,6638 га, що знаходиться по вул. Петровського, 22 в с. Політанки Шаргородського району Вінницькій області. Даний державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державний актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 052530001003769 (а.с.14). 10 січня 2017 року [PERSON] уклала з Приватним підприємством Геопростір - ГС Договір № 6 на виконання робіт по складанню: технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства на території [PERSON] сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.11). Згідно повідомлення директора ПП Геопростір - ГС № 21 від 14.03.2017 року, під час виконання робіт, відповідно до договору № 6 між ПП і [PERSON] від 10.01.2017 року, в частині розроблення технічної документації із землеустрою, при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було виявлено невідповідність координат поворотних точок земельної ділянки з існуючими межами земельної ділянки. Межі земельної ділянки накладаються на сусідню земельну ділянку, якою користується [PERSON] та на вулицю, у звязку з чим подальші роботи ПП Геопростір - ГС припинило до усунення існуючих перешкод для встановлення меж земельної ділянки в натурі (а.с.12). Таким чином, судом встановлено, що в порушення пунктів 2.2, 2.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 28 від 15 квітня 1993 року (в редакції, що діяла на час видачі спірного акту), у державному акті [PERSON] перенесення меж земельної ділянки здійснено без привязки їх до існуючих межових знаків, не вірно визначено лінійні проміри, поворотні точки земельної ділянки. Згідно з положеннями ст.ст. 1, 2, ч. 1 ст. 11 Закону України Про Державний земельний кадастр (в редакції, що діяла на час видачі спірного Державного акта) Державний земельний кадастр єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин;управлінні земельними ресурсами;організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою. Відомості про обєкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам обєктів у натурі (на місцевості), визначеним із точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Згідно з ст.ст. 15, ч. 1 ст. 21 Закону України Про Державний земельний кадастр до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про привязку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші обєкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст. 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 12 травня 2015 року у справі № 809/3222/13-а формування Кадастру як індивідуального спеціалізованого реєстру земельних ділянок потребує максимально точних геоінформаційних даних. Цього вимагають і норми Закону України Про Державний земельний кадастр, який у цьому випадку є спеціальним за сферою регулювання відносин. Встановленому судом факту відповідають цивільно-правові відносини, що регулюються ст.19 Конституції України, ст. ст. 81,116, 120, 125, 126, 152,155 ЗК України, ст. 377 ЦК України, і виникають при набутті права власності на земельні ділянки. Так, згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, ренти, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної ділянки. Частиною першою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 ЗК України). Право власності посвідчується державним актом. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування завданих збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до правової позиції, визначеної у постанові Верховного Суду України від 4 червня 2014 року у справі № 6-46цс14 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року та від 24 квітня 2013 року, які прийняті за результатами перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, у справах № 6 33 цс13, № 6 14 цс 13, та в силу імперативних положень ст.360 7 ЦПК України є обовязковими у правозастосуванні. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усепереч рішень чи угод. У цьому разі таке видання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно з положеннями статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року №7 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), судам підсудні справи за заявами, зокрема, щодо визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 24 квітня 2013 року № 6-14цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК, є обов'язковою для судів, державний акт, виданий з порушенням вимог ст.ст.116,\~118 ЗК України, підлягає визнанню недійсним. Таким чином, в силу наведених норм закону та встановлених обставин, державний акт про право власності на земельну ділянку, розташовану по вулиці Героїв Майдану, 22 у с. Політанки Шаргородського району Вінницької області, виданий [PERSON] сільською радою Шаргородського району Вінницької області [PERSON] має ознаки недійсності через наявність очевидних помилок у державному акті, у якому перенесення меж земельної ділянки здійснено без привязки їх до існуючих межових знаків, не вірно визначено лінійні проміри, поворотні точки земельної ділянки, що є достатньою підставою для визнання недійсним державного акту на земельну ділянку. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі "Бочаров проти України" від\~ 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих\~ презумпцій\~ щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Outcome: approved