Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

18 травня 2017 року керівник Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство "Веселинівське лісове господарство", про визнання незаконним та скасування п.1, п.22 наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13.01.2015 року №4-сг в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність [PERSON], визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки від [PERSON] В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Вознесенською місцевою прокуратурою у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 20.05.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015150180000323 (за фактом самовільного зайняття земельних ділянок державного лісового фонду) встановлено порушення при розпорядженні землями лісового фонду державної власності. Так, пунктами 1, 22 наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13.01.2015 року № 4-сг затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (34 особам), у тому числі [PERSON], та останній надано у власність земельну ділянку площею 2 га ріллі з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району. Реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області 21.02.2015 року зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №9037575 та [PERSON] 13.03.2015 року видано свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку [NUMBER]. Вважає, що зазначені пункти наказу прийняті з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, у зв'язку з чим наказ в цій частині підлягає визнанню незаконним та скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до інформації державного підприємства "Веселинівське лісове господарство" від 02.07.2015 року №№250, 252, Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09.09.2015 року №1084 та Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання ВО "Укрдержліспроект" від 21.07.2015 року №489 вищевказана земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] розташована у виділі 1 кварталі 13 урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва та відноситься до земель лісового фонду, переданих в постійне користування ДП "Веселинівський лісгосп". Окрім того, згідно з даними ДП "Веселинівське лісове господарство" від 02.07.2015 року №253 вказаним підприємством не надавалася згода на зарахування спірної земельної ділянки до земель запасу Веселинівського району. Отже наявні інформації цих органів беззаперечно свідчать про те, що спірна земельна ділянка надана [PERSON] за рахунок земель державного лісового фонду, які перебувають у користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство". Статтями 116, 141, 149 ЗК України (в редакції на час прийняття спірного наказу) передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача. Частиною 6 ст. 149 ЗК України передбачено, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті. Проте будь-які погоджувальні документи, які свідчать про належне вилучення земельної ділянки у ДП "Веселинівське лісове господарство" у проекті відведення відсутні та не надавались. Відповідно до інформації Миколаївської обласної державної адміністрації №3768/0/05-47/3-15 від 09.09.2015 року розпорядження про вилученя з постійного користування ДП "Веселинівське лісове господарство" земель державного лісового фонду урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва, розташованих в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району, не приймались. За даними Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09.09.2015 року №1084 вказана земельна ділянка із земель держлісфонду не вилучалась, повідомлення про добровільну відмову ДП "Веселинівське лісове господарство" від цієї ділянки не надходили. Таким чином, прокурор зазначає, що Головне управління Держземагенства у Миколаївській області в одностронньому та позасудовому порядку незаконно, поза волею належного власника (розпорядника) - Миколаївської обласної державної адміністрації і постійного землекористувача - ДП "Веселинівське лісове господарство" вилучено спірну земельну ділянку та надало у приватну власність [PERSON] В ході перевірки прокуратурою встановлено, що на час пред'явлення позову спірна земельна ділянка надана в оренду [PERSON] на підставі договору оренди землі від 29.07.2016 року, укладеного з [PERSON], та акту приймання-передачі земельної ділянки. Право оренди 07.09.2016 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №16337971. Ухвалою суду від 05 липня 2017 року до участі в справі було залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Веселинівську районну державну адміністрацію Миколаївської області. В судовому засіданні прокурор Могила С.М. позов підтримав в повному обсязі і з тих же підстав, зокрема, зазначив, що Головним управлінням Держземагенства в Миколаївській області (правонаступником прав і обов'язків є Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області) в одностронньому та позасудовому порядку, незаконно, поза волею належного власника (розпорядника) - Миколаївської обласної державної адміністрації і постійного землекористувача - ДП "Веселинівське лісове господарство" вилучено спірну земельну ділянку та надано у приватну власність [PERSON], яку остання, в свою чергу передала в оренду [PERSON] Вказав, що спірна земельна ділянка на час прийняття оспорюваного наказу знаходилася відповідно до матеріалів лісовпорядкування в кварталі 13 виділі 1 урочища «Безуварове» Варюшинського лісництва та відносилась до земель лісогосподарського призначення. За дорученням прокуратури ПП «Коренковська» було проведено обстеження спірної земельної ділянки та встановлено, що дана земельна ділянка накладається на ділянку, визначену на плані Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Веселинівське лісове господарство», інв. №37 від 2014 року за №1 площею 8,3 га. Посилаючись на порушення вимог земельного законодавства щодо передачі земельної ділянки у власність [PERSON] неповноважним органом, без попереднього її вилучення у попереднього землекористувача ДП «Веселинівське лісове господарство», порушення встановленої процедури зміни цільового призначення землі, непогодження проекту відведення з органом виконавчої влади, що реалізує політику у сфері лісового господарства та за відсутності державної експертизи проекту землеустрою про виділення земельної ділянки у власність [PERSON] просить суд визнати та скасувати п.п. 1, 22 наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13.01.2015 року № 4-сг в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером [NUMBER] в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності [NUMBER], видане 13.03.2015 року [PERSON] реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], та витребувати від [PERSON] у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером [NUMBER], розташовану в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Представник позивача - Миколаївської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, проте, до суду надійшли пояснення, відповідно до яких Миколаївська облдержадміністрація вважає позов прокурора законним та обґрунтованим і підтримує позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Державного підприємства "Веселинівське лісове господарство" [PERSON] підтримав позовні вимоги прокурора в повному обсязі, зокрема зазначив, що дійсно спірна земельна ділянка відповідно до матеріалів лісовпорядкування знаходилася в постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство". Досліджені судом планово-картографічні матеріали лісовпорядкування -План лісонасаджень Варюшинського лісництва (лісовпорядкування 2003 року), Проект організації та розвитку лісового господарства з планшетом №2 (матеріали лісовпорядкування 2014 року) підтверджують факт перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство". В листі ВО «Укрдержлістпроект» зазначається, що спірна земельна ділянка розташована на території лісового фонду урочища Безуварове Варюшинського лісництва ДП "Веселинівське лісове господарство". Землевпорядна організація ПП »Коренковська» в довідці від 02.03.2017 року зазначає, що спірна земельна ділянка накладається на земельні ділянки лісового господарства. Також вказав, що через недостатнє фінансування в ДП "Веселинівське лісове господарство" відсутні кошти на виготовлення державних актів на право постійного користування. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області - [PERSON], з урахуванням заперечень проти позовної заяви зазначив, що при прийнятті наказу про передачу земельних ділянок у власність громадянам, зокрема [PERSON], Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області, як суб'єкт владних повноважень, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. До того ж, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, зокрема [PERSON], було надано розпорядженням Веселинівської райдержадміністрації від 23.12.2011 року №333-р. Таким чином, підстави для відмови [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність були відсутні, тобто місце розташування спірної земельної ділянки відповідало вимогам законів та прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, тому вважає, що в позові необхідно відмовити повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Веселинівської райдержадміністрації [PERSON] підтримав позов прокурора, вказав, що дійсно з досліджених в судовому засіданні матеріалів лісовпорядкування вбачається незаконна передача спірної земельної ділянки у приватну власність [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON].) позов не визнала повністю, просила відмовити в позовних вимогах прокурора, зокрема зазначила, що вона скористалася своїм правом на одержання безоплатно у власність земельної ділянки, подала відповідне клопотання на ім'я голови Веселинівської райдержадміністрації, після чого їй розпорядженням Веселинівської райдержадміністрації в 2011 році було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Наказом Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13.01.2015 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано їй у власність земельну ділянку площею 2,0 га ріллі для ведення особистого селянського господарства, після чого вона отримала свідоцтво про право власності та передала свою земельну ділянку в оренду [PERSON] Вказала, що її батько [PERSON] працював лісником в ДП "Веселинівське лісове господарство" та обробляв цю земельну ділянку, а потім вона з 2004 року користувалася даною спірною земельною ділянкою до того моменту, як отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Представник відповідача [PERSON]. (після зміни прізвища - [PERSON].) [PERSON]. з урахуванням заперечень зазначила, що твердження позивача, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державного лісового фонду не відповідає дійсності та це не підтверджено письмовими доказами. Вважає, що позивачем не доведено право користування ДП "Веселинівське лісове господарство" спірною земельною ділянкою, а тому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора, зокрема зазначив, що він уклав договір оренди землі з [PERSON], яка є власником спірної земельної ділянки на підставі державного акта на право власності. Після укладення договору оренди приступив до обробітку землі. Пояснив, що спірна земельна ділянка раніше належала колективному сільськогосподарському підприємству "Комуніст" та не передавалась в користування лісового господарства. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядженням Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області № 333- р від 23.12.2011 року було надано 17 особам, в тому числі [PERSON], дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Пунктами 1, 22 наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13.01.2015 року № 4-сг затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (34 особам), у тому числі [PERSON], та останній надано у власність земельну ділянку площею 2,0 га ріллі з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району. Реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області 21.02.2015 року зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №9037575 та [PERSON] 13.03.2015 року видано свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку [NUMBER]. 29.07.2016 року [PERSON] передала земельну ділянку в оренду [PERSON] відповідно до договору оренди землі. Право оренди земельної ділянки 07.09.2016 року було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 16337971. З матеріалів справи судом встановлено, що спірна земельна ділянка надана [PERSON] фактично не за рахунок земель запасу Веселинівського району (із категорії земель сільськогосподарського призначення), а за рахунок земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Веселинівське лісове господарство» та розташовані у виділі 1 кварталі 13 урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка з поміж іншого здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Вознесенською місцевою прокуратурою у ході проведення досудового розслідування у криміналньому провадженні, внесеному 20.05.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015150180000323 (за фактом самовільного зайняття земельних ділянок державного лісового фонду) встановлено порушення при розпорядженні землями лісового фонду державної власності. Право прокурора на звернення до суду в інтересах держави передбачено також статями 56,57 ЦПК України та статтею 23 ЗУ "Про прокуратуру". Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також в разі відсутності такого органу. Миколаївською облдержадміністрацією, як власником (розпорядником) земельної ділянки лісогосподарського призначення не було самостійно пред'явлено позов до суду, у зв'язку з чим захист інтересів держави в суді в особі Миколаївської обласної державної адміністрації здійснюється прокуратурою. Відповідно до Постанов КМУ від 10.09.2014 року №422 та від 14.01.2015 року №5 реорганізовано територіальні органи Державного агенства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру. Тобто, фактично Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є правонаступником прав та обов'язків Головного управління Держземагенства у Миколаївіській області, а отже відповідачем у справі визначено Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Згідно з пунктом 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до інформації державного підприємства "Веселинівське лісове господарство" від 02.07.2015 року №№250, 252, Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09.09.2015 року №1084 та Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання ВО "Укрдержліспроект" від 21.07.2015 року №489 вищевказана земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] розташована у виділі 1 кварталі 13 урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва та відноситься до земель лісового фонду, переданих в постійне користування ДП "Веселинівський лісгосп". Окрім того, згідно з даними ДП "Веселинівське лісове господарство" від 02.07.2015 року №253 вказаним підприємством не надавалася згода на зарахування спірної земельної ділянки до земель запасу Веселинівського району. Статтями 14 Конституції України та 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно з статтею 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Незаконне вилучення земель державної власності лісогосподарського призначення та подальша передача їх у приватну власність грубо порушують інтереси держави у сфері ефективного використання земельних та лісових ресурсів, оскільки унеможливлюють реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Статтями 116, 141, 149 ЗК України (в редакції на час прийняття спірного наказу) передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача. Частиною 6 ст. 149 ЗК України передбачено, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті. Проте будь-які погоджувальні документи, які свідчать про належне вилучення земельної ділянки у ДП "Веселинівське лісове господарство" у проекті відведення відсутні та не надавались. Відповідно до інформації Миколаївської обласної державної адміністрації №3768/0/05-47/3-15 від 09.09.2015 року розпорядження про вилучення з постійного користування ДП "Веселинівське лісове господарство" земель в урочищі "Безуварове" на території Луб'янської сільської ради не приймались. За даними Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09.09.2015 року №1084 вказана земельна ділянка із земель держлісфонду не вилучалась, повідомлення про добровільну відмову ДП "Веселинівське лісове господарство" від цієї ділянки не надходили. Частиною 3 статті 186-1 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Відповідно до інформації Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09.09.2015 року №1084 проект землеустрою щодо відведення спірної ділянки управлінням не погоджувався. Згідно зі ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України. Частиною 7 статті 20 ЗК України передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» (яке було чинним на момент прийняття спірного наказу та втратило чинність 14.06.2017 року) було зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, крім, зокрема випадків будівництва, реконструкції та капітального ремонту залізничних ліній та автомобільних доріг загального користування, будівництва пунктів пропуску через державний кордон, будівництва та обслуговування об'єктів енергетичної інфраструктури, розміщення кладовищ. З досліджених судом матеріалів справи, а саме: листів державного підприємства "Веселинівське лісове господарство" від 02.07.2015 року №№250, 252, Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09.09.2015 року №1084 та Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання ВО "Укрдержліспроект" від 21.07.2015 року №489, керівника апарату Миколаївської обласної адміністрації № 3768/0/05-47/3-15 від 09.09.2015 року вбачається, що головою облдержадміністрації розпоряджень щодо вилучення у ДП «Веселинівське лісове господарство» земель державного лісового фонду урочища «Безуварове» Варюшинського лісництва, не видавалось, Управлінням лісового та мисливського господарства Миколаївської області не погоджувався проект землеустрою щодо вилучення та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, повідомлення про добровільну відмову ДП «Веселинівське лісове господарство» від земельної ділянки на користь [PERSON] до Управління не надходило і самим Управлінням згода на надання добровільної відмови не надавалася. - (а.с.51-53, 57-58 т.1). Тобто, спірна земельна ділянка, яка перебувала у державній власності та мала лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача - ДП «Веселинівське лісове господарство» у встановленому порядку, передбаченому ст.ст.149-151 ЗК України, повноважним органом не вилучалась та зміна цільового призначення щодо неї не здійснювалась. Статтею 9 ЗУ "Про державну експертизу землевпорядної документації" встановлено, що обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісогосподарського призначення. Згідно з ч. 4 ст. 35 ЗУ "Про державну експертизу землевпорядної документації" позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування. Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою без позитивних висновків державної експертизи забороняється. Проте, з дослідженого в судовому засіданні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність вбачається, що обов'язкова державна експертиза вказаного проекту відведення не проводилась. Враховуючи викладене, за відсутності позитивного висновку державної експертизи вказаний проект землеустрою взагалі не міг бути затверджений. Відповідно до ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, в тому числі землі лісогосподарського призначення. Згідно з частиною 1 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 55 ЗК України). Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України, частина 1 статті 17 ЛК України). Відповідно до ст.31 Лісового кодексу України та ст.21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до повноважень обласної державної адміністрації у сфері лісових ресурсів віднесено, у тому числі, передачу у власність, в постійне користування земельних ділянок, що перебувають у державній власності. Згідно з пунктом 5 розділу VІІ «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1. Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. За статтею 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об'єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 ЗК України та законів України "Про державний земельний кадастр" та "Про землеустрій" дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації. Таким чином, ліси та землі лісового фонду України є об'єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання земельних ділянок. Правовий статус земельних ділянок лісового фонду визначається нормами земельного та лісового законодавства відповідно до їх цільового призначення за даними земельного та лісового кадастру. Факт того, що на момент прийняття оспорюваного наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області спірна земельна ділянка входила до державного лісового фонду урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва, відносилась відповідно до матеріалів лісовпорядкування до земель лісогосподарського призначення, перебувала у державній власності та у постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство" підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до Плану лісонасаджень Варюшинського лісництва Веселинівського Держлісгоспу Миколаївської області, лісовпорядкування 2003 року, спірна земельна ділянка входила до складу земель державного лісового фонду урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва та перебувала у постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство". Даний план дозволено до друку Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об'єднанням 29 січня 2004 року та підписаний учасниками Київської лісовпорядної експедиції Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання "Укрдержліспроект": начальник експедиції [PERSON], начальник партії [PERSON], інженер-таксатор [PERSON], пофарбував [PERSON], звірив [PERSON] З даних довідки директора ПП "Коренковська" [PERSON] від 02.03.2017 року вбачається, що земельні ділянки, які передані у власність [PERSON] та [PERSON] в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, накладаються на ділянку, визначену на плані Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Веселинівське лісове господарство", інв. №37 від 2014 року, за №1 площею 8,3 га. З даних Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Веселинівське лісове господарство" Миколаївського обласного лісового та мисливського господарства (т. 1 а.с. - 134-135) та Планшету № 2 ( матеріали лісовпорядкування 2014 року, інв.№37) (т. 1 а.с. - 137) вбачається, що спірна земельна ділянка обліковувалась та знаходилась в постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство". Крім того, зазначено, що Планшет №2 складено на основі матеріалів лісовпорядкування 1994 року і ортофотопланів зйомки 2010 року. Перебування земельної ділянки у складі державного лісового фонду Варюшинського лісництва ДП "Веселинівське лісове господарство" станом на 13.01. 2015 р. підтверджується також повідомленнями ВО "Укрдержліспроект" з фрагментом накладки картографічної бази даних кв. 12-13 Варюшинського лісництва ДВ "Веселинівське лісове господарство" на публічну кадастрову карту України від 21.07.2015 року № 489. В даному повідомленні зазначено, що площа та межі кварталу 13 збереглися відповідно даним базового лісовопрядкуванян 1992 року, інформація про вилучення земельних ділянок до лісовпорядкування не надходила. - (т. 1 а.с. 32-33). Відповідно до повідомлень директора ДП "Веселинівське лісове господарство" [PERSON] за №№ 253, 252, 250 від 02.07.2015 року (т. 1 а.с. - 51-53) спірна земельна ділянка перебувала в постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство" та належала до земель державного лісового фонду, згоди про зарахування її до земель запасу Веселинівського району лісогосподарського призначення не надавалось. Відповідно до листа керівника апарату Миколаївської облдержадміністрації [PERSON] (т. 1 а.с. - 57) головою облдержадмністрації розпорядження про вилучення у ДП "Веселинівське лісове господарство" земель державного лісового фонду урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва, розташованих в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району, не видавались. З даних, які надав в листі №1084 від 09.09.2015 року (т. 1 а. с. - 58) начальник відділу лісового господарства та охорони праці Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства, вбачається, що за інформацією державного підприємства "Веселинівське лісове господарство" та згідно з матеріалами лісовпорядкування земельні ділянки, розміщені в кварталі 13 виділі 1 урочища "Безуварове" Варюшинського лісництва, надані у власність [PERSON] та [PERSON], входять до складу земель лісогосподарського призначення державного підприємства "Веселинівське лісове господарство". Розпорядження або рішення відповідних органів влади чи органів місцевого самоврядування щодо вилучення цих земельних ділянок зі складу земель лісового фонду ДП "Веселинівське ЛГ" на користь [PERSON] та [PERSON] до управління не надходили. Також до управління не надходили звернення від зазначених громадян, не надходили на розгляд і відповідно не погоджувались проекти землеустрою щодо вилучення або зміни цільового призначення вказаних земельних ділянок. Повідомлення про добровільну відмову ДП "Веселинівське ЛГ" від ділянок на користь цих громадян до управління не надходило і управлінням згода на надання добровільної відмови не надавалася. З акту обстеження земельної ділянки від 22.02.2017 року (т. 1 а.с. - 60) вбачається, що комісія в складі: т.в.о. старости [PERSON], спеціаліста державної служби [PERSON], головного лісничого ДП "Веселинівське ЛГ" [PERSON] провели огляд земельної ділянки, яка знаходиться на території Луб'янської сільської ради. Згідно з матеріалами лісовпорядкування 2014 року земельна ділянка відноситься до Варюшинського лісництва ДП "Веселинівське ЛГ", загальною площею 8,3 га, категорія - рілля. На момент обстеження земельна ділянка знаходиться в приватній власності громадян [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріали лісовпорядкування відповідають вимогам статті 48 ЛК України, підтверджують правовий статус належності спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду та перебування її у державній власності і в постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство". Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що копії планшетів лісовпорядкування не відповідають чинній на даний час Інструкції про порядок виготовлення та розмноження лісових карт, затвердженої наказом Державного комітету СРСР по лісовому господарству від 11 грудня 1986 року, не можна прийняти до уваги, оскільки таке є підставою для певних наслідків для відповідальних за це працівників, і не є спростуванням фактів, які відображають ці планшети. З дослідженої в судовому засіданні Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП "Комуніст" Веселинівського району Миколаївської області за 2000 рік вбачається, що спірна земельна ділянка зображена на цій Схемі. Також на вказаній Схемі зображені землі державного лісового фонду. Однак, дані цієї Схеми не спростовують того факту, що спірна земельна ділянка входила до земель лісового фонду та перебувала в постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство" з 1992 року, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами лісовпорядкування та інформацією ВО «Укрдержліспроект» та Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства. З показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що проект землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність [PERSON] погоджувався та виготовлявся без врахування матеріалів лісовпорядкування. Крім того, свідок [PERSON] після того, як отримала матеріали лісовпорядкування, вказала, що спірна земельна ділянка накладається на ділянку, визначену на плані Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Веселинівське лісове господарство", інв. №37 від 2014 року, за №1 площею 8,3 га. Показаннями свідка [PERSON] підтверджується факт того, що спірна земельна ділянка належала до земель державного лісового фонду та перебувала у державній власності та в постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство". Показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що спірна земельна ділянка належала КСП "Комуніст" і ніколи не знаходилася у постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство" спростовуються матеріалами лісовпорядкування 2003, 2014 років. Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що дану дільницю, на якій знаходиться спірна земельна ділянка, вона не обслуговувала. Тому, суд не приймає до уваги дані показання свідків. Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування передбачені статтею 122 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного розпорядження), відповідно до частини п'ятої якої обласним державним адміністраціям надано право передавати земельні ділянки на їхній території із земель державної власності у власність, або у користування, у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною третьою, якою передбачено передачу земельних ділянок райдержадміністрацією у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: ведення водного господарства; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва, а також частиною восьмою цієї статті, якою передбачено повноваження Кабінету Міністрів України щодо передачі земельних ділянок у випадках, визначених ст. 149 ЗК України. Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги той факт, що спірна земельна ділянка відповідно до матеріалів лісовпорядкування була земельною ділянкою лісогосподарського призначення, входила до земель державного лісового фонду, перебувала в державній власності та в постійному користуванні ДП "Веселинівське лісове господарство", Головне управління Держземагенства у Миколаївській області не мало повноважень розпоряджатися спірною земельною ділянкою, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 122 ЗК України рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність [PERSON] мала право приймати лише Миколаївська облдержадміністрація. Крім того, частиною 4 статті 84 ЗК України встановлено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення. Отже, законодавцем фактично встановлено заборону на передачу фізичним та юридичним особам у приватну власність земель державного лісового фонду. Судом було встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, зокрема [PERSON], був погоджений 31.01.2014 року відділом Держземагенства у Веселинівському районі, однак довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, яка була видана [PERSON], датована 19.03.2014 року ( а.с.34-35, 38 т.1). Статтею 152 ЗК України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав грмоадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. Згідно зі статтею 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. З огляду на викладене пункт 1 (в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON].) та пункт 22 наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13.01.2015 року № 4-сг суперечать вимогам законодавства, порушують цивільні права та інтереси держави, що згідно зі ст.ст. 16, 21 ЦК України, ст. 152 ЗК України є підставою для визнання їх незаконними та скасування у судовому порядку. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється щляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи, що спірний наказ Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13.01.2015 року № 4-сг прийнятий із численними порушеннями законодавства, без необхідних погоджень проекту землеустрою, без обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації, без вилучення землі у попереднього користувача, то свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку, яке є похідним документом і лише посвідчує виникнення права власності, відповідно має бути визнане недійсним разом із скасуванням незаконних пунктів цього наказу про відведення спірної земельної ділянки у власність. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 117 ЗК України спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності, а її власником (розпорядником), враховуючи положення ст.ст. 122, 149 ЗК України та ст. 31 Лісового Кодексу України, є Миколаївська обласна державна адміністрація. Отже, обласна державна адміністрація в даному випадку є уповноваженим державою органом, який розпоряджається землями зазначеної категорії. Таким чином, вибуття спірної земельної ділянки відбулося без волі власника - держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації. Тому належним способом захисту порушеного права власності є витребування земельної ділянки від нинішнього власника [PERSON] на користь належного власника - держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації. Водночас встановлено, що на час пред'явлення позову спірна земельна ділянка надана в оренду [PERSON] на підставі договору оренди землі від 29.07.2016 року, укладеного з [PERSON], та акту приймання-передачі земельної ділянки. Право оренди 07.09.2016 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №16337971. Згідно з п. 37 зазначеного договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Проте, права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий шляхом подання віндикаційного позову. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-2407цс15: "Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України."; та узгоджується з положеннями ч. 3 п. 10 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року. Таким чином, права власника на витребування майна від особи, яка не є стороною недійсного правочину, підлягає захисту шляхом подання віндикаційного позову. Оскільки позивач у справі - Миколаївська облдержадміністрація - не є строною договору оренди земельної ділянки, укладеним між [PERSON]та [PERSON], якому ділянка передана за актом прийому-передачі та який її використовує, належним способом захисту в даному випадку є вимога про витребування спірного майна від [PERSON] у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації. Вказане узгоджується з положеннями п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав". Зокрема, у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами ст.ст. 387, 388 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Веселинівське лісове господарство», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Веселинівська районна державна адміністрація Миколаївської області, про визнання незаконним та скасування наказу (в певній частині), визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витребування земельної ділянки, необхідно задовольнити частково -визнати незаконними та скасувати п.п. 1, 22 наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13 січня 2015 року № 4-сг в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер [NUMBER]), видане 13 березня 2015 року [PERSON] реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області; витребувати від [PERSON] у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером [NUMBER], розташовану в межах території Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. При вирішенні даного спору суд враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 16.12.2015 року (справа № 6-2510 цс15), правову позицію Великої Палати Верховного Суду (справа № 369/1777/13-ц, справа № 368/1158/16-ц), Верховного Суду (справа № 469/777/16-ц, № 469/1291/16-ц). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол до Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Перший протокол до Конвенції ратифікований Законом України 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року та інші) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Так, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення, в тому числі, про передачу земель державної власності в приватну власність, позбавляє український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. У даній справі "суспільним", "публічним" інтересом, яким і обґрунтовується звернення прокурора до суду з вимогою витребувати земельну ділянку з володіння [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель лісового фонду та безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державної та комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю українського народу, лісів - національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. "Суспільний", "публічний" інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з державної власності за рішенням органу, який не мав відповідних повноважень, та всупереч встановленому законом порядку, що порушило право власності українського народу та інтереси суспільства, дії держави, в інтересах якої і заявлено позов, відповідають критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном. Виходячи з того, що з державної власності без згоди власника (розпорядника) (держави) в особі Миколаївської обласної державної адміністрації та землекористувача ДП "Веселинівське лісове господарство"), в порушення порядку вилучення та зміни цільового призначення земель лісового фонду, незаконно вибула вказана земельна ділянка шляхом прийняття оскаржуваного наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13 січня 2015 року № 4-сг та видачі оспорюваного Свідоцтва про право власності на земельну ділянку, чим порушено інтереси держави. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Тому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову прокурора в інтересах держави та визнання незаконними та скасування п.п. 1, 22 наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 13 січня 2015 року № 4-сг в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність [PERSON], визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер [NUMBER]), видане 13 березня 2015 року [PERSON] реєстраційною службою Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, та витребування від [PERSON] у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, підлягає стягненню в рівних частинах з відповідачів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, [PERSON], [PERSON] на користь прокуратури Миколаївської області по 1600,00 (одній тисячі шістсот) гривень з кожного судового збору. На підставів викладеного,

Outcome: partial