Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», яке є правонаступником ПАТ «Сведбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, визнання права власності на предмет іпотеки й виселення, в якому просить суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки , а саме : на квартиру [ADDRESS] та визнати за ТОВ «Вердикт Фінанс» право власності на це майно, зобов'язати відповідача [PERSON] передати ТОВ «Вердикт Фінанс» всі правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] та виселити відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явився за невідомою суду причиною, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином , але до суду не з'явився. Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю та заперечень проти позову до суду не надходило .Поштові конверти повернулись до суду із зазначенням про закінчення терміну зберігання. Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України сторони повинні добросовісно користуватися своїми правами. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть учать у справі , не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає справи не інше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Судом встановлено, що між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого виступає ПАТ «Сведбанк», 23.05.2008 року був укладений кредитний договір №0703050871-099, згідно якого позивач зобов'язувався надати відповідачу кредит у сумі 74000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% строком погашення до 22.05.2023 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та відповідачем, 23.05.2008 року був укладений договір іпотеки №0703050871-099-Z-1 квартири [ADDRESS], що належить відповідачу на праві власності. Предмет іпотеки був договором оцінений в 376805,55 грн. Відповідно до договору факторингу №11 від 02.02.2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс», до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право відступлення грошової вимоги. (арк.спр. №30-41). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку , встановлених законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Закон України«Про банки та банківську діяльність» визначив, що банки, які мають банківську ліцензію, мають право здійснювати кредитування в іноземній валюті. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. 23.05.2008 року при укладанні кредитного договору № 0703/0508/71-099 та договору іпотеки 0703/0508/71-099-Z-1 сторони поставили свій підпис під договором, чим засвідчили факт на згоду з умовами договору, обов'язками за договорами, що всі умови договорів цілком зрозумілі, вони вважають їх справедливими. Договори було підписано добровільно, окрім того, відповідач за договором надав гарантії того, що він ознайомлені з договірними умовами і він з ним погоджуються (арк.спр. № 7-16). Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч.1,ч.2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом. Боржник ,який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідач [PERSON] допустив порушення умов укладеного з банком кредитного договору, що виразилося у невиконання обов`язку щодо своєчасного та повного погашення щомісячних платежів банку. Так, з розрахунку, наданого позивачем видно, що заборгованість відповідача [PERSON] складає, станом на 30.04.2013 року - 1031353,87 грн., що еквівалентно 129032,14 доларів США. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. 20.12.2012 року позивач письмово звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості у 30 денний термін з вказівкою про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, однак на момент розгляду справи даних про погашення заборгованості у суду немає. Крім того, 20.09.2013 року позивач письмово звертався до відповідача з вимогою про добровільне звільнення предмету іпотеки, що підтверджується матеріалами справи (арк.спр. № 79-81), однак на момент розгляду справи даних про добровільного звільнення предмету іпотеки у суду не має. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п.11. Договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі невиконання іпотеокдавцем Основного зобов'язання повністю або частково , у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом , пені, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи , що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання , а також інших випадках, передбачених Основним договором та договором іпотеки , у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов'язання(як основного боргу, так і процентів за ним). Згідно ст.12 Закону України "Про іпотеку" передбачено правові наслідки порушення обов'язків іпотекодавця, а саме : у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання , а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.33 Закону України "Про іпотеку" визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.37 Закону України "Про іпотеку" Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно висновку суб'єкту оціночної діяльності ТОВ «Вавілон» № 13716/12 від 14.08.2012 року ринкова вартість оціночного майна , а саме : квартири [ADDRESS] складає 235864,00 грн.(арк.спр.№17). Статтями 24,28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Статтею 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачена передача обтяжувачу права власності на предмет забезпечувального обтяження. Відповідно до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року з урахуванням положень ч.3 ст.33 , ст.36, ч.1 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Відповідно до ст.ст. 9, ст.109 ЖК України , ст.39-40 ЗУ «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення , яке є предметом іпотеки , проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року суд, за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Таким чином, оцінивши співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна та враховуючи загальні засади цивільного законодавства , суд вважає, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2358,64 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved