Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON], діючи також як опікун в інтересах [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулася в суд з позовом до Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що після смерті її батьків - батька - [PERSON], який помер 09.10. 2008 року та матері - [PERSON], померлої 12.09. 2014 року, відкрилася спадщина на житловий будинок № 19, що розташований по вул. Комсольській, в с. Ділове Рахівського району Закарпатської області. Вона, як спадкоємець та опікун дітей-сиріт, - [PERSON], 11.02. [INFO], [PERSON], 11.01. [INFO] та [PERSON], 01.06. [INFO], звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус оглянула представлені нею документи та виявила відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що вказала у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відсутність необхідної реєстрації свідоцтва про право власності на житло на момент його видачі, сприяє сьогодні поданню нею даного позову, в якому просить визнати за нею та підопічними - [PERSON], 11.02. [INFO], [PERSON], 11.01. [INFO] та [PERSON], 01.06. [INFO], право власності у порядку спадкування за законом після смерті батьків, право власності на 1/4 кожному із спадкоємців в житловому будинку, що розташований по вул. Комсомольська, 19 с. Ділове, Рахівського району Закарпатської області. Позивачка [PERSON], в судове засідання не з"явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Діловецької сільської ради Рахівського району Закарпатської області, в судове засідання не з"явився, Т.в.о., сільського голови [PERSON], надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнають. Вивчивши матеріали справита дослідивши надані докази, суд дійшов до наступноговисновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що 09.10. 2008 року, помер батько позивачки - [PERSON], що стверджено свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 073765 від 10.10. 2008 року. 12.09. 2014 року, померла мати позивачки - [PERSON], що стверджено свідоцтвом просмерть серії І-ФМ № 79154 від 15.09. 2014 року. Після смерті батьків позивачки [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок № 19, що розташований по вул. Комсомольська, в с. Ділове Рахівського району Закарпатської області. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права та прав її підопічних на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в їх користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будівлі житлового будинку № 19, розташованого в с. Костилівка, вул. Комсомольська, Рахівського району Закарпатської області, виданого техніком з інвентаризації нерухомого майна від 10.05. 2015 року, спадковий будинок побудований у 1990 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Як встановлено судом з матеріалів справи, спадковий житловий будинок за життя належав спадкодавцям - [PERSON] та [PERSON]. На підставі чого, суд констатує, що спадковий житловий будинок не являється самочинно збудованим, тому у даному процесі із заявлених підстав, є б"єктом спадкових прав та, відповідно, предметом позову. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадщину прийняла, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцями, у зв'язку з чим набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Як встановлено з матеріалів справи, дітьми померлих [PERSON] та [PERSON], є також [PERSON], 11.02. [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серіїІ-ФМ № 034665 від 23.02. 1998 року, [PERSON],11.01. [INFO], що стверджено свдіоцтвом про народження серії І-ФМ № 010185 від 28.01. 2000 року та [PERSON],01.06. [INFO], тому, в силу положень ст. 1261 ЦК України, також виступають спадкоємцями першої черги спадкування за законом. Поряд з цим, розпорядженням голови Рахівської РДА, над дітьми-сиротами - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], встановлено опіку та призначено опікуном позивачку - [PERSON]. Встановлення опіки, за своїм змістом встановлює право вчинення опікуном правочинів від імені та в інтересах підопічного, однак встановлення опіки не позбавляє права на спадкування, тому в даному випадку, право на спадкування спірного будинку належить як позивачці, так і її підопічним. Суд констатує, що у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вказані діти спадкодавців спадщину прийняли, оскільки цивільним законодавстом визначено місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків. Згідно ст.ст. 1241, 1287 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, спадкують половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Части кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкоємець у заповіті сам не розділив спадщину між ними. Враховуючи, що у даному процесі, існують матеріальні правовідносини з приводу спадкування саме за законом, суд не вбачає підстав для зменшення часток кожного із спадкоємців у спадковому житловому будинку, тому за кожним із дітей спадкоємців підлягає визнанню право власності у порядку спадкування на 1/4 частину житлового будинку № 19, розташованого по вул. Комсомольській в с. Ділове, Рахівського району Закарпатської області. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved