overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на самочинно забудоване нерухоме майно. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка по вул.Мічуріна,11а в с.Новоселиця Ульяновського району Кіровоградської області, на якій він самочинно збудував будинок, сарай та прибудову. У зв"язку з тим, що даний будинок, сарай та прибудова є об"єктами самочинного будівництва та побудовані капітально, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про визнання права власності на зазначені будівлі. Позивач вважає, що зазначене самочинне будівництво здійснено без порушення будівельних норм та правил, протипожежних вимог та жодним чином не порушує права та інтереси третіх осіб. На підставі вищевикладеного [PERSON] просить визнати за ним право власності на самочинно збудовані: будинок (літера»А»), сарай (літера»Б») та прибудову (літера «б»), що розташовані по вул.Мічуріна,11а в с.Новоселиця Ульяновського району Кіровоградської області. Позивач в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.47), [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка по вул.Мічуріна,11а в с.Новоселиця Ульяновського району Кіровоградської області площею 0,25 га, виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" визначено, що право власності у порядку передбаченому ч.3 ст.376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв"язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Зважаючи на те, що представник Відповідача не заперечує проти задоволення позову, суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України). Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 20 березня 2015 року позов [PERSON] - задовольно частково. Розірвано договір № 190 від 29.09.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] з виконання робіт по ремонту балкону квартири [ADDRESS]. Стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. а витрати на правову допомогу 1000 (одна тисяча) грн. Стягнуто [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 (двісті сорок три, 60) грн. В іншій частині позову відмовлено. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів відмовлено. Згідно ч. З ст. 6 ЗУ "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має дві вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" визначено розмір ставок - за позовну вимогу немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243, 60 грн. (п. 1.2.). Відповідно до п.13 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" визначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що судом задоволено дві вимоги - немайнового характеру. Проте, при ухваленні рішення, судом вирішено питання про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір тільки по одній вимозі немайнового характеру. Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне додатково стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 (двісті сорок три, 60) грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про надання дозволу на відкриття візи та виїзд дочки [PERSON] - [INFO] за межі України. Позивачка посилається на те, що з батьком дитини [PERSON] шлюб розірвала 08 лютого 2012 року. Має намір оздоровити дитину в Республіці Італія, де проживає її мати [PERSON] Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зіслалася на обставини викладені в позові. Відповідач позову не визнав та пояснив, що оздоровити дитину можна на території України, а також вважає, що після виїзду дитина в Україну не повернеться. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 03 липня 2008 року зареєстрували шлюб. 08 лютого 2012 року шлюб розірвано. В шлюбі [INFO] року народилась дочка [PERSON], яка проживає разом із позивачкою. Батько [PERSON] не дає дозволу на виїзд дочки закордон. Враховуючи, що позивачкою не наведено достатніх даних, що перебування дитини в Республіці Італія сприятиме забезпеченню її інтересів, створенню належних умов для відпочинку та оздоровлення, а також суд вважає, що виїзд дитини порушить право батька на спілкування з дитиною, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

20 вересня 2018 року [PERSON], звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності йому [PERSON], державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-МК №006512, площею 5,67 га, виданого на імя «Синчука Геннадія Борисовича». Заяву обґрунтовує тим, що в державному акті на право приватної власності на землю серія ІІІ-МК №006512, виданого 16 серпня 2001 року було допущено помилку в написанні його прізвища, а саме зазначено «Синчук», замість - «Сінчук», як є в дійсності. Вказане заважає йому в повній мірі вільно розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. В судове засідання заявник не зявився, направив до суду заяву у якій заявлені вимоги підтримав та просив розглядати справу без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Просив долучити також до матеріалів справи копію трудової книжки. Зазначив, що земельну ділянку отримав під час роботи на ССЗАТ "Добре життя". Представник заявника в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В судовому засіданні встановлено, що 16 серпня 2001 року на імя [PERSON] Семенівською сільскою Радою народних депутатів Арбузинського району Миколаївської області було видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-МК №006512, згідно якого останній є власником земельної ділянки площею площею 5,67 га, розташованої на території Семенівської сільскої ради Арбузинського району Миколаївської області /а.с. 3-4/. Відповідно до копії паспорту заявника серії ЕО 577655, виданого 14 вересня 1998 року Арбузинським РВ УМВС України в Миколаївській області, а також копії картки фізичної особи платника податків від 12 серпня 2009 року вірне прізвище заявника «Сінчук» /а.с. 5, 6/. Прізвище заявника російською мовою "Синчук". Згідно копії трудової книжки серії БТ-ІІ №4300223 виданої 01.09.1990 року /а.с. 23-25/ прізвище заявника зазначено як «Сінчук». [PERSON] дійсно працював в ССЗАТ "Добре життя" Викладене дає суду можливість зробити висновок, що державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-МК №006512, виданий 16 серпня 2001 року Семенівською сільскою Радою народних депутатів Арбузинського району Миколаївської області на імя «Синчука Геннадія Борисовича» належить [PERSON]. Встановлення даного юридичного факту необхідно [PERSON], для розпорядження вказаною земельною ділянкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі 2067 грн., в тому числі 949 грн. 87 коп. компенсації за невикористану відпустку, а також середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку, що дорівнює 2044 грн. 24 коп компенсацію за недотримання термінів виплати заробітної плати в розмірі 108.41 коп. та 2500 гр~ на відшкодування заподіяної моральної шкоди, а всього 6660 грн. 35 коп. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з тих підстав, що позивачка працювала у відповідача на посаді бухгалтера з 01.02.2006 року по 06.04.2009року. На день звільнення позивачки з роботи, відповідач не сплатив їй заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. У звязку з чим, на думку позивачки, відповідач повинен відшкодувати їй заподіяну моральну шкоду, сплатити середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, а також сплатити компенсацію за затримку її виплати. Представники відповідача позов не визнав з тих підстав, що на теперішній час позивачка офіційно не звільнена з роботи, а заборгованості по зарплаті на даний час погашена. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити за нижчевикладених підстав. Судом встановлено, що позивачка з 01.02.2006 року працює у відповідача на посад бухгалтера. Станом на 06.04.2009 року заборгованість відповідача перед позивачкою по заробітн і платі становила 1161 грн. 03 коп., в тому числі 103 грн. 42 коп. компенсації за невикористань відпустку за 2009 рік (а.с. 32, 44). Однак, згідно з платіжними відомостями, відповідач станом на 06.04.2009року повністю розрахувався з позивачкою по заробітній платі, сплативши останн : вищевказані 1161 грн. 03 коп. (а.с. 74-79). Отже, на час розгляду справи в суді будь-яке^ заборгованості відповідача перед позивачкою не існує. З табелів обліку робочого часу встановлено, що позивачка на даний час не звільнена з посади бухгалтера НВП "ДіадаК", а з 06.04.2009 року по теперішній час не виходить на роботу. Суд критично оцінює доводи позивачки про те, що вона 06.04.2009 року була звільнена з роботи, оскільки з пояснень позивачки вбачається, що керівництво НВП "ДіадаК" її офіційно не звільняло з роботи, а наказ про її звільнення з роботи та запис в трудову книжку остання виготовила особисто, без будь-якого дозволу з боку керівництва НВП "ДіадаК". Викладене підтверджується трудовою книжкою позивачки (а.с. 6), де запис про її звільнення з посади бухгалтера НВП "ДіадаК" не підписаний директором вказаного підприємства, який, в свою черг, пояснив, що наказу про звільнення позивачки з роботи на підприємстві не існує. Враховуючи, що на даний час позивачка не звільнена з роботи та заборгованості гю зарплаті не існує, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки трудов права позивачки відповідачем не порушені.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є його матір»ю, яка подарувала квартиру у [ADDRESS] На обгрунтування вимог у заяві зазначено, що розбіжність у написанні прізвищ матері «[PERSON]», а його - "[PERSON]", тобто букв "і" та "и", викликає сумнів у працівників Конотопської ОДПІ щодо підтвердження родинних відносин внаслідок чого інспекція вимагає сплатити 1% збору в дохід держави з укладеного між ним та матір"ю договору дарування квартири. Іншим шляхом встановити цей факт неможливо, що і стало підставою для звернення до суду. [PERSON] подав клопотання про розгляд справи без нього, вимоги підтримує. Заінтересовані особи: [PERSON] та Конотопська ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області, які повідомлені про час та місце розгляду справи, правом надання письмових пояснень не скористалися, у судове засідання особа та представник не з»явилися, що не є перешкодою для винесення судового рішення; приватний нотаріус Конотопського нотаріального округу Пастушенко Л.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши представлені докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції судів, відповідно до ст.256 ЦПК України, зокрема й встановлення факту родинних відносин - ч.1, п. 1 вказаної статті. Факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є сином [PERSON] доводиться свідоцтвом про народження заявника за яким прізвище останнього та його матері на російській мові "[PERSON]" і "[PERSON]", при цьому ім"я та по батькові матері збігаються з визначеним у договорі дарування квартири [ADDRESS] - "[PERSON]". Крім того, за експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз українські записи прізвища "[PERSON]" та російські записи - "[PERSON]"/"[PERSON]" у документах наданих для експертизи є ідентичними (а.с.4,5-6,7).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

АТ "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з тих підстав, що як стверджує 26.01.2011 року публічне Акціонерне Товариство "Дельта Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір № 002-01003-260111 . Відповідно до умов договору банк відкрив [PERSON] картковий рахунок в національній валюті України - гривні, ліміт кредитної лінії складає 5773,99 грн. АТ "Дельта Банк" виконав взяті на себе зобов'язання, відкривши [PERSON]. картковий рахунок, проте [PERSON] не виконує належним чином зобов'язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Станом на 06.08.2014 року заборгованість [PERSON] складає 2759,58 грн., тому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором на загальну суму 2759,58 грн. Представник позивача Духота І.В. в судове засідання не з"явився , надав до суду письмову заяву , в якій позовні вимоги підтримав повністю, просить слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав , стверджує, що повністю погасив заборгованість по кредитному договору в підтвердження чого надав банківські квитанції про сплату боргу. Давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 26.01.2011 року між АТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 002-01003-260111. [PERSON] не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором і не здійснював повернення кредиту, відповідно до умов договору, а тому, виникла заборгованість, яка станом на 06.08.2014 року, складала - 2759,58 гривень. Станом на 10 листопада 2014 року [PERSON] повністю розрахувався по кредиту, що підтверджується долученими до справи копіями квитанцій: № 102567.58.1 від 08.08.2014 року, на суму - 1000 гривень; № 102567.58.2 від 06.09.2014 року, на суму - 700 гривень; № Q.Q.304855553.1 від 10.10.2014 року, на суму - 1060 гривень, таким чином зобов'язання відповідачем перед позивачем повністю виконано.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач ПАТ "Дельта Банк" звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту у сумі 1418,86 грн., посилаючись на те, що 16.04.2008 року відповідач уклала договір кредиту № 002-20236-160408 з ПАТ "Дельта Банк". Кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі. Посилаючись на те, що свої зобов'язання за договором ПАТ "Дельта Банк" виконав, надавши кредит, однак [PERSON] допустив прострочення платежів, у зв'язку з чим станом на 20.09.2013 року утворилася заборгованість у сумі 1418,86 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, згідно письмової заяви просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Встановлено, що 16.04.2008 р. між ТОВ "Дельта Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-20236-160408. Кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі. (а.с.5,6). Відповідач узяті на себе зобов'язання вчасно не виконав, допустивши прострочення платежів. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). З розрахунку ПАТ "Дельта банк" вбачається, що останній платіж за договором кредиту [PERSON] був здійснений 16.05.2008 року у сумі 150 грн. (а.с.13). Враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суд виходить з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовуються незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, позовні вимоги ПАТ "Дельта банк" задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач ПАТ "Дельта Банк" звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, посилаючись на те, що 21.08.2007 року відповідач уклав договір кредиту № 002-20103-210807 з ПАТ "Дельта Банк". Кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі. Посилаючись на те, що свої зобов'язання за договором ПАТ "Дельта Банк" виконав, надавши кредит, однак [PERSON] допустив прострочення платежів, у зв'язку з чим станом на 21.11.2013 року утворилася заборгованість у сумі 3232,69 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, згідно письмової заяви просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. Встановлено, що 21.08.2007 р. між ТОВ "Дельта Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-20103-210807. Кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі. (а.с.5,6). Відповідач узяті на себе зобов'язання вчасно не виконав, допустивши прострочення платежів. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). З розрахунку ПАТ "Дельта банк" вбачається, що платежі за договором кредиту [PERSON] не здійснював. (а.с.11,12). Враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суд виходить з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовуються незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, позовні вимоги ПАТ "Дельта банк" задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed