Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

05 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію невідомої особи, яка назвалась [PERSON]. Свої\~вимоги заявник\~обґрунтував тим,\~що 18.06.2018\~р.\~невідома особа,\~яка назвалась\~[PERSON]\~була госпіталізована\~до психіатричного\~стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий безпорадний і не має можливості самостійно задовольняти основні життєві потреби. Невідома осоюа письмової поінформованої згоди\~на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не\~надав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні лікар-психіатр пояснила, що заінтересована особа дійсно потребує психіатричної допомоги, однак, дані про останню не встановлені, оскільки документи які б підтвердили та ідентифікували її особу відсутні. У судовому засіданні прокурор, висловив думку про те, що зазначена заява не підлягає задоволенню в звязку з неможливістю ідентифікувати особу госпіталізованого. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Главою 10 (ст.ст.339-342) ЦПК України та Закону України «Про психіатричну допомогу»\~врегульовано порядок розгляду заяви про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах та при встановлені в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який\~забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 4 ст.217 ЦПК України,\~головуючий встановлює особи тих, хто бере участь у судовому засіданні, а також перевіряє повноваження представників. Під час розгляду справи заявником не було\~підтверджено особу госпіталізованого громадянина, у самої особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги, також відсутні будь-які документи з її даними, в звязку з чим встановити особу відносно якої розглядається питання - не представляється можливим. Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі."Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року) Отже, виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, зважаючи на відсутність у зацікавленої особи будь-якого документу, який би дав можливість суду встановити її особу, місце проживання (реєстрації), суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви КЗ «ДКПЛ» ДОР слід відмовити.

Outcome: dismissed