Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. В обґрунтування позову позивачі зазначають, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 05.09.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Їх малолітній син [PERSON], [INFO], проживає з відповідачем. Відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області під 03.08.2016 року, вирішено питання про стягнення з позивача [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина та зобовязано сплачувати в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно починаючи з 12.07.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до рішення органу опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації, [PERSON] було дозволено зустрічатись з малолітнім сином [PERSON] двічі у тиждень, а саме - в середу з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. та в пятницю з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., за місцем проживання батька - в м. Ковелі по вул. Ніла Хасевича, 12. Однак, починаючи з 26.04.2017 року, відповідач перестала виконувати зазначене рішення органу опіки та піклування щодо можливості надання зустрічі позивача з малолітнім [PERSON] В звязку з цим позивач змушений був повторно звернутись до служби у справах дітей Ковельської районної державної адміністрації з приводу перешкод у спілкуванні з дитиною, однак йому було надано відповідь, що, з врахуванням побажань [PERSON], з 26.05.2017 року було змінено дні побачень із сином, а саме: терміном дві години щосереди в присутності [PERSON] Таке зменшення часу спілкування позивача з дитиною, на думку позивачів, було здійснено з порушенням прав як позивача, так і дитини, оскільки позивачу не надали жодного документу, на підставі якого було обмежено його право на спілкування з дитиною, не було викликано на розгляд питання про зменшення годин перебування з дитиною. Таким чином, позивач [PERSON] вважає, що в даній ситуації він позбавлений свого права, визначеного ст. 153 СК України, щодо безперешкодного спілкування зі своєю дитиною, та переважного права, визначеного ст. 151 СК України, щодо особистого виховання дитини. Крім цього, позивачі [PERSON] та [PERSON], як рідні дідусь і бабуся, також не мають можливості бачитись зі своїм внуком. Посилаючись на вимоги ст. 257 СК України, позивачі [PERSON] та [PERSON] вказують, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Оскільки дід, баба, як з боку батька, так і з боку матері с родичами дітей, батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право па звернення до суду з позовом про їх усунення. Позивачі вказують, що позивач [PERSON] виконує батьківські обов'язки, сплачує аліменти, не допускаючи заборгованості, однак, позбавлений права на вільне спілкування та участь у вихованні своєї дитини. Враховуючи викладене, позивачі просили суд: 1) зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні батька [PERSON], дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] з малолітнім [PERSON], [INFO]; 2) встановити [PERSON], [PERSON], [PERSON] наступний порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON]: спілкування з малолітнім [PERSON] без участі матері кожної першої та третьої суботи щомісяця, починаючи з 18 год. 00 хв. передуючої їм п'ятниці до 18 год. 00 хв. суботи, шляхом забирання дитини з місця його проживання або фактичного перебування та спілкування з дитиною по місцю проживання позивачів за адресою: м. Ковель, вул. Ніла Хасевича, 12; спілкування з малолітнім [PERSON] без участі матері кожної другої та четвертої середи щомісяця, починаючи з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. шляхом забирання дитини з місця його проживання або фактичного перебування та спілкування з дитиною по місцю проживання позивачів за адресою: м. Ковель, вул. Ніла Хасевича, 12, або в громадському місці. Крім цього, позивачі просили стягнути з відповідачки судові витрати по справі. В ході судового розгляду справи позивачі зменшили та уточнили свої позовні вимоги та просили суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні батька [PERSON], дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] з малолітнім [PERSON], [INFO], шляхом визначення днів зустрічі з малолітнім [PERSON] без участі матері кожної першої та третьої суботи щомісяця, починаючи з 18 год. 00 хв. передуючої їм п'ятниці до 18 год. 00 хв. суботи, шляхом забирання дитини з місця його проживання або фактичного перебування та спілкування з дитиною по місцю проживання позивачів за адресою: м. Ковель, вул. Ніла Хасевича, 12. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в задоволені позову з підстав безпідставності позовних вимог. Зокрема вказували на те, що відповідач жодним чином не чинила перешкод у спілкуванні з дитиною, виконувала рішення органу опіки та піклування, а зменшення кількості побачень батька з дитиною було вимушеним через неадекватну поведінку батька під час зустрічей з дитиною. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Ковельської районної державної адміністрації Волинської області, при прийнятті рішення покладався на розсуд суду, однак з врахуванням законні інтересів малолітньої дитини. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі та з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову. Зокрема, Законом України "Про охорону дитинства"\~передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками, або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дітей своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1\~ст. 150 СК України\~визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі\~ст. 151 СК України,\~батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Правило ч. 2\~ст. 157 СК України\~додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі\~ст. 141 СК України. Отже, з огляду на наведені положення закону, позивач не тільки має право на участь у вихованні сина і право на особисте спілкування з ним, але й зобовязаний це робити. Проте, між сторонами у справі виник спір щодо способу участі позивача [PERSON] у вихованні його дитини. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду від 05.09.2016 року. В період шлюбу у сторін народилася дитина син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір'ю за адресою: Ковельський район, с. Воля Ковельська, вул. Піщана, 1а. Право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Відповідно до ч. 2\~ст. 159 СК України,\~суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно з ч.ч. 5, 6\~ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення, та на ретельному їх з`ясуванні. Згідно рішення органу опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації № 1633/24/2-16 від 22.12.2016 року, [PERSON] було дозволено зустрічатись з малолітнім сином [PERSON] двічі у тиждень, а саме - в середу з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. та в пятницю з 11 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., в м. Ковелі по вул. Ніла Хасевича, 12. При цьому зобовязано відповідача [PERSON] не перешкоджати спілкуванню та виховання малолітнього сина з його батьком. Рішенням органу опіки та піклування Ковельської райдержадміністрації від 26.05.2017 року, на підставі заяви [PERSON], поміж іншого, було вирішено визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], який проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: с. Воля Ковельська, вул. Піщана 1-а, один раз в тиждень протягом двох годин у присутності матері [PERSON], при зустрічах враховувати інтереси дитини. Цим же рішенням визнано таким, що втратило чинність рішення органу опіки та піклування Ковельської райдержадміністрації від 22.12.2016 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] вказувала на те, що вона добросовісно виконувала зазначене рішення органу опіки та піклування та не створювала жодних перешкод [PERSON] в ході зустрічей у час, вказаний в рішенні. Зазначені обставини визнали й позивачі. В той же час, на переконання суду, визначений зазначеним рішенням спосіб участі батька у вихованні дитини не в повній мірі відповідає інтересам батька, оскільки такі зустрічі є досить рідкими та нетривалими в часі. Саме по собі звернення [PERSON] до органу опіки та піклування про скорочення побачень батька з сином опосередковано свідчить про створення певних перешкод батьку у спілкуванні з дитиною, не зважаючи на причини такого звернення. При цьому суд не може в повній мірі погодитись із зазначеним рішенням органу опіки та піклування, оскільки таке рішення частково обмежує як права батька, так і інтереси самої дитини. Згідно зі ст.ст.\~1,\~17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Суду як джерело права. Підтверджуючи свої висновки щодо невідповідності рішення органу опіки та піклування інтересам дитини, суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у Рішенні у справі "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 року (18 березня 2009 року набуло статус остаточного),де суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (Рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року). Таке втручання є порушенням зазначеного положення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладені вище правові норми та встановлені обставини по справі в сукупності, суд вважає за необхідне надати позивачу [PERSON] можливість частіше спілкуватись з дитиною та брати повноцінну участь у її вихованні, з одночасним збільшенням часу їх спілкування без участі матері. При цьому суд частково враховує побажання матері дитини, яка вказувала на те, що такі зустрічі мають проходити лише по суботах та не більше чотирьох годин в присутності діда чи баби. Крім цього, згідно вимог ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 263 СК України, спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. Статтею159 СК України визначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Таким чином позивачі [PERSON] та [PERSON], як дід та баба, також мають право спілкуватися зі своїм внуком та брати участь у його вихованні. В судовому засіданні відповідач зазначила про те, що вона не заперечує проти спілкуванні свого сина з дідом та бабою і будь-яких перешкод в цьому вона жодного разу не чинила. В той же час, допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, вказували, що відповідач чинить їм такі перешкоди, оскільки не дозволяє їм зустрічатись з внуком без її участі, домовитись про такі зустрічі не можливо, оскільки відповідач не бажає з ними спілкуватись, в тому числі в телефонному режимі. Таким чином суд вважає доведеною ту обставину, що позивачам [PERSON] та [PERSON] чиняться відповідачем певні перешкоди у їх спілкуванні з внуком, чим порушуються їх законні права, а тому такі порушення мають бути усунуті судовим рішенням. Решта доводів відповідача та її представника не спростовують висновків суду з мотивів, наведених вище, а тому суд відхиляє їх. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Чепелев проти Російської Федерації" (Chepelev v. Russia) (п.27) зазначив, що "… особлива увага має приділятись інтересам дитини, які залежно від природи й важливості можуть користуватись пріоритетом по відношенню до інтересів батьків (див. рішення "Ески проти Австрії", 25.01.2007)". Вирішуючи питання порядку та способу участі позивачів у вихованні малолітньої дитини, суд враховує зазначену практику Європейського суду з прав людини, інтереси та побажання позивачів і відповідача, розпорядок дня дитини, її вік, стан здоров'я та індивідуальні особливості малолітньої дитини, рішення опіки та піклування Ковельської районної державної адміністрації (частково), та вважає\~\~доцільним визначити наступний спосіб участі позивачів у вихованні малолітньої дитини, час відвідування та спілкування: шляхом надання їм побачень без участі матері на території м. Ковеля або, за домовленістю сторін, на іншій території: кожної суботи щомісяця з 10 год. до 14 год., враховуючи розпорядок дня дитини, її вік, стан здоров'я та індивідуальні особливості малолітньої дитини, або ж, за бажанням малолітнього [PERSON], [INFO], кожної першої та третьої суботи щомісяця, починаючи з 18 год. 00 хв. передуючої їм п'ятниці до 18 год. 00 хв. суботи, шляхом забирання дитини з місця його проживання або фактичного перебування та спілкування з дитиною по місцю проживання батька, діда, баби за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Ніла Хасевича, 12, з врахуванням розпорядку дня дитини, її віку, стану здоров'я та індивідуальних особливостей малолітньої дитини. Такий спосіб участі позивачів у вихованні дитини відповідає, на думку суду, інтересам обох сторін спору та, в першу чергу, інтересам малолітнього [PERSON], дозволяє налагодити психологічний контакт дитини з батьком, дідом та бабою, та не порушує звичайних для дитини умов життя та тижневого розпорядку. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до позивачів та належне виконання останніми своїх обов'язків обумовить це. До того ж, таке рішення суду не є перешкодою визначення сторонами в добровільному порядку додаткових днів побачень з дитиною. Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих\~Конституцією України\~прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України\~принципу верховенства права. На глибоке переконання суду, таке рішення є справедливим, забезпечить захист гарантованих Конституцією України\~прав і свобод людини, надасть можливість сторонам усунути негативні взаємовідносини та буде дійсно сприяти захисту інтересів дитини. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачів понесені і документально підтверджені останніми судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial