Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом в якому зазначив, що в трудових правовідносинах з відповідачем він знаходився з 03.03.2003 року. Розпорядженням відповідача від 14.05.2014 року він був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України без згоди профспілки "Солідарність". Вважає вказане розпорядження про звільнення незаконним, оскільки рішенням апеляційного суду Сумської області від 30.07.2013 року він був поновлений на роботі і цим рішенням було визнано, що він має право на 5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки та зазначено, що він має право звернутись до роботодавця із відповідною заявою. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 26.02.2014 року він знову був поновлений на роботі. Рішенням апеляційного суду Сумської області, яким частково було скасоване рішення суду першої інстанції було встановлено, що його поновлено на посаді консультанта з правових питань відповідача, а не профкому та що юридичною адресою Первинної профспілкової організації "Солідарність" ДП "Завод ОБ та ВТ" ВАТ "СМНВО ім.Фрунзе" є м.Суми, Покровська площа, 10. Реалізуючи своє право на вищезазначених 5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, він 12.05.2014 року звернувся до відповідача із письмовою заявою про надання йому цієї відпустки з 12.05.2014 року, але відповідач цієї відпустки йому не надав. 14.05.2014 року він повторно звернувся до відповідача із заявою про надання йому цих 5 календарних днів невикористаної відпустки з 14.05.2014 року, але відповідач відпустки йому так і не надав. Крім цього, з 30.09.2013 року він є членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації "Солідарність" ДП "Завод ОБ та ВТ" ВАТ "СМНВО ім.Фрунзе". Листом від 08.05.2014 року ППО "Солідарність" звернулась до відповідача про необхідність надання йому додаткової відпустки на час профспілкового навчання з 12.05.2014 року по 16.05.2014 року. Він також звернувся до відповідача з аналогічної заявою про надання йому відпустки на час профспілкового навчання, але відповідач відмовив у наданні такої відпустки. Відповідач, не надавши йому додаткову щорічну відпуску на час профспілкового навчання з 12.05.2014 року по 16.05.2014 року, незаконно на його думку звільнив під час, коли він мав перебувати у відпустці. Крім того, він вважає, що звільнення його з роботи було здійснене не уповноваженою на те особою - Головою профкому об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки "Сумське НВО ім.Фрунзе" Совгірою І.І., оскільки положеннями Статуту профспілки не передбачено обрання голови виборного органу (профкому), т.я. конференція первинної профорганізації наділена повноваженнями щодо обрання саме голови профспілкової організації, а Совгіра І.І. не був обраний головою первинної профспілкової організації, а тому на його думку є нелегітимним. Крім того, всупереч вимогам Галузевої угоди, відповідач не погодив звільнення понад 4% працюючих з представником власника і центральним виборним органом профспілки, оскільки звільнивши його одного, відповідач тим самим допустив звільнення більше 4 % працюючих. Він працював у відповідача на умовах неповного робочого часу, тому відповідач, на його думку, являється організацією з неповною зайнятістю, а тому звільняти його не міг. Вважає, що відповідач незаконним звільненням і безпідставним не наданням йому вищезазначених двох відпусток порушив вимоги закону, чим завдав йому моральну шкоду яку він оцінює в 4000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить суд зобов'язати відповідача надати йому 5 календарних днів невикористаної відпустки з 14.05.2014 року, зобов'язати відповідача надати йому додаткову відпустку на час профспілкового навчання із збереженням середньої зарплати на період з 12.05.2014 року по 16.05.2014 року включно, поновити його на посаді консультанта з правових питань Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ "Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе" з 15.05.2014 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, та моральну шкоду у розмірі 4000 грн. Представник відповідача Ейсмонт Є.А. позов не визнав і суду показав, що 5 календарних днів нібито невикористаної відпустки, яку просить надати позивач з 14.05.2014 року йому вже були надані і він їх відгуляв. Додаткова відпустка на час профспілкового навчання позивачу не надавалась, т.я. раніше відповідачу план проведення занять не надавався і в цей час вже вирішувалось питання про звільнення позивача з роботи. Позивач був звільнений з роботи у відповідності з вимогами закону, тому поновленню на роботі він не підлягає, а значить не підлягає стягненню на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральна шкода. В позові просить відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що розпорядженням голови профкому об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ "Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе" І.І.Совгіри від 14.05.2014 року за № 01/06-13 позивач [PERSON] був звільнений з 14.05.2014 року з посади консультанта з правових питань за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності. /а.с.19/ Позивач за даним розпорядженням був ознайомлений. Оспорюючи своє звільнення в судовому порядку, позивач в якості підстав свого незаконного звільнення зазначив те, що: він був звільнений без згоди профспілки "Солідарність"; був звільнений не уповноваженою на те особою Совгірою І.І.; відповідач всупереч вимогам Галузевої угоди не погодив звільнення понад 4% працюючих; крім того, як він вважає був звільнений під час відпустки 5 календарних днів, яку відповідач йому хоча і не надав, але на його думку на момент звільнення 14.05.2014 року він повинен був перебувати в цій відпустці, тому вважає, що звільнення відбулось під час відпустки. На підставі перелічених обставин вважає, що його звільнення відбулось з порушенням вимог трудового законодавства України. Однак, суд не може погодитись з вказаними доводами позивача виходячи з наступного. Що стосується першої вимоги позивача щодо надання йому 5 календарних днів невикористаної щорічної відпустки з 14.05.2014 року, то слід зазначити, що позивач обгрунтовує цю вимогу тим, що про його право на отримання такої відпустки було визначено апеляційним судом Сумської області в своєму рішенні від 30.07.2013 року. Однак, в рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 30.07.2013 року, згідно якого позивач був поновлений на роботі в резулятивній частині зазначено, що позивачу [PERSON] було відмовлено в задоволенні його вимог в частині зобов'язання відповідача надати йому невикористану щорічну відпустку тривалістю 5 календарних днів. /а.с.6-8/ Крім того, судом встановлено, що ця відпустка позивачу надавалась у встановленому законом порядку. Так, право позивача на вказаних 5 днів відпустки було визначено рішенням апеляційного суду Сумської області від 28.12.2011 року де було зазначено, що "Пункт 1.1 розпорядження № 3 від 13.01.2011 року із наступними змінами в частині визначення тривалості чергової відпустки [PERSON] у 69 календарних днів, необхідно визнати незаконним, так, як її тривалість мала бути 74 календарні дні". /а.с.139-144/ З цієї різниці і виникло 5 календарних днів відпустки. На виконання цього рішення суду, розпорядженням голови профкому об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ "Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе" І.І.Совгіри від 24.02.2012 року, позивачу [PERSON] були надані ці 5 календарних днів невикористаної відпустки і позивач використав їх. /а.с.146/ Тому його вимога щодо повторного надання цих 5 календарних днів відпустки є безпідставною і задоволенню не підлягає. Відмовляючи в задоволенні другої вимоги позивача щодо надання йому додаткової відпустки на час профспілкового навчання на період з 12.05.2014 року по 16.05.2014 року суд виходить з наступного. Так, 28.02.2014 року головою профкому об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ "Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе" І.І.Совгірою було винесено розпорядження про скорочення позаштатної одиниці - консультанта з правових питань [PERSON] і його звільнення з 05.05.2014 року. /а.с.43/ 28.02.2014 року позивач [PERSON] під особистий підпис був попереджений про своє майбутнє вивільнення. /а.с.39/ Тобто, звільнення позивача з роботи повинно було відбутись 05.05.2014 року, але у зв'язку з відсутністю коштів на повний розрахунок з позивачем в день звільнення, його звільнення було перенесено і він був звільнений 14.05.2014 року. 12.05.2014 року на адресу відповідача надійшов лист первинної профспілкової організації "Солідарність" з проханням надати [PERSON] додаткову відпустку на час профспілкового навчання на період з 12.05.2014 року по 16.05.2014 року. /а.с.18/ Хоча, раніше, навіть після попередження позивача про майбутнє вивільнення, вказана профспілкова організація не зверталась до відповідача з такими листами, не повідомляла відповідача про графік проходження навчань членів цієї профспілки і взагалі не надавалось ніякої інформації щодо проведення таких навчань, тому цей лист суд розцінює як спробу у будь-який спосіб перешкодити у звільненні позивача. Що стосується вимоги позивача про поновлення його на роботі, то відмовляючи в задоволенні цієї вимоги суд виходив з наступного. Саме розпорядження голови профспілки Совгіри І.І. від 28.02.2014 року № 01/06-06 про скорочення чисельності, позивач не оспорює, а оспорює тільки процедуру такого скорочення зазначивши, що його звільнення відбулось без згоди первинної профспілки "Солідарність", членом якої він є, то тут слід зазначити, що перед звільненням, відповідач звертався з відповідним поданням від 23.04.2014 року за № 67 на ім'я голови цієї профспілки з проханням надати згоду на звільнення позивача з роботи. Це подання відповідачем було направлене за місцем державної реєстрації місця знаходження профспілки за адресою: м.Суми, вул. Комарова, 2. /а.с.46-47/ Перед цим зверненням, з метою з'ясування адреси вказаної профспілки відповідач у встановленому законом порядку звертався до Державної реєстраційної служби, звідки - 23.04.2014 року отримав відповідь, що місцезнаходженням первинної профспілкової організації "Солідарність" є адреса: м.Суми, вул.Комарова,2 куди і було направлене подання. /а.с.36/ Але ніякої відповіді від вказаної профспілки відповідач не отримав, тому позивач був звільнений без згоди цієї профспілки про що було зазначено в розпорядженні про звільнення. У відповідності з вимогами ст.43 КЗпП України у разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації(профспілкового представника). В даному випадку відповідач взагалі не отримав ніякої відповіді на своє подання щодо надання згоди на звільнення позивача з роботи, тому відповідачем правомірно було винесено розпорядження про звільнення без згоди профспілкового органу. Позивач суду зазначив, що відповідач звертався до первинної профспілкової організації "Солідарність" з поданням на отримання згоди на його звільнення за адресою: м.Суми, вул.Комарова, 2, а профспілка "Солідарність" знаходиться за іншою адресою: м.Суми, Покровська площа, 10. Однак, такі твердження позивача не заслуговують на увагу, оскільки з листа Державної реєстраційної служби від 28.10.2014 року вбачається, що з 06.07.2001 року на обліку в Реєстрі громадських об'єднань перебуває первинна профспілкова організація "Солідарність" за місцезнаходженням: м.Суми, вул.Комарова, буд.2. 24.09.2014 року на підставі заяви про зміну голови та місцезнаходження організації, в Реєстр громадських об'єднань внесені відповідні зміни щодо адреси профспілки і її місцезнаходженням стала адреса: м.Суми, Покровська площа, 10. /а.с.158/ Тобто, профспілка "Солідарність" змінила свою адресу тільки 24.09.2014 року, а відповідач звертався до цієї профспілки з поданням про надання згоди на звільнення позивача ще в квітні місяці 2014 року. Також слід зазначити, що позивач звернувся до суду з даним позовом 16.06.2014 року, а профспілка змінила свою адресу вже після судових засідань де ставилось питання про її місцезнаходження, тим самим штучно були створені докази на користь позивача. Крім того, судом, у відповідності з вимогами ст.43 КЗпП України була запитана згода первинної профспілкової організації "Солідарність" на звільнення позивача, однак була отримана відмова ції профспілки у наданні такої згоди від 10.09.2014 року. /а.с.125-126/ Відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України у разі якщо в рішенні профспілки немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Не вдаючись в надання правової оцінки підстав відмови у наданні згоди на звільнення слід зазначити, що у своєму листі профспілкова організація "Солідарність" не обґрунтувала належним чином своєї відмови стосовно позивача, не надала оцінки підставам звільнення позивача з роботи, не зазначила у чому полягає незаконність цього звільнення, посилається на обставини не пов'язані із звільненням позивача, не вказує у чому саме полягає порушення вимог чинного законодавства, тому в даному випадку є всі підстави для звільнення позивача без згоди профспілкового органу. Що стосується тверджень позивача, що він був звільнений не уповноваженою на те особою головою профспілки Совгірою І.І., то ці твердження також не заслуговують на увагу, оскільки 22.02.2011 року Совгіра І.І. був обраний головою профспілкового комітету об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ "Сумське НВО ім.М.В.Фрунзе". /а.с.105/ Таким чином, Совгіра І.І. в даному випадку наділений повноваженнями вирішувати питання про прийняття на роботу або звільнення з роботи позивача. Також слід зазначити, що позивач поновлювався на роботі на виконання рішення суду теж за розпорядженням голови профспілки Совгіри І.І., але він не оспорює правомочність повноважень Совгіри І.І. при винесенні розпорядження про поновлення його на роботі і вважає це розпорядження законним, а розпорядження цього ж голови профкому про своє звільнення він вважає незаконним, вважаючи Совгіру І.І. не уповноваженою особою на прийняття такого рішення. Посилання позивача на Галузеву угоду також є безпідставними, оскільки профспілкова організація "Солідарність" не приймала участі в її підписанні, не є стороною угоди, не перебуває в сфері дії угоди, та відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про колективні договори та угоди" не розповсюджує свою дію на членів виборних органів профспілки "Солідарність". Враховуючи, що звільнення позивача з роботи було здійснено відповідачем у відповідності до вимог чинного трудового законодавства, тому позивач не підлягає поновленню на роботі, а значить не підлягають задоволенню його вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу і моральна шкода, оскільки ці вимоги є похідними від вимоги про поновлення на роботі.

Outcome: dismissed