Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

19 липня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог посилається на те, що після смерті 23 березня 2003 року [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Перемога», площею 2,69 умовних кадастрових гектар, розташовану на території Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла [PERSON]. Окрім того, до складу спадкового майна входить право власності на домоволодіння по вулиці Пушкіна 38, в с. Попівка Миргородського району Полтавської області. У встановленому законом порядку позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу , що підтверджує право власності померлої на спадкове майно та відсутності підтвердження факту прийняття спадщини. [PERSON] прохала суд встановити факт належності на праві власності померлій 23 березня 2003 року [PERSON] вищевказаного будинковолодіння, встановити факт прийняття позивачем спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай), яке мала спадкодавець [PERSON]А, на підставі сертифікату серії ПЛ № 0219858. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.07.2018, відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання (а.с.24). У встановлений судом строк, відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача, [PERSON], яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності (а.с.18) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити їх з підстав, вказаних у позові. Представник Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не зявився. Установа направила на адресу суду лист в якому просила розгляд справи провести без участі свого представника. Заперечень проти задоволення позову сільська рада не висловила. Представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав пояснення в яких прохав розгляд справи провести у його відсутність. Третя особа, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву в якій виклала прохання провести розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала (а.с.35). Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] померла 23 березня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, зокрема, право власності на житловий будинок № 38 по вул. Пушкіна в с. Попівка Миргородського району Полтавської області та право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Перемога», площею 2,69 умовних кадастрових гектар, розташовану на території Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. За свого життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт відповідно до якого все належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с.12). Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлої на спадкове майно відсутні. При зверненні позивача до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно, нотаріусом в цьому було відмовлено по причині відсутності правовстановлюючого документу та відсутності підтвердження факту прийняття спадщини (а.с.15). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні 17.09.2018 року, надали покази, в яких вказали, що за свого життя [PERSON] постійно проживала в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами № 38 по вул. Пушкіна в с. Попівка та була його власником. Після смерті [PERSON], частину спадкового майна, зокрема речі домашнього вжитку, меблі та сільськогосподарські інструменти, прийняла [PERSON] Згідно копії погосподарської книги вбачається, що облік домогосподарства [PERSON] почав здійснюватися з 1996 року (а.с.14). На момент закінчення будівництва, питання набуття права власності на жилий будинок та його господарські будівлі і споруди, регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва, а тому за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. У відповідності до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно даних погосподарської книги спадкодавець, проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], в.с. Попівка Миргородського району Полтавської області, що підтверджено відповідною довідкою виконавчого комітету Попівської сільської ради Миргородського району № 204 від 20.02.2019 року. Враховуючи дані обставини, суд дійшов висновку, що спадкодавець у встановленому законому порядку набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Пушкіна 38, в.с. Попівка Миргородського району Полтавської області, а отже позовна вимога [PERSON] про встановлення факту належності спірного домоволодіння спадкодавцю підлягає до задоволення. Згідно з пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки спадщину було прийнято [PERSON] до набрання чинності Цивільним кодексом України то до неї підлягають застосуванню положення ЦК УРСР(1963р.). Згідно із ст. 534 ЦК УРСР 1963 р., Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. У відповідності до ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Факт прийняття [PERSON] спадщини після [PERSON] підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] наданими в судовому засіданні 17.09.2018 року, які вказали, що після смерті спадкодавця, позивачем було прийнято частинку речей, що входили до спадщини. Таким чином, позовна вимога [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], з огляду на встановлені судом обставини також підлягає до задоволення. Отже, [PERSON] відповідно до ст.534 ЦК України (1963р.) є спадкоємцем за заповітом після [PERSON] та прийняла спадщину відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 цього Кодексу. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР(1963р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з нормами ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку (пай) може бути обєктом спадкування. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином суд дійшов висновку, що [PERSON] успадкувала у встановленому законом порядку право на спірну земельну частку (пай), із земель колишнього КСП «Перемога», площею 2,69 умовних кадастрових гектар, розташовану на території Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, право на отримання якої мала [PERSON] згідно сертифікату серії ПЛ № 0219858. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Пленум ВСУ в постанові № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Оскільки відсутність правовстановлюючого документу, що підтверджує право спадкодавця на земельну частку (пай), перешкоджає позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати за ним право на отримання вказаної вище земельної частки (пай). В звязку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved