Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач в заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору №643/685-К685 від 18.07.2008 року відповідач отримала кредит на умовах, визначених даним договором. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала належним чином. У зв`язку з цим станом на 16.03.2017 року виникла заборгованість в розмірі 14780,68 доларів США, з яких: 11163,93 доларів США - борг по кредиту, 3616,75 доларів США - борг по відсоткам. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору в розмір 5739 грн. 14 коп. Відповідачем мало місце надання заперечень, за змістом яких відповідач заперечуючи проти задоволення позову посилалась на те, що вона фактично отримала кредит в сумі близько 10 000 доларів США, який отримувала частками в касі банку на протязі декількох місяців починаючи з 18.07.2008 року сумами по 600-800 доларів. Також вважає, що позивачем не доведено обставин видачі кредиту в сумі 12457,33 доларів США, оскільки ці обставини можуть бути доведенні лише видатковими касовими ордерами з її підписом про отримання даних коштів. Також відповідачем було надано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечувала проти задоволення позову посилаючись на не доведеність обставин отримання нею кредиту у розмірі 12000 доларів. Позивачем мало місце надання до суду додаткових письмових пояснень, згідно яких 18.07.2008 року відповідачем мало місце укладення вищевказаного кредитного договору по умовам якого остання отримала кредит в розмірі 12000 доларів США, що були за її заявою перераховані в гривні з позичкового рахунку на поточний з наступною видачею готівкових коштів, що були зняті відповідачем через банкомат. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність та підтримання позову в повному обсязі. В ході попередніх судових засідань (24.05.2018 року 17.09.2018 року та 12.11.2018 року) представник позивача наголосила на тому, що за умовами договору відповідач отримала кредитні кошти в сумі 12000 доларів шляхом перерахування коштів із кредитного рахунку на поточний рахунок відповідача, які вона в подальшому зняла в касі банку. На підставі додаткової угоди відповідачем також в подальшому було отримано кредитні кошти в сумі 457,33 доларів США на сплату страхових платежів. Від представника відповідача надійшла заява (телефонограма) про розгляд справи у його відсутність та відповідача, надавши до суду правову позицію, в якій зазначив, що на його думку позивачем не доведено факту отримання відповідачем коштів та їх розміру, а також просив залишити позов без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст. 257 ЦПК України. В ході попередніх судових засідань (24.05.2018 року 17.09.2018 року та 12.11.2018 року) відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову посилаючись на недоведеність позивачем факту отримання відповідачем кредитних коштів саме в розмірі 12000 доларів США, вважаючи, що єдиним належним доказом отримання кредитних коштів через касу може були лише касові ордери, що не були наданні стороною позивача, а в разі якщо отримання коштів було здійснено через картковий рахунок - не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем відповідної картки та номеру карткового рахунку. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору кредиту №643/685-К685 від 18.07.2008 року; копію додаткової угоди №1 від 17.10.2008 року; вимогу ПАТ "Укрсоцбанк" на ім`я [PERSON] про усунення порушень від 24.07.2017 року; відправку цінної кореспонденції; списки поштових відправлень; розрахунок вимог банку; курс валют; копію паспорту на ім`я [PERSON] , [INFO] ; копію статуту та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; копію заяви [PERSON] на ім`я начальника Баштанського відділення МОФ АКБ "Укрсоцбанк" від 18.07.2008 року; копію меморіального валютного ордеру №50 від 18.07.2008 року; копію заяви на видачу готівки №2 від 18.07.2008 року; довідку АТ "Укрсоцбанк" від 23.08.2018 року; виписки по особовому рахунку на ім`я [PERSON] ), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 18.07.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк (який в подальшому змінив назву на Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк) та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №643/685-К685, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12000 доларів США з умовою сплати процентів за користування кредитом у розмірі 14 % на рік, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 17.07.2023 року. 17.10.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до вказаного кредитного договору, за умовами якої було обумовлено встановлення процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15% річних починаючи з 20.10.2008 року. Доводи відповідача стосовно того, що нею фактично було отримано кредит лише в розмірі близько 10000 доларів США, а обставини щодо отримання кредиту в розмірі 12000 доларів США є недоведеним, суд відхиляє та не приймає до їх уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наявним в матеріалах справи доказами. Так, згідно п.2.1 та п. 2.2. кредитного договору (а.с.5-9) надання кредиту на цілі, визначені п. 1.2 цього Договору проводиться після укладення договору, вказаного в п.п.1.3 цього Договору шляхом перерахування Кредитором кредитних коштів в гривні з позичкового рахунку позичальника №[NUMBER] в МОФ АКБ "Укрсоцбанк", МФО 326018 на поточний рахунок позичальника №[NUMBER] в МОФ АКБ "Укрсоцбанк", МФО 326018 з наступною видачею готівкових коштів в сумі кредиту. Моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових коштів в сумі кредиту безпосередньо з позичкового рахунку позичальника. Тобто, згідно вказаних умов договору вважається, що днем надання кредиту відповідачу є день перерахування кредитором кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника №[NUMBER] в МОФ АКБ "Укрсоцбанк", МФО 326018 на поточний рахунок позичальника №[NUMBER] в МОФ АКБ "Укрсоцбанк та саме з цього дня відповідач має можливість самостійно використовувати дані кошти. В свою чергу наявні в матеріалах справи копія розрахунку вимог банку (а.с.15-20) та меморіального валютного ордеру №50 від 18.07.2008 року (а.с.47) підтверджують перерахування коштів відповідачу в розмірі 12000 доларів з рахунку № [NUMBER] на рахунок позичальника №[NUMBER], при цьому про здійснення даного перерахунку коштів просила сама відповідач в заяві від 18.07.2008 року на ім`я начальника Баштанського відідленя АКБ «Укрсоцбанк» (а.с.46), написання якої не заперечувалось самою відповідачкою. З огляду на викладене, обставини щодо отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 12000 доларів США є доведеними. Встановлені судом обставини свідчать про порушення відповідачем умов кредитного договору. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 553, 554, 1050, 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача станом на 16.03.2017 року становить 14780,68 доларів США, з яких: 11163,93 доларів США - борг по кредиту, 3616,75 доларів США - борг по відсоткам. Проте, на думку суду позивачем безпідставно нараховано в суму заборгованості по тілу кредиту 457,33 доларів США, перерахованих 30.06.2009 року, виходячи з наступного. З розрахунку заборгованості (а.с.15) вбачається, що відповідачу було видано кредит, а саме 18.07.2008 року - в розмірі 12000 доларів США та 30.06.2009 року - в розмірі 457,33 доларів США. Разом з тим, за умовами договору кредиту (а.с.5-10) відповідачу було видано кредит в розмірі лише 12000 доларів США. В ході попередніх судових засідань (24.05.2018 року 17.09.2018 року та 12.11.2018 року) представником позивача було пояснено, що кошти в розмірі 457,33 доларів СШАбули надані відповідачу на підставі додаткової угоди, укладеної між сторонами, з метою сплати страхових платежів по вказаному кредитному договору. Проте, стороною позивача не надано доказів на підтвердження укладення даної угоди та відповідно обов`язку відповідача повернути вказані кошти. Так, відповідно до вимог ч.1 та п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, доводи сторони позивача з приводу того, що 457,33 доларів СШАбули надані відповідачу 30.06.2009 року для сплати страхових платежів по кредитному договору спростовуються матеріалами справи, враховуючи, що з наявної в матеріалах справи виписки по особовому рахунку №[NUMBER] за період з 30.06.2009 року по 15.04.2011 року вбачається, що дані кошти були видані 30.06.2009 року на погашення відсотків по кредиту, що також підтверджується довідкою позивача від 23.08.2018 року (а.с.92-94) та таблицею погашення нарахованих відсотків за датою платежу 30.06.2009 року (а.с.16). Зважаючи на не доведеність позивачем зобов`язання відповідача повернути кошти, отримані останнім 30.06.2009 року в 457,33 доларів США, суд вважає, що позов в частині стягнення 457,33 доларів США не підлягає задоволенню. Крім того, наслідком безпідставного зарахування в суму заборгованості 457,33 доларів США, є відповідно безпідставне нарахування позивачем в суму заборгованості процентів на вказану суму коштів за період з 30.06.2009 року по 16.03.2017 року, що становить 7 років та 9 місяців. Так, 15% річних з 457,33 доларів США становить 68,60 доларів США (457,33 : 100 х 15) 68,60 (розмір річних відсотків) х 7 (років) = 480,2 долари США (розмір безпідставно нарахованих відсотків за 7 років). Розмір відсотків за 9 місяців ( з липня 2016 року по березень 2017 року) становить 51,45 доларів США (457,33 : 100 х 1,25 (розмір відсотків на місяць) х 9). Таким чином, загальна сума безпідставно нарахованих відсотків за 7 років та 9 місяців становить 531,65 доларів США (480,2 + 51,45). З огляду на викладене позов підлягає частковому задоволенню: 10706,6 доларів США (11163,93 - 457,33) - борг по кредиту, 3085,1 (3616,75 - 531,65) доларів США - борг по відсоткам. Загальна сума боргу станом на 16.03.2017 року становить 13791,7 доларів США. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення заборгованості за кредитом в іноземній валюті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. За такого, за загальним правилом суми заборгованості в іноземній валюті мають стягуватись судом в гривнях за офіційним курсом на день стягнення. Виключенням з даного правила є умови, визначені в правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові №6-1680цс15 від 10.02.2016 року, згідно з якою якщо у кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобовязання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. В свою чергу п. 1.1.1. кредитного договору (а.с.5-9) передбачено обовязок позичальника здійснювати щомісячні платежі в доларах США. За такого є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в доларах США, а саме в розмірі 13791,7 доларів США. Підстав для задоволення, заявленого в правовій позиції від 10.04.2019 року, клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, судом не вбачається виходячи з наступного. На підставі вимог п.9 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору. Із системного аналізу вищевказаних положень ЦПК України вбачається, що необхідним є залишення позову без розгляду лише у разі ненадання стороною по справі доказів, що витребувані судом, за умови неможливості розгляду справи без цих доказів. Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази на думку суду є достатніми для вирішення спору по суті, що свою чергу свідчить про відсутність достатніх підстав для залишення позову без розгляду. На підставі ст. 141 ЦПК України, виходячи з принципу пропорційності покладення судових витрат при частковому задовленню позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 5354 грн. 62 коп. (враховуючи, що судом задоволено 93,3 % заявлених позовних вимог). На підстав викладеного та

Outcome: partial