Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

03.03.2015 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 11.08.2007 року, від якого мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Через зневажливе та образливе ставлення до неї зі сторони відповідача, його агресивну поведінку між ними погіршилися стосунки і вона втратила до нього почуття любові та поваги, тому збереження шлюбу вважає неможливим. Відповідач ухиляється від обов'язків з утримання дітей, не піклується про матеріальне забезпечення сім'ї. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]" та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, пояснивши, що відповідач зловживає спиртними напоями та не проявляє належної батьківської турботи про дітей. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що він надає допомогу на утримання дітей, піклується про них, і проблеми, які виникли у відносинах з позивачем, пов'язані з відсутністю у нього постійного заробітку, інших осіб він на утриманні не має. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 11.08.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копіями свідоцтв про народження дітей. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, примирятися вони не бажають, мір для цього не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за проханням позивача суд вважає можливим відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]". Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як убачається з довідки ЖБК "Полісся" від 11.02.2015 року № 116, малолітні діти сторін: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], проживають з позивачем. Добровільної угоди щодо утримання малолітніх дітей між сторонами не досягнуто. Відповідач, будучи батьком малолітніх дітей, зобов'язаний здійснювати їх утримання до досягнення ними повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров'я або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на його утриманні інших осіб, відповідачем не надано суду доказів його тяжкого матеріального становища, а також доказів на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, але при цьому визначений позивачем розмір аліментів належним чином не підтверджений, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання до суду позовної заяви в частині позову про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., тому підлягає стягненню на її користь з відповідача. А в частині позову про стягнення аліментів з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави, так як позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, що передбачено правилами розподілу судових витрат згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: partial