Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Харківська міська рада, [PERSON], третя особа Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, в якому просила, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, визнати недійсним свідоцтво про право власності на 75100 частин квартири [ADDRESS] від 24.10.2001 року під реєстраційним № 1-01-2278, видане Управлінням комунального майна і приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради в частині оформлення права власності за [PERSON]. В обґрунтування позову, позивач зазначає, що вона є власником 25/100 частини квартири [ADDRESS]. В грудні 2011 року їй стало відомо, що власник 25/100 частин вказаної квартири незаконно їх приватизував, оскільки до цього вже брав участь у безоплатній приватизації квартири, що приховав від органу приватизації. Зазначене, на її думку, порушує її права, а тому просить позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні поданий позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Харківська міська рада до суду не з'явилися,про час, місце та дату слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, своїх заперечень проти позову до суду не подали. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на необґрунтованість та незаконність позовних вимог, оскільки її батько [PERSON] був ветераном військової служби та ветераном праці, а тому мав право на безоплатну приватизацію житла незалежно від його площі. На думку представника відповідача, не подання [PERSON] органу приватизації даних про те, що він вже брав участь у приватизації, подання нового, отриманого пізніше паспорту, в якому не було відмітки про участь у приватизації, не свідчить про порушення порядку проведення приватизації державного житлового фонду. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи 28 липня 1998 року [PERSON], разом із своєю донькою - [PERSON] (відповідач) звернувся до Центру приватизації державного житлового фонду із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS]. Загальна площа цієї квартири складає 46,4 кв. м. При цьому, як вбачається з розрахунку площі квартири, що безоплатно приватизується, оформленого під час приватизації [PERSON] квартири, розмір загальної площі, що підлягає безоплатній передачі складає 52 кв. м (21х2+10). 02 вересня 1998 року [PERSON] в порядку безоплатної приватизації державного житлового фонду отримав у спільну власність з [PERSON] квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності. Отже, суд погоджується з твердженням позивача про те, що [PERSON] використав право на безоплатну приватизацію житла у межах встановлених законом норм 02 вересня 1998 року при приватизації квартири [ADDRESS]. Суд зазначає, що в заяві [PERSON] та [PERSON], поданої 28 липня 1998 року до міського центру приватизації державного житлового фонду в графі назва документу, що засвідчує особу, вказано паспорт [NUMBER] ВВС Київського РВК м. Харкова. Після цього, 08 жовтня 2001 року [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] звернувся із заявою до міського центру приватизації державного житлового фонду про оформлення в порядку приватизації права власності на квартиру [ADDRESS]. У заяві в якості документу, що посвідчує особу, [PERSON] вказав паспорт [NUMBER], виданий 22 січня 1999 року ЦОМ Дзержинського РВ ХМУ, тобто інший паспорт. У відповідності до п. 30 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.92 при видачі власнику квартири (будинку) свідоцтва про право власності на житло у паспортах усіх повнолітніх членів сім'ї власника і у свідоцтвах про народження неповнолітніх осіб робиться така помітка: "Право на безоплатну приватизацію житла використано в обсязі ___ кв. м при нормі ___ кв. м загальної площі". Таким чином, оскільки [PERSON] при приватизації квартири [ADDRESS] пред'явив інший паспорт, відомості про використання ним права на приватизацію державного житлового фонду не стали відомими міському центру приватизації державного житлового фонду. 24 жовтня 2001 року було видано свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають на праві власності 75/100 частин квартири [ADDRESS], загальна площа приватизованих приміщень склала 78,1 кв. м. [INFO] [PERSON] помер, його спадкоємцем є відповідач [PERSON]. Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду на підставах передбачених законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: - безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; - продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. У рішенні Конституційного суду України від 10 червня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (справа про безоплатну приватизацію житла) вказано, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; - у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; - у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; - весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. У відповідності до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підставі ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] після використання права на приватизацію займаного житла, повторно взяв участь у безоплатній приватизації житла, що є порушенням вимог ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Конституційний суд України в рішенні від 10 червня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" роз'яснив, що приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Враховуючи, що санітарна норма складає 21 квадратний метр, а [PERSON] безоплатно приватизовано в двох різних квартирах приміщення на загальну площу 49,23 кв. м, то суд не може погодитися з твердженням представника відповідача про правомірну участь [PERSON] в приватизації кількох квартир в межах санітарної норми та номінальної вартості житлового чека. Інакше розтлумачити норму про те, що не є повторною приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека, аніж те, що загальна площа кількох приватизованих квартир не може перевищувати 21 кв. м та додатково 10 кв. м на сім'ю неможливо. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача [PERSON] щодо права [PERSON] на приватизацію державного житлового фонду незалежно від розмірів загальної площі. В преамбулі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що цей Закон визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними: - однокімнатні квартири; - квартири (будинки), одержані у разі знесення або відселення всіх сімей з будинків (частин будинків), які належали їм на праві власності, якщо колишні власники не одержали за ці будинки (частини будинків) грошової компенсації; - квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, котрим встановлена ця пільга Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; - квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, удостоєні звання Героя Радянського Союзу, Героя Соціалістичної Праці, нагороджені орденом Слави трьох ступенів, ветерани Великої Вітчизняної війни, воїни-інтернаціоналісти, інваліди I і II груп, інваліди з дитинства, ветерани праці, що пропрацювали: не менше 25 років - жінки, 30 років - чоловіки, ветерани Збройних Сил та репресовані особи, реабілітовані згідно із Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні"; - квартири (будинки), в яких мешкають сім'ї загиблих при виконанні державних і громадських обов'язків та на виробництві; - квартири (будинки), в яких мешкають військовослужбовці, котрим встановлена пільга Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; - квартири (будинки), в яких мешкають багатодітні сім'ї (сім'ї, що мають трьох і більше неповнолітніх дітей). Отже, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що окремим громадянам безоплатно передаються у власність громадян займані ними квартири незалежно від розміру загальної площі. Тобто, вказане означає відсутність обов'язку у такого громадянина оплачувати надлишок площі займаної квартири у випадку перевищення санітарної норми та не є виключенням з правила про приватизацію займаного житла один раз. Зміст цієї норми закону свідчить, що у випадку, якщо займана квартира перевищує норми безоплатної приватизації, то визначені в законі особи звільняються від обов'язку оплати надлишку площі. Також зміст ч. 1 ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не передбачає права на безоплатну приватизацію декількох квартир або їх частин незалежно від їх загальної площі. Натомість, з розрахунку вартості надлишкової загальної площі квартири [ADDRESS] вбачається, що розмір надлишків площі склав 5,10 кв. м, що було б неможливим при врахуванні органом приватизації факту участі [PERSON] в приватизації квартири [ADDRESS]. Більше того, залучені судом копії приватизаційних справ не містять жодних доказів пред'явлення [PERSON] документів, які б посвідчували його статус ветерана військової служби або ветерана праці, що надавало б змогу органу приватизації визначити наявність таких пільг, а також правомірність участі у приватизації другої квартири. Згідно з п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.92 громадянином до органу приватизації подаються копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації. Однак, [PERSON], звертаючись із заявою про приватизацію, копію документа, що підтверджує право на пільгу не надав, взагалі приховавши факт участі у приватизації квартири [ADDRESS]. Отже, судом встановлено, що [PERSON] під час приватизації квартири [ADDRESS] не діяв по процедурі та в порядку передбаченому для приватизації другого жилих приміщень з використанням залишених на приватизаційних депозитних рахунках невикористані житлові чеки. Стаття 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. [PERSON], поданням заяви про безоплатну приватизацію другої квартири та укриттям факту участі у приватизації квартири [ADDRESS], позбавив орган приватизації можливості об'єктивно надати оцінку права на приватизацію спірної квартири, можливих пільг щодо приватизації надлишкової площі жилої квартири, у той час суд не може підміняти функції органу приватизації та прогнозувати дії Харківського міського центру приватизації у випадку подання належних документів при приватизації другої квартири. За таких обставин, судом не приймаються доводи представника відповідача про правомірність безоплатної приватизації частки у другій квартирі понад санітарну норму. Крім того, не заслуговують на увагу посилання представника відповідача [PERSON] на ст. 29 ЦК України, оскільки ЦК України набрав чинності 01 січня 2004 року, а приватизація квартир відбувалася у 1998 та 2001 роках відповідно. Відповідач [PERSON], всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не довела, що [PERSON] на момент приватизації спірної квартири постійно проживав у ній, хоча з матеріалів справи вбачається, що він брав участь у приватизації квартири [ADDRESS] і вказував, що саме за цією адресою постійно проживає. Не може погодитися суд із твердженням представника відповідача [PERSON] про те, що участь [PERSON] у приватизації квартири [ADDRESS] не стосується прав та інтересів позивача. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником 25/100 частин спірної квартири, які вона набула також в результаті приватизації. Крім того, рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2012 року за позивачем визнано право власності на 50/300 частин квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Отже, наявність співвласника спільного майна, набуття ним права власності не у відповідності до вимог закону, участь іншої особи в приватизації належної їй квартири впливає на права та інтереси [PERSON], а тому вона має право на звернення з позовом у цій справі. Таким чином, суд вважає, що приватизація [PERSON], спадкоємцем якого є відповідач [PERSON], 25/100 частин квартири [ADDRESS] відбулася з порушенням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved