Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Конденсатор" про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, посилаючись на те, що 08 серпня 2013 року між нею, як покупцем та відповідачем, як продавцем був укладений договір купівлі-продажу житлового приміщення квартири, розташованої по вул. Вербник № 140 "а" в м. Рахові, Закарпатської області. На виконання умова договору, 19 вересня 2013 року нею було сплачено ВАТ "Конденсатор" вартість товару в сумі 2 178, 50 гривень. Виконавши умови, [PERSON], реалізовуючи свої права власника почала проживати в даній квартирі. Однак, після виконання умов договору, ВАТ "Конденсатор" в особі директора [PERSON] не передало їй будь-яких правовстановлюючих документів на придбане майно. Також, [PERSON], незважаючи на її численні звернення, відмовляється з`явитися до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. При цьому, [PERSON] не заперечує, що продаж позивачці квартири відповідає його справжній волі, а при підписанні договору купівлі-продажу вони домовилися щодо всіх істотних умов договору. Факт повного виконання сторонами умов договору підтверджений самим підписанням сторонами договору купівлі-продажу квартири, сплатою нею в користь ВАТ "Конденсатор" вартості майна в сумі 2178, 50 гривень. У зв`язку з чим просила визнати дійсним договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості, житлового приміщення - квартири, що складається з двох кімнат, загальною площею 34,3 кв.м, житловою площею - 34,3 кв.м., розташованого по вул. Вербник №140 "а" кв. № 502, в м. Рахів, Закарпатської області, укладений 08 серпня 2013 року між [PERSON] та ВАТ "Конденсатор" в особі директора [PERSON], визнати за нею право власності на вищезазначене майно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача - ВАТ "Конденсатор", будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.\~ Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Якщо недійсність правочину встановлена законом, то відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ст. 220 ЦК). Отже, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним. Судом встановлено, що 08 серпня 2013 року між ВАТ "Конденсатор" в особі директора [PERSON] та [PERSON] було узгоджено істотні умови та підписано договір купівлі-продажу житлового приміщення - квартири, загальною площею 34,3 кв.м., що розташована по вул. Вербник буд. 140 "а" кв. 502, в м. Рахів, Закарпатської області. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст.657 ЦК). Таким чином, згідно з цими вимогами договір купівлі-продажу від 08 серпня 2013 року підлягав нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, роз'яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК . Досліджуючи в судовому засіданні спірний договір купівлі-продажу, судом встановлено, що по даному договору досягнуто всіх істотних умов договору, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 19 вересня 2013 року, довідкою №81 від 19.09.2013 року. Однак відповідач ВАТ "Конденсатор" в особі директора [PERSON] ухилився від нотаріального посвідчення даного договору, на додаткові вимоги позивачки щодо цього не відреагував. Згідно ст.228 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, зважаючи, що між сторонами укладений договір купівлі-продажу, сторони виконали свої зобов'язання по ньому, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання договору купівлі-продажу від 08 серпня 2013 року дійсним, окрім того позивачка правомірно набула право власності на вказане майно на підставі вищезазначеного договору. Дане право не виконується відповідачем, натомість доказів на спростування вимог позову ним не надано, тому право позивачки підлягає захисту шляхом визнання права власності. Питання про стягнення судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, позивачкою не ставилося, у зв'язку з чим судові витрати слід залишити за останньою.

Outcome: approved