Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.02.2009 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов'язання за вказаним договором. Це призвело до утворення в нього перед банком заборгованості станом на 30.06.2015 року в розмірі 15 400 грн. 48 коп., яка складається з: 3541 грн. 78 коп. - заборгованості за кредитом; 9204 грн. 97 коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 2653 грн. 73 коп. заборгованості за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 5583,90 грн., яка була задоволена рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці та різниця становить 9816 грн. 58 коп., а також 250 грн. - штрафу (фіксована частина) та 490 грн. 83 коп. - штрафу (процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 10\~557 грн. 41 коп. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просить у відповідності до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України достроково стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" не зявився, надіславши на електронну адресу суду клопотання про розгляд справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в пресі. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.02.2009 року, відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір укладений шляхом приєднання до умов договору, підтвердженням чому є підписана позичальником заява (а.с.11) та Умови і Правила надання банківських послуг (а.с. 12-17). Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пунктом 5.7 "Правил користування платіжною карткою" визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Разом з цим, суд встановив, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості. Крім того, слід зазначити, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.07.2011 року позов ПАТ "ПриватБанк" задоволено та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПАТ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.02.2009 року станом на 28.02.2011 року, в загальній сумі 5583,90 грн., а саме: 3541,78 грн. заборгованості за кредитом, 1149,05 грн. заборгованості по процентам за користуванням кредитом, 389,07 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 250,00 грн. штрафу (фіксована частина), 254,00 грн. штрафу (процентна складова), а також судові витрати у вигляді судового збору в сумі 55,84 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн. (а.с. 6), яке набуло законної сили. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вищевказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 30.06.2015 року його заборгованість перед позивачем становить 15 400 грн. 48 коп., яка складається з: 3541 грн. 78 коп. - заборгованості за кредитом; 9204 грн. 97 коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом; 2653 грн. 73 коп. заборгованості за пенею та комісією; штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн. та штрафу (відсоток від суми заборгованості) 490,83 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с. 7-9). Разом з тим слід зазначити, що позивчем при визначенні суми заборгованості відповідача була врахована сума задоволена рішенням рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.07.2011 року. Суд прийшов до висновку, що відносини, які виникли між сторонами, є кредитними відносинами та підлягають врегулюванню відповідно до норм 1054-1056-1 ЦК України та загальних положень про зобов'язання. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). У відповідності до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З огляду на те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № б/н від 11.02.2009 року та утворення у зв'язку з цим заборгованості, суд вважає, що заборгованість на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1218,00 судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved