Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

21 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша»» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування заявленого позову представник позивача зазначила, що 08.01.2018 p. близько 22.40 години, на 465км+500м автодороги «Київ-Ковель-Ягодин», поблизу смт. Луків, Турійського району, водій [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем марки «Мерседес ATEGO», р.н. [NUMBER] , рухаючись зі сторони м. Любомль в напрямку м. Київ, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] загинув на місці події. Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Мерседес ATEGO» р/н [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № Поліс № АК5892335 у ПРАТ «Страхова компанія «Перша». 12 лютого 2018 року на адресу ПрАТ «СК «Перша» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах потерпілої - [PERSON] . Заява надійшла на адресу страхової компанії 15 лютого 2018 року. 08 травня 2018 року на вимогу ПрАТ «СК «Перша» до матеріалів страхової справи долучено постанову про закриття кримінального провадження від 28.02.2018 року та акт №ОУ-00046 здачі-прийняття робіт (надання послуг). Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 44 676,00 грн. витрат на поховання. Кінцевий термін виплати -13.05.2018 р. 08.07.2019 року ПРАТ «Страхова компанія «Перша» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено 22 338,00 грн. страхового відшкодування [PERSON] . Зазначена сума становить 50% від заявленої згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування суми (44 676 грн.). У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування , за заподіяну моральну шкоду та витрат на поховання страховою компанією відмовлено. В обгрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув (згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28.02.2018 року). Однак, відмову ПрАТ «СК «Перша» у виплаті 50% страхового відшкодування вважають неправомірною та такою, що не грунтується на нормі закону. З покликанням на ст. 625, ст.1187, ст. 1188, ст. 1193 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і, зокрема, ст. 36.3, ст. 36.5 просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь [PERSON] 22 338,00 гривень невиплаченого страхового відшкодування, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 23 886, 97 грн., три відсотки річних - 5 180, 03 грн., інфляційні втрати в сумі 5 584,61 грн., а також моральну шкоду за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 10 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. В уточнених позовних вимогах представник позивача просила стягнути з відповідача, крім невиплаченої суми страхового відшкодування (22 338,00 грн.), пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України -14 741, 09 грн., 3 відсотки річних - 1 294,38 грн., інфляційні втрати - 2 800, 98 грн., моральну шкоду - 5 000 грн., та витрати на правничу допомогу - 10 000 грн. У відзиві на позов Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» зазначила, що позов є безпідставним і в його задоволенні слід відмовити, покликаючись на наступне. 19 лютого 2018 року за вх. № 5032 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Центр авто виплат Поліс», що діяла в інтересах позивача на адресу ПрАТ «СК «Перша» надійшла заява на виплату страхового відшкодування. Разом із заявою було надано певний обсяг документів, на підставі яких ПрАТ «СК «Перша» було проведено певний аналіз дорожньо-транспортної пригоди та її обставин. В подальшому, а саме 16 травня 2019 року за вх.№6992 позивачем було долучено до матеріалів страхової справи копію Постанови про закриття кримінального провадження від 28 лютого 2018 року. Відповідно до ч. 2 п. 36 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. 04 липня 2019 року ПрАТ „СК „Перша" було затверджено Страховий акт №ЦВ0314908 щодо здійснення на користь ТОВ „ЮК „ЦАП" виплати страхового відшкодування в розмірі 22 338,00 грн. 05 липня 2019 року Листом за вих. №1059/1 ПрАТ „СК „Перша" повідомило заявника про прийняте рішення. 05 липня 2019 року страхове відшкодування у розмірі 22 338.00 грн. було перераховано на вказані ТОВ „ЮК „ЦАП" банківські реквізити, доказом чого слугує відповідне платіжне доручення. Розмір сплаченого страхового відшкодування обґрунтовувався наступним. Документально підтвердженими ТОВ „ЮК „ЦАП" витратами на встановлення загиблому гр. [PERSON] надгробного пам`ятника були витрати на суму 50 000,00 грн. В свою чергу, приписами п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Із положень ст.8 Закону України „Про Державний бюджет України на 2018 рік" вбачається, що установлена в 2018 році мінімальна заробітна плата на момент вчинення ДТП (з 01 січня 2018 року) у місячному розмірі складала 3 723.00 грн. Таким чином, законодавцем на відповідача був покладений обов`язок відшкодувати особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника суму грошових коштів, що не перевищує 12 х 3 723,00 грн. = 44 676.00 грн. Відповідно до п.2.1. ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. В той же час, приписами п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» унормовано, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Також, у відповідності з ч.1 ст.1190 Цивільного кодексу України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Як вбачається із наданого ТОВ „ЮК „ЦАП" примірника Постанови про закриття кримінального провадження від 28 лютого 2018 року, загиблий гр. [PERSON] в момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, порушив низку пунктів ПДР України і саме його протиправні дії перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з механізмом настання ДТП від 08 січня 2018 року, а водій Забезпеченого транспортного засобу гр. [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на нього. Таким чином, оскільки згідно ч.2 ст.1188 ЦК України, заподіяна володільцем джерела підвищеної небезпеки шкода іншим особам (зокрема і пішоходам) відшкодовується незалежно від його вини, а також враховуючи той факт, що саме протиправні дії загиблого гр. [PERSON] перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з механізмом настання ДТП від 08 січня 2018 року, відповідач цілком вправі стверджувати що в конкретному випадку відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є дві особи: водій [PERSON] та сам пішохід [PERSON] . З огляду на вказане вище, при здійсненні розрахунку розміру належного до виплати гр. [PERSON] страхового відшкодування, ПрАТ „СК „Перша" було застосовано приписи п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і відшкодування було поділене навпіл (44 676,00 грн. / 2 = 22 338.00 грн.). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідні до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В ході судового розгляду встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так з матеріалів цивільної та кримінальної справи по факту дорожньо транспортної пригоди, що мала місце поблизу села Луків Гурійського району Волинської області (кримінальне провадження № 12018030000000025), що 08.01.2018 p. близько 22.40 години, на 465км+500м автодороги «Київ-Ковель-Ягодин», поблизу смт. Луків, Турійського району, водій [PERSON] , керуючи вантажним автомобілем марки «Мерседес ATEGO», р.н. [NUMBER] , рухаючись зі сторони м. Любомль в напрямку м. Київ, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] загинув на місці події. Оскільки відповідальність водія транспортного засобу, що скоїв наїзд на потерпілого, була застрахована згідно полісу № АК 5892335 у ПрАТ «Страхова компанія «Перша», остання провела часткову виплату страхового відшкодування, а саме виплачено відповідно до платіжних документів 22 338 грн. [PERSON] . Зазначена сума становить 50% від належної згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування та заподіяну моральну шкоду та витрат на поховання. Таке рішення було прийнято страховиком враховуючи винну поведінку самого потерпілого, як пішохода, оскільки той перебував у стані алкогольного сп`яніння, а постановою про закриття кримінального провадження від 28.02.2018 року констатовано, що в діях водія транспортного засобу відсутній склад кримінального правопорушення. З матеріалів справи слідує, що загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 44 676 грн. витрат на поховання. Товарним чеком підтверджено той факт, що 01.02.2018 року позивачем оплачено вартість пам`ятника в сумі 50000 грн. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому ч.5 цієї статті встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди) (частина друга статті 1193 ЦК України). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР. Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідач повинен нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини особи, яка керувала таким джерелом, в даному випадку витрат на придбання пам`ятника. Даний висновок суду ґрунтується на положеннях визначених ст. ст. 1200, 1201 та ч.3 ст. 1193 ЦК України і ст.. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В ст. 27.4 вказаного Закону визначено, що Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Отже не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п.36.3 ст.36 Закону, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини. На переконання суду, положення п. 36.3 ст.36 Закону стосується випадку передбаченому у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів). Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона, на думку суду, повинна відшкодовуватися у повному обсязі. Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачам на 2, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати. Отже суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування на суму 22338 грн. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. П.4 Постанови Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Приймаючи до уваги терміни не виплати страхового відшкодування, подвійну облікову ставку НБУ за кожен період, розрахунок пені, наданий позивачем, який сумніву не викликає, необхідно стягнути з відповідача пеню в сумі 14 741 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином підлягає стягненню з страховика три проценти річних, що становить 1294,38 грн., а також інфляційні витрати в сумі - 2800, 98 грн. Що стосується відшкодування моральної шкоди пов`язаної з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування то суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, враховуючи вимоги ст. 23 ЦК України, а також суму страхового відшкодування стягненої з відповідача пені, 3-х процентів річних та інфляційних втрат, то суд вважає справедливою та обґрунтованою суму, що становить - 2000 грн. Підлягає частковому задоволенню і позовна вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу з наступних підстав. Так в детальному акті наданих послуг зазначено її вартість: -аналіз документів, формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта - 1500 грн. -написання позовної заяви - 2500 грн. -написання відповіді на відзив - 2000 грн. -написання клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції - 500 грн. -присутність в суді -2500 грн. Суд вважає підставною суму до відшкодування, що становить 5000 грн., при цьому враховуючи критерії реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин по справі, кількості судових засідань, складності справи і т.п. Зазначене на переконання суду буде відповідати ст.. 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial