Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

21 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним посилаючись на те що згідно договору купівлі продажу нежитлового приміщення №799 від 03 вересня 2002 року вона придбала у ВАТ БФК "Миколаївбуд" 81\\100 частину магазину, що розташований в [ADDRESS]. 19\\100 частин магазину придбав [PERSON], та зареєстрував за ПВКП "Агронафтопродукт". В подальшому [PERSON], свою частку продав [PERSON] На теперішній час вона як власник не може продати нежиле приміщення, оскільки майно являється частковою власністю і не відокремлене від іншої частки. Просить виділити зі спільної часткової власності в натурі 81\\100 частки цілісного майнового комплексу та визнати за нею право власності на ціле нежитлове приміщення припинивши право спільної часткової власності на її 81\\100 частки магазину та 19\\10 частки що належать [PERSON] У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], не заперечували щодо задоволення позову. Суду пояснили, що частки із цілого майнового комплексу виділено в натурі їх власникам та присвоєно окремі адреса та номера. В подальшому згідно рішення міської ради за ним визнано право власності як на цілий об'єкт. Зазначене підтвердив [PERSON], та суду пояснив, що між сторонами відсутній спір щодо користування майном. За клопотанням позивача ухвалою суду від 10 листопада 2014 року замінено первісних відповідачів на належного відповідача Снігурівську міську раду та 25 листопада 2014 року залучено в якості співвідповідача Снігурівську філію Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації. Представник міської ради не заперечував щодо задоволення позову. Суду пояснив, що до міської ради звернувся [PERSON], із заявою про визнання право власності на нежиле приміщення магазину по [ADDRESS]. Згідно рішення за ПВКП "Агронафтопродукт" визнано право власності на будівлю магазину по [ADDRESS], як на окремий об'єкт. Представник БТІ не заперечував що згідно рішення міської ради було виготовлено технічну документацію на об'єкт та видано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення магазину по [ADDRESS] за ПВКП "Агронафтопродукт". На теперішній час власником об'єкту є [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов наступного. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до вимог ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Судом установлено, підтверджується наявними доказами і не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] є власником 81\\100 частки нежитлового приміщення магазину, що розташований в [ADDRESS]. Що стверджується договором купівлі продажі № 799 від 03 вересня 2002 року про придбання у ВАТ БФК "Миколаївбуд" магазину, що розташований в [ADDRESS], Реєстраційним посвідченням про реєстрацію нерухомого майна від 01 вересня 2002 року, довідкою характеристикою на нежитлове приміщення будівля магазину №4 від 05 грудня 2002 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 липня 2013 року.(а.с.4-10). 19\\100 частин магазину придбав [PERSON], та зареєстрував за ПВКП "Агронафтопродукт", а 03 березня 2006 року згідно договору купівлі продажу нежитлову будівлю магазину, як цілу будівлю магазину що розташована в [ADDRESS], продав [PERSON] Про що свідчить Витяг з Державного реєстру правочинів від 03 березня 2006 року та витягом з реєстру про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 21 березня 2006 року. (а.с. 38-41). Як вбачається з матеріалів справи нежитлове приміщення будівлі магазину № 4 що розташоване в [ADDRESS], є одноповерховою нежитловою будівлею загальною площею 610,5 кв.м, яка в натурі розділена на два відокремлені ізольовані приміщення, де 81\\100 частини приміщення площею 496,1 кв.м літера «А» належить [PERSON], а 19\\100 частини приміщення площею 114,40 кв.м літера «А-1» належить [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Снігурівської міської ради №216 від 31 серпня 2005 року магазину що належить ПП [PERSON], присвоєно адресу [ADDRESS], а магазину що належить [PERSON], присвоєно адресу [ADDRESS]. (а.с.11) Рішенням виконавчого комітету Снігурівської міської ради №286 від 26 жовтня 2005 року за приватним виробничо - комерційним підприємством "Агронафтопродукт" визнано право власності на будівлю магазину по [ADDRESS]. Та доручено Снігурівській філії Миколаївського БТІ виготовити необхідні документи на право власності на будівлю магазину.(а.с.12) Для будівництва та обслуговування будівлі торговлі надано земельну ділянку площею 0,067га, кадастровий номер 4825710100:36:019:0011. Стаття 321 ЦК України закріпляє конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке становить одне ціле. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд дійшов висновку, що [PERSON], не надала відповідних доказів на підтвердження того, що між співвласниками існує спір щодо розміру частини, не визнання права власності на нерухоме майно та неможливості користуватися майно, що перебуває у спільній частковій власності сторін. Більш того, судом встановлено, що сторонам вже виділені в натурі частини нежилого приміщення будівлі магазину, які відокремлені один від одного, кожному об'єкту присвоєно адресу та номер, а також мають кожний окремий вхід в приміщення та спору між сторонами щодо такого не визнання права власності при користуванні нежитловим приміщенням магазину у сторін не виникало. Крім того не одна із сторін не погоджується на компенсацію за припинення права власності на її частку, що не заперечувалося учасниками судового процесу, які приймали участь у розгляді справи. У зв'язку з наведеним вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають відшкодуванню судові витрати, оскільки позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed