Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

У квітні 2017 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю « Рада 2 » в особі свого представника Лепех Лесі Любомирівни, яка діє на підставі довіреності № 356 / 02 від 12 січня 2016 року, звернулась до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, свої вимоги мотивувавши тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Управляючою організацією, яка обслуговую даний будинок є Товариство з обмеженою відповідальністю " Рада 2 ". 01 квітня 2012 року було затверджено складові тарифу на послуги з утримання будинків, споруд при будинкових територій в будинку [ADDRESS]. В період з 01 липня 2012 року по 31 серпня 2014 року в результаті несплати за надані послуги у боржника [PERSON] утворився борг в розмірі 10 466 гривень 15 коп. які позивач і просить стягнути з відповідача на його користь разом з інфляційною складовою боргу, що становить 116 гривень 36 коп.., та 3 - % річних з простроченої суми що становить 797 гривень 26 коп. В судовому засіданні представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю « Рада 2 », що діє на підставі довіреності № 457 / 02 від 03 січня 2017 року ( а. с. 24) Коршун Олександр Анатолійович позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 08 / 06 / 16 від 08 червня 2016 року, від 09 листопада 2016 року ( а. с. 13) підтримала правову позицію свого довірителя, та також просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши представника позивача, відповідача та його представника , вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо. Ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні ТОВ «Рада 2» є обслуговуючою організацією будинку [ADDRESS] та здійснює господарську діяльність із утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності району, а також здійснює контроль за додержанням встановленого порядку використання жилих і інших приміщень житлового фонду та виконання громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків та при будинковими територіями. Відповідач [PERSON] є власником двокімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно з актом готовності об"єкта до експлуатації від 27 травня 2011 року від 09.11.2011 року, де ТОВ "Рада 2" визначено як експлуатуючу організацію ( т.1, .с. 107-08) 01 квітня 2012 року було затверджено складові тарифу на послуги з утримання будинків, споруд при будинкових територій в будинку [ADDRESS]. В період з 01 липня 2012 року по 31 серпня 2014 року в результаті несплати за надані послуги у боржника [PERSON] утворився борг в розмірі 10 466, 15 грн. які позивач і просить стягнути з відповідача на його користь разом з інфляційною складовою боргу, що становить 116,36 грн., та 3 - % річних з простроченої суми що становить 797 , 26 грн. Згідно із ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 1 та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 власник квартири зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, встановлені договором або законом, проводити за власні кошти ремонт квартири. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Оскільки саме на власника житлового приміщення покладено обов`язок по своєчасній сплаті за житлово-комунальні послуги, твердження відповідача та його представника про те, що між сторонами не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг, судом не приймається до уваги. Разом з тим, будь-яких доказів не отримання послуг щодо утримання будинку та при будинкової території, отримання їх в меншому розмірі або надання неякісних послуг відповідач не надав. Незважаючи на відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, із фактичних стосунків, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існували та існують, оскільки відповідач користується наданими послугами та від отримання таких послуг не відмовлявся. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 споживачі зобов"язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Рішенням адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 24.04.2014 року, на яке посилається відповідач та його представник як на доказ неправильності визначення тарифів за утримання будинку та при будинкової території, визнано дії ТОВ «Рада-2», які полягають у нарахуванні власникам (наймачам) квартир у будинку [ADDRESS] плати за надані послуги за утримання будинку і споруд та при будинкової території за тарифом, який не встановлено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради для будинку порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді користування монопольним становищем на ринку надання послуг, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів. Відтак даним рішенням лише припускається, що домінуюче становище позивача може призвести до ущемлення власників (наймачів) квартир у будинку [ADDRESS]. Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях наявність такого рішення суд не спростовує. Як вбачається з матеріалів справи складові тарифу визначалися позивачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869, затверджений Генеральним директором Кузьменко В.М. ТОВ "РАДА2" 01.04. 2012 року ( а.с. 114, т.1) та загальний тариф на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій склав 4, 42 грн. (крім першого поверху). Надалі тариф, затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 19.06.2015 року склав по будинку, у якому знаходиться квартира відповідачки 4,54 грн. Відповідачем оспорюється правильність визначеного позивачем тарифу у розмірі 4, 42 грн. за кв.м, проте загальний розмір заборгованості відповідачем не оспорюється та будь - яких доказів на його спростування не надано. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до " Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення ", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 № 572, Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12. 1995 року № 55, згідно з ст.ст. 151, 162 ЖК України, ст. 322 ЦК України та пунктів 5, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875, боржник зобов"язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не сплачував житлово - комунальні послуги з 01 липня 2012 року по 31 серпня 2014 року, відповідно до розрахунку заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ "РАДА 2 ". Відповідно до ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. При цьому, відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений термін ( дата ) цього виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін ( дату ). Відповідно до п. п.3, 5 ст. 20 Закону України " Про житлово - комунальні послуги ", ст. 162 ЖК України, споживач зобов'язаний сплачувати вартість житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 18 Правил надання централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, термін сплати вартості житлових послуг встановлений щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Судом встановлено, що відповідач не відмовлявся від житлово - комунальних послуг, що надаються позивачем, отримував їх. Крім того, власник квартири у багатоповерховому будинку не може не отримувати послуги з утримання будинків і споруд та при будинкової території, як і виконавець послуг не може припинити їх надання одному із власників квартир, оскільки послуги з утримання будинків і споруд та при будинкової території, як то прибирання при будинкової території, сходових кліток, вивезення відходів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, тощо, мають загальний характер, тобто споживаються одночасно всіма мешканцями багатоквартирного будинку, і припинення їх надання окремому споживачу є неможливим. Разом з тим, відповідач стверджує про той факт, що послуги з централізованого опалення ніколи не надавались позивачем, при цьому посилається як на доказ цього факту на акт опломбування вентилів підвального трубопроводу центрального опалення, який було складено представником ТОВ "Євро-Реконструкція" та відповідачем 01.07. 2014 року ( а.с. 62-65). Водночас, як слідує із розрахунку заборгованості ( а.с.8), кошти за послуги з централізованого опалення було нараховано відповідачу за період з жовтня 2012 року по квітень 2014 року, отже, вищезазначений акт, як належний доказ, не може бути прийнято судом та покладено в основу рішення. Щодо твердження відповідача та його представника про застосування строків позовної давності, судом також не можуть бути прийняті до уваги , оскільки відповідно до ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 02.03. 2016 року ( а.с.10-11, т.1) судовий наказ від 14.09. 2015 року про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з липня 2012 року по серпень 2014 року з [PERSON], скасовано за заявою [PERSON] з підстав не надання послуг та ТОВ "Рада 2" не є балансоутримувачем, а не з підстав пропуску позовної давності. Як встановлено в судовому засіданні, заяву про видачу судового наказу було подано до суду 05.06. 2015 року. Зі змісту ст. 264 ЦК України відбулось переривання строку позовної давності за вказаною датою. Разом з тим, приймаючи до уваги загальний строк позовної давності у три роки, передбачений ст. 256 ЦК України та положення ст. 261 ЦК України початку перебігу позовної давності, перебіг позовної давності повинен відраховуватися від дати 05.06. 2012 року. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 1 378 ( одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved