Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] обґрунтовуючи його тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 1993 року. Шлюб зареєстровано Миролюбівською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області, за актовим записом № 6. Від шлюбу з відповідачем мають двох неповнолітніх синів: повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Шлюб сторін розірвано згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2011 року. Під час подружнього життя подружжя на спільні сумісні кошти на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку посвідченого 31.07.2001 року приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області за реєстром №981 та зареєстрованого в Синельниківському бюро технічної інвентаризації 05.09.2001 року в р.№ 2133/14, придбали житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи оформлені на ім»я відповідача [PERSON]. Ринкова вартість всього житлового будинку складає 64 000 грн., а вартість 2/3 його частки 42 666 грн. згідно звіту про оцінку наданого ТОВ «С-Тиматика» від 01 жовтня 2013 року. Позивачка вказала, що 29 січня 2013 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Однак згідно ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні син, дочка, за умови, що розмір аліментів які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Після розірвання шлюбу з відповідачем у травні 2011 року, двої дітей проживають разом з позивачкою. На підставі рішення Синельниківського міськрайсуду відповідач сплачував позивачці аліменти на утримання двох синів у розмірі 33% заробітної плати. З липня 2013 року позивачка отримує лише 25% від заробітної плати, оскільки старшому синові вже виповнилося 18 років. Тобто в 2013 році позивачка отримувала на утримання сина [PERSON] в середньому 700 грн. щомісячно і вважає цю суму недостатньою для забезпечення фізичного, духовного розвитку дванадцятирічного хлопчика, оскільки зазначена сума менше ніж прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у 2013 році, який складає 1210 грн. на місяць. Також, вказала позивачка, син [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в лікарні з діагнозом: хронічний гастродуоденит Гербс езофагітом, потребує диспансарного нагляду, періодичних обстежень в умовах ОДКБ, підтримуючої терапії та дієтичного харчування, що потребує значних коштів. Даний факт підтверджує довідкою Іларіонівської селищної амбулаторії. Відповідач жодного разу не надав хворій дитині додаткових коштів на лікування, більш того, він навіть уникає спілкування з ним, не бере участі у вихованні сина та його духовному розвитку. Тому позивачка вважає, що її частка у спільному майні подружжя має бути збільшена до 2/3 ч. Позивач зауважила, що запропонувала відповідачу добровільно поділити спільний житловий будинок, однак він відмовився. Просить визнати за нею [PERSON], право власності на 2/3 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити у повному обсязі, дала суду пояснення аналогічно тому як це викладено вище. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згодний поділити будинок на дві рівних частини, крім того відповідач не згоден з вартістю будинку. Представник відповідача в судовому засіданні не вбачає підстав для збільшення частки позивачки у спільному сумісному майні подружжя тому вважає за необхідне поділити житловий будинок та господарські будівлі на дві рівних частки, доповнив, хоча відповідач і не згоден з вартістю будинку заявлять клопотання про проведення відповідної експертизи вони не будуть. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, встановив наступне. Матеріалами справи підтверджується та не заперечувалось сторонами, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.06.1993 року по 13.05.2011 року. Факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 12 червня 1993 року Миролюбівською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області на а.с.3. Згідно копії рішення Синельниківсього міськрайонного суду від 13 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON]-розірвано. (а.с.50). Той факт, що сторони від шлюбу мають двох дітей - повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] підвтерджується копіями свідоцтв про народження, відповідно: Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] (а.с.5-6) Згідно копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER], виконкомом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області 29 січня 2013 року зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] після чого дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.4). Згідно копії заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду від 02 грудня 2010 року з відповідача [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох синів [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи з 19.10.2010 року (а.с.38). Ні підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду від 03 квітня 2012 року з [PERSON], стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.02.2012 року і до припинення сином навчання у навчальному закладі, але не більше ніж до досягеннян ним двадцяти трьох років. (а.с.39). Згідно довідки № 190 від 25.11.2013 року наданої Відокремленим структурним підрозділом «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління Нижньодніпровськ Вузол Державного підприємства «Придніпровська залізниця», [PERSON] працює на зазначеному підприємстві та за період з січня 2013 року по жовтень 2013 року сума утриманих аліментів становить 7032 грн.40 коп., розмір заробітної плати належної до виплати складав 16 650 грн. 87 коп. (а.с.47). З довідки, виданої Іларіонівською амбулаторією Синельниківського району Дніпропетровської області (без дати та вихідного номера) вбачається, що [PERSON], [INFO] перебуває на диспансерному обліку за діагнозом: хронічний гастродуоденіт. Дитина потребує диспансерного нагляду, періодично обстеження в умовах ОДКБ, потребує підтримуючої терапії. (а.с.48). Відповідно до копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 31.07.2001 року продавець [PERSON] від імені [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив жилий будинок з надвірними побудовами та спорудами, які знаходяться в [ADDRESS]. (а.с.8). Факт належності [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] підвтерджується копією технічного паспорту, виданого КП «Синельниківськ міжміське бюро технічної інвентаризації» 04.06.2007 року (а.с.9-11). Згідно ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім"ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім"ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до звіту про оцінку жилого будинку [ADDRESS], виконаного станом на 01 жовтня 2013 року ТОВ «С-Тиматика» ринкова вартість об»єкта оцінки склала 64 000 грн. (а.с.15-33). Згідно повідомлення КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інветаризації» від 10.01.2014 року №8 вбачається, що жилий будинок господарські будівлі та споруди розташовані за адресою: [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу жилолго будинку посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу 31.07.2001 року за реєстровим № 981. Іншого нерухомого майна на праві особистої власності в м.Синельникове та Синельниківському районі за [PERSON] не зареєстровано. (а.с.59). В судових засіданнях було встановлено та незаперечувалося сторонами, що спірний житловий будинок по [ADDRESS] є об»ктом права спільної сумісної власності подружжя, так як був придбаний сторонами за спільні сумісні кошти за час перебування у зареєстрованому шлюбі. В судовому засіданні було встановлено, що діти сторін проживають разом з матір»ю-позивачкою, що не заперечувалося відповідачем. Суд визнає частки подружжя рівними, оскільки вважає, що відсутні підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя. Ті обставини на які посилається позивачка, а саме, що відповідачем сплачувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей в обсязі недостатньому для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей, документально нічим не підтверджуються. Так, позивачка стверджувала, що отримувала аліменти за рішенням суду на двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача, а з липня 2013 року отримує аліменти на одну дитину на утримання сина [PERSON],[INFO] у середньому 700 грн. щомісмячно, що не задовольняє потреб дванадцятирічного хлопчика, який хворіє та перебуває на диспансерному обліку з діагнозом хронічний гостродуоденит. Але ж в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка дійсно потребувала додаткової матеріальної допомоги від відповідача на придбання ліків для сина [PERSON], проведення процедур, обстежень. Крім того, позивачка не надала суду доказів які підтверджували, що вона зверталася до суду з заявою про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування сина, або ж з заявою про збільшення розміру стягнутих аліментів. Заборгованості по аліментам відповідач не має. З огляду на це, суд вважає, що розмір аліментів які отримувала позивачка на утримання двох дітей повністю задовольняли матеріалі потреби дітей. А отже, підстав для збільшення частки позивачки [PERSON] у спільному сумісному майні подружжя з підстав не надання відповідачем хворій дитині-синові [PERSON] додаткових коштів на лікування та усунення від виховання та спілкування, суд не вбачає, оскільки зазначені обставини не є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя, а лише можуть бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, довідка Іларіонівської амбулаторії, яку надала позивачка (а.с.48) не містить ні дати не вихідного номеру, що не дає можливості встановити період звернення позивачки за такою довідкою. З матеріалів справи вбачається, що сторони вимагають поділу спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання права власності на відповідну частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS], при цьому ними не досягнуто згоди стосовно поділу нерухомого майна. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ч.1,3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1.2, ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов"язана довесити ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги , встановленою та приходить до висновку, що позовні вимоги з урахуванням всіх обставин передбачених ст.ст.70,71 СК України, підлягають частковому задоволенню, тобто суд вважає за необхідне визнати за сторонами право власності по ? частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на це, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] сплачений нею судовий збір пропорційно задоволеної частини позовних вимог про розділ майна подружжя, який дорівнює 292,60 грн. із розрахунку: - вартість 2/3 частки нерухомого майна складає 42 666 грн. Позовні вимоги задоволені у розмірі ? частки, тобто на суму 32.000 грн., так як загальна вартість майна становить 64 000 грн. Сума судового збору, яка сплачена позивачкою [PERSON] при подачі позову до суду за 2/3 частки вартості майна дорівнює 426,66 грн. З огляду на це: 32 000 грн. (вартість майна що задоволена судом) : 42 666 грн.(вартість майна яку просила задовольнити позивачка) х 100% = 68,58 % (відсоткова частина задоволених вимог). Таким чином, 426,66 грн. х 68,58% = 292,60 грн. Крім того, оскільки судом також визнано за відповідачем право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 320 грн. що відповідає вартості ? частини нерухомого майна. На підставі викладеного, та ст.. ст.. 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71, п. п. 22, 25 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст.ст. 368,372 ЦК України,

Outcome: partial