Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

01 липня 2015 року представник позивача звернувся в суд до відповідача з з позовом у якому просив передати в заклад публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» автомобіль марки «DAEWOO», модель - Nexia, рік випуску - 2007, тип ТЗ - легковий седан номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], та комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобілю марки «DAEWOO», модель - Nexia, рік випуску - 2007, тип ТЗ - легковий седан номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер -[NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Судом встановлено, що 19.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №К2U0АN04180136 року, відповідно до якого останній отримав кредит на суму 15016,12 доларів США, строком до 17.10.2014 року, зі сплатою 1,25 відсотків на місць на суму залишку заборгованості за кредитом. Також між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] було укладеного договір застави рухомого майна К2U0АN04180136 від 19.10.2007 року, відповідно до якого [PERSON] передав позивачу, в забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором автомобіль марки «DAEWOO», модель - Nexia, рік випуску - 2007, тип ТЗ - легковий седан номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER]. Погашення кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись позичальником щомісяця у розмірі та в строки визначені кредитним договором. Оскільки відповідач взятих на себе зобов'язань за договором належним чином не виконує, чим порушив умови укладеного договору, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість за кредитним договором яка станом на 15.05.2012 року становила 9163,80 доларів США, що еквівалентно 77129,70 гривень. Відповідно до рішення Солом'янського районного суду міста Києва суду від 12.12.2012 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення - задоволено частково, звернено стягнення на предмет застави - автомобіль DAEWOO», модель - Nexia, рік випуску - 2007, тип ТЗ - легковий седан, номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К2U0АN04180136 від 19.10.2007 року, в сумі 9163 (дев'ять тисяч сто шістдесят три) доларів США 80 центів шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку. У судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника банку. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду 24.12.2015, 04.02.2016 та 13.01.2016 року подав заяву про перенесення розгляду справи у звязку з несвоєчасним отриманням повістом про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до довідок почтової служби всі повістки направлені на імя [PERSON] повертались у звязку з закінченням встановленого сроку зберігання (а.с. 31,32,33). У звязку з необхідністю своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин суд приходить до висновку про зловживання відповідачем свого права на перенесення судових розглядів. Згідно зі ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши письмову заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 2 Закону України "Про заставу" визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Частиною першою ст.19 Закону України "Про заставу" визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст.20 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст.20 Закону України "Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачено Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", чинним із 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Стаття 1 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. ОтжеЗакон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України "Про заставу" застосовуються лише в частині, що не суперечитьЗакону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечуваного обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбаченихст..26 цьогоЗакону. Пунктом 1 ч.1 ст.26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором К2U0АN04180136 від 19.10.2007 року, відповідно до якого [PERSON] зобовязаний передати позивачу, в забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором автомобіль марки «DAEWOO», модель - Nexia, рік випуску - 2007, тип ТЗ - легковий седан номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], та комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобілю марки «DAEWOO», модель - Nexia, рік випуску - 2007, тип ТЗ - легковий седан номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер -[NUMBER], що належить на праві власності відповідачу [PERSON] Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача про передачу йому предмета застави в заклад ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню та вважає за можливе захистити порушене право позивача, в тому числі шляхом зобов'язання відповідача передати позивачу предмет застави, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.. Враховуючи наведене та

Outcome: approved