Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовучи свої позовні вимоги тим, що 03 листопада 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та [PERSON], [PERSON] був укладений договір про фінансовий лізинг №00001062, згідно якого позивач передав у розпорядження [PERSON] об'єкт лізингу транспортний засіб типу VW Caddy Kasten 1.4 I Benzin, 2008 року випуску, шасі [NUMBER], а [PERSON] зобов'язувалася сплатити 17048,00 доларів США та авансову суму платежу в розмірі 1704,80 доларів США. Окрім того відповідач [PERSON] виступив поручителем за виконання [PERSON] умов договору про фінансовий лізинг №00001062. На думку позивача, [PERSON] та [PERSON] умови договору про фінансовий лізинг №00001062 належним чином не виконують, і тому за останніми наявна заборгованість в розмірі 109 383,22 гривень, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чино. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 03 листопада 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» та [PERSON], [PERSON] був укладений договір про фінансовий лізинг №00001062, згідно якого позивач передав у розпорядження [PERSON] об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Caddy Kasten 1.4 I Benzin, 2008 року випуску, шасі [NUMBER], а [PERSON] зобов'язувалася сплатити 17048,00 доларів США та авансову суму платежу в розмірі 1704,80 доларів США. Окрім того відповідач [PERSON] виступив поручителем за виконання [PERSON] умов договору про фінансовий лізинг №00001062. Відповідно до акту прийому-передачі до договору лізингу №00001062 від 03.11.2009 року, [PERSON] отримав предмет лізингу - транспортний засіб типу VW Caddy Kasten 1.4 I Benzin, 2008 року випуску, шасі [NUMBER]. Як вбачається з листів, вих. №№00001062 від 19.09.2011 року відповідачам направлялися досудові вимоги щодо сплати заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про фінансовий лізинг №00001062 від 03.11.2009 року, наявна заборгованість становить 109 483,22 гривень в тому числі: сума збитків - 39 077,11 гривень; сума заборгованості за відсотками - 159 816,44 гривень. У відповідності до вимог ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, а також інших актів цивільного законодавства, а в разі відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому три проценти річних за своєю природою є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов»язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Згідно статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингодавець має право: стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору; вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов'язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов'язань лізингоодержувачем за договором лізингу. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за виконання [PERSON] її обов'язків відповідно до договору про фінансовий лізинг, а також те, що відповідач [PERSON] не належним чином виконує свої обов'язки перед позивачем, у зв'язку з чим наявна заборгованість, чим позивачу завдано матеріальну шкоду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Позивач просить стягнути з відповідачів суму витрат на правову допомогу в сумі 19 174,80 гривень, яку він сплатив ТОВ "Орум" . Суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки з умов договору про надання колекторських послуг №29/28-011, укладеного між позивачем та ТОВ "Орум", вбачається, що останнім було надано послуги, які не пов'язані з розглядом даної цивільної справи, а тому позивачем не доведено суму судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, при цьому суд керувався положеннями ст. 84 ЦПК України, відповідно до вимог якої витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат судового збору підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial