Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом, просить суд поновити строк звернення до суду; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.09.2004 року, зареєстроване у реєстрі за № р.2-2093, яке видане державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] на квартиру № 40 по вул. Затонського у буд. 1 у м. Одеса на імя [PERSON] частково недійсним в частині ? частини квартири; скасувати державну реєстрацію права власності з 1/1 на ? нерухомого майна, яке зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2004 року за [PERSON] (в рівних частинах по 1/2) на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати право власності на квартиру за [PERSON] та [PERSON] як спадщину за законом по 1/2 частині кожному, після смерті [PERSON], померлого 03.02.2004 року, в рівних частинах, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м; визнати право власності на частку квартири за [PERSON] як спадщину за законом у розмірі 83/1000 частини, після смерті [PERSON], померлої 20.12.2015 року, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м.. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 03 лютого 2004 року помер батько позивача [PERSON], останнє місце проживання якого було: [ADDRESS] про, що було зроблено, першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 221 у книзі реєстрації смертей, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.12.2015 року серія 1 -ЖД № 431027. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру у якій зареєстрований та проживав позивач на момент смерті спадкодавця (фактично вступивший у спадок), а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира складається із трьох житлових кімнат площею 38,9 кв.м., загальна площа квартири 63,9 кв.м. Спадкова квартира була приватизована батьком у 2001 році, та належала йому на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 015163 яке видано 07.08.2001 року управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому та зареєстровано 05.11.2001 року у КП «ОМБТ1 та РОП» як власність. Батько позивача отримав дану квартиру в наслідок приватизації, тобто квартира до категорії спільної сумісної власності подружжя не входить, являється особистою власністю. До нотаріальної контори позивач не звертався так як в силу ч. З ст. 1268 ЦК України, Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач відмови від спадщини не писав, так як і допустити не міг того що нотаріус прямо без перевірки фактично вступивших у спадщину зможе видати свідоцтво на спадщину. Таким чином свідоцтво про право на спадщину після смерті батька підлягає скасуванню як таке, що видано з явним порушенням прав спадкоємців, тобто в наслідок спадкування після смерті батька квартиру повинні були отримати по ? частині мати позивача та позивач. 20 грудня 2015 року померла мати позивача - [PERSON], про, що було зроблено, відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса Одеського міського управління юстиції, відповідний актовий запис № 13159 у книзі реєстрації смертей, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.12.2015 року серія 1-ЖД № 435161. Останнє місце проживання моєї матері було також спадкова квартира за адресою: [ADDRESS]. 25 серпня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса для вирішення питання, щодо оформлення спадкового майна і йому було повідомлено, що квартиру покійна мати у 2004 році оформила на себе повністю всю і відповідно спадщини, після батька не має, а своє майно (батьківську квартиру в якій він проживає) вона заповіла сестрі та зятю і йому було роз'яснено, що необхідно звернутись в четверту Одеську державну нотаріальну контору де заведено спадкову справу. У зв'язку з тим, що в четвертій Одеській державній нотаріальній конторі великі черги він написав заяви про вступ у спадщину після смерті батька та матері і відправив їх поштою. 05.10.2016 року позивачем було отримано лист з нотаріальної контори, про необхідність надання документів після смерті матері. Прийшовши на прийом до нотконтори щодо прийняття спадщини після смерті батька йому повідомили, що дана спадкова справа №650/2004 перебуває у Одеському обласному нотаріальному архіві і вона передана туди так як восьму Одеську державну нотаріальну контору ліквідовано і його покійній матері видано свідоцтво про спадщину за законом від 22 вересня 2004 року і зареєстровано у реєстрі за № р.2-2093. Таким чином, позивач з відповідачем ділять спадщину в обємі ? частина квартири після смерті матері - 2/3 частки від ? повинна отримати відповідач, а 1/3 частку від залишку після спадкування з врахуванням заповіту позивач повинен поділити з сестрою у порядку спадкування за законом, тобто 8,3 відсотки від всієї квартири на користь позивача. Таким чином частка позивача в наслідок спадкування після смерті батька 50 відсотків, в наслідок спадкування після смерті матері 8.3 відсотка всього становить 58.3 / 100, а частка відповідача складає в загальному 41.7/100. Оскільки матір покійна і не може виразити свого волю, щодо внесення змін у свідоцтво, він позбавлений можливості оформити спадок після батька. З цих підстав позивач просить суд позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, просив суд задовольнити позов з вказаних у позові підстав, та заявив клопотання про поновлення строку позовної давності. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що 03.02.2004 року помер [PERSON], про що першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис про смерть № 221 та видано свідоцтво про смерть від 29.12.2015 року серія 1-ЖД № 431027 (а.с.10); 03.02.2004 року померла [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис про смерть № 13159 та видано свідоцтво про смерть від 22.12.2015 року серія 1-ЖД № 435161 (а.с.11); Відповідно до свідоцтва про народження серії VІІІ-УР №0607543, позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], та спадкоємцем першої черги за законом після їх смерті (а.с.9); Відповідно до свідоцтва про народження серії VІІІ-УР №0625874, відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], та спадкоємцем першої черги за законом після їх смерті (а.с.13,14); Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до письмової довідки ЖБК «Ленінський-24» №2 від 08.02.2016 року, померла [PERSON] з 08.05.1975 року по день смерті 20.12.2015 року проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.18); Відповідно до письмової довідки ЖБК «Ленінський-24» від 14.12.2015 року, померлий [PERSON] з 08.05.1975 року по день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.19); Відповідно до письмової довідки ЖБК «Ленінський-24» від 25.07.2016 року, позивач [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [INFO], де також проживали та були зареєстровані по день смерті його батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.20); 05.01.2017 року на адресу суду надійшла спадкова справа №650, яка заведена Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою до майна померлого 03.02.2004 року [PERSON] (а.с.39-68) Із матеріалів спадкової справи вбачається про те, що відповідно до свідоцтва про право власності, яке видано Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому №015163 від 07.08.2001 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м. (а.с.79); 23.06.2004 року, [PERSON] звернулася до Восьмої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, яка відрилася після померлого 03.02.2004 року її чоловіка [PERSON]. В заяві на прийняття спадщини [PERSON] вказала про те, що крім неї інших спадкоємців не має (а.с.75); Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою від 22.09.2004 року, [PERSON] є власником в порядку спадкування за законом після померлого 03.02.2004 року її чоловіка [PERSON] квартири [ADDRESS], загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м. (а.с.81 об.); 21.12.2016 року на адресу суду надійшла спадкова справа №548/2016, яка заведена Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою до майна померлої [PERSON] (а.с.39-68) Із матеріалів спадкової справи вбачається про те, що відповідно до нотаріально посвідченого заповіту від 15.06.2010 року, [PERSON] заповіла належну її квартиру [ADDRESS] [PERSON] 1/3 частину, [PERSON] 1/3 частину (а.с.42); 15.06.2016 року, відповідачка [PERSON] звернулася до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, яка відрилася після померлої 20.12.2015 року її матері [PERSON] (а.с.40); Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 15.06.2016 року, [PERSON], відмовився від належної йому частки спадкового майна, що залишилася після смерті після померлої 20.12.2015 року [PERSON] (а.с.39а); 06.09.2016 року, позивач [PERSON] звернувся до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, яка відрилася після померлої 20.12.2015 року його матері [PERSON] (а.с.62); 06.09.2016 року, позивач [PERSON] звернувся до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, яка відрилася після померлого 03.02.2004 року його батька [PERSON] (а.с.12); Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. В силу ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину, після померлого 03.02.2004 року батька [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини проживав та був зареєстрований з спадкодавцем за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12, зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Відповідно п.п. 210, 211 наказу міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від\~03.03.2004\~№\~20/5, Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою ст.ст.1270,1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленуму Верхового Суду України роз'яснено, що у відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання за ним права на відповідну частину спадкового майна, оскільки дане свідоцтво про право на спадщину було видано [PERSON] з порушенням права іншого спадкоємця. Згідно ч.2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч.1 ст. 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до положень ст. 34 ЗУ "Про нотаріат", видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами. Згідно ст. 1300 ЦК України, за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Оскільки між сторонами існує спір право позивача на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно за законом, тобто визнається право власності на ? частина квартири [ADDRESS] за сином [PERSON] та частина квартири [ADDRESS] за дружиною [PERSON]. З врахуванням позовних вимог щодо скасування свідоцтва про право власності на спадщину, спадкова маса після смерті [PERSON] складає ? частина квартири [ADDRESS]. Із матеріалів спадкової справи № 548/16 вбачається про те, що [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] 1/3 частину, [PERSON] 1/3 частину, що складає у відношенні до 1 166/1000 квартири кожному від належної частки у попередньому спадкуванні від ? частини. Залишок 166/1000 частини підлягає спадкуванню за законом і розподіляється між спадкоємцями за законом у рівних частках по 83/1000 кожному тобто за донькою [PERSON] 83/1000 частини та 83/1000 за сином [PERSON]. Остаточний розподіл часток з врахуванням відмови від своєї частки по заповіту [PERSON] на користь [PERSON] складає: - 415/1000 частина [PERSON], - 585/1000 частина [PERSON]. Згідно ч.1\~ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1\~ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що позивачу [PERSON] лише у серпні 2016 року стало відомо про наявність вказаного свідоцтва, суд поновляє строк позовної давності. В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає про те, що вимоги позивача, підлягають задоволенню. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved