Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

ПАТ «Український інноваційний банк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В позовній заяві вказує, що [PERSON], працюючи на посаді директора Рівненської філії AT «Укрінбанк», будучи службовою особою юридичної особи приватного права, в силу виконання функцій організаційно-розпорядчого характеру, вчинив зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки. Зокрема, він будучи призначений директором РФ AT «Укрінбанк» згідно наказу Голови правління AT «Укрінбанк» № 143-ка від 22.08.1997 року, виконуючи організаційно-розпорядчі обов'язки, являючись службовою особою, котрий згідно п. п. 2.1 своєї посадової інструкції організовує роботу та несе персональну відповідальність за виконання завдань, покладених Головним банком, внутрішніми нормативно-правовими актами Банку на філію та відділення, у межах повноважень, визначених довіреністю, Положенням про філію, іншими внутрішніми нормативно-правовими актами Банку, директор філії організовує роботу філії по проведенню банківських та інших операцій, укладає договори з юридичними і фізичними особами від імені Головного банку, забезпечує виконання філією лімітів, які доводяться до неї Головним банком, організовує перевірки наявності та зберігання заставленого майна та цільового використання кредитів, очолює кредитну комісію філії, видає в межах своєї компетенції накази та розпорядження, дає вказівки підлеглим працівникам з усіх питань роботи філії та відділень, здійснює контроль за їх виконанням. В той же час, згідно п. 4.3. Положення про кредитну комісію відділення, як голови кредитної комісії [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання функцій голови комісії, перевищення службових повноважень, дотримання вимог чинного законодавства. При цьому, згідно п. 5.3. Положення про Рівненську філію AT «Укрінбанк», [PERSON] діючи на підставі довіреності, одержаної від Головного банку, укладає всі договори з юридичними і фізичними особами від імені Головного банку в межах наданих повноважень, згідно довіреності, виданої головою правління AT «Укрінбанк» від 06.09.2005 р. уповноважений представляти інтереси AT «Укрінбанк» перед фізичними та юридичними особами, укладати договори від імені AT «Укрінбанк» та підписувати інші документи, необхідні для здійснення філією операцій, дозволених чинним законодавством, неналежно виконуючи свої обов'язки через несумлінне ставлення до них, знаходячись у своєму службовому кабінеті в РФ AT «Укрінбанк» в м. Рівне, по вул. Драгоманова,32 в період з 26.12.2006 року по 28.02.2008 року достовірно знаючи, що видача кредитів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] під забезпечення одного і того самого житлового будинку із земельною ділянкою в м. Рівне, по вул. Штейнгеля, 34 суперечила вимогам п. п. 1.3., 2.1.1 Положення про кредитування AT «Укрінбанк», затвердженого головою правління, розділів 5, 6 Інструкції з аналізу фінансового стану позичальників - фізичних осіб, затвердженої рішенням кредитного комітету від 07.07.2003 р. (оскільки оцінка фінансового стану позичальників [PERSON] та [PERSON] не проводилась, а оцінка фінансового стану позичальників [PERSON] та [PERSON] проводилась неналежним чином, в кредитних справах був відсутній необхідний перелік документів, в тому числі висновок служби безпеки банку, висновок про оцінку заставного майна), 26.12.2006 року підписав договори кредитування № 1788 із [PERSON] на загальну суму 19800,00 дол. США, № 1790 із [PERSON] на загальну суму 19800,00 дол. США, № 1789 із [PERSON] на загальну суму 19800,00 дол. США, а 07.11.2007 року договори кредитування № 1942 із [PERSON] на загальну суму 41 500,00 дол. США, № 1943 із [PERSON] на загальну суму 41 500,00 дол. США, № 1944 із [PERSON] на загальну суму 41500,00 дол.США. В подальшому, [PERSON] неналежно виконуючи свої службові обов'язки, через несумлінне ставлення до них, достовірно не переконавшись, що видача кредитів [PERSON], [PERSON] для придбання частини трьохкімнатної квартири по вул. Лисенка, 2 в м. Рівне суперечила вимогам п. п 2.2.4., 3.1.5., 3.1.2., 1.2.1.5 Положення про кредитування фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців, затвердженого рішенням правління AT «Укрінбанк» від 14.09.2007 р.(оцінка фінансового стану позичальників [PERSON] та [PERSON] проводилась неналежним чином, в кредитних справах був відсутній необхідний перелік документів, в тому числі висновок служби безпеки банку, звіт про оцінку заставного майна, який мав складатись суб'єктом незалежної оціночної діяльності) 27.12.2007 р. підписав договори про кредитування № 1961 із [PERSON] на загальну суму 62000,00 Євро та № 1962 із [PERSON] на загальну суму 30000,00 Євро, а також здійснив видачу суми кредиту в розмірі, що значно перевищує вартість нерухомого майна, яке купувалось [PERSON] та [PERSON] в кредит (вартість придбання становила 349000,00 грн., а розмір отриманих кредитів становить для купівлі даного майна становить 92000,00 Євро. Крім того, [PERSON] неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, достовірно не переконавшись, що видача кредитів [PERSON] та [PERSON] під забезпечення трьохкімнатної квартири по вул. Ботанічна, 1/3 в м. Рівне суперечила вимогам п.п.1.3, 2.1.1. Положення про кредитування AT «Укрінбанк», затвердженого головою правління AT «Укрінбанк» від 04.06.1996 року, розділів 5,6 Інструкції з аналізу фінансового стану позичальників -фізичних осіб, затвердженої рішенням кредитного комітету від 07.07.2003 року (оцінка фінансового стану позичальників [PERSON] та [PERSON] проводилася неналежним чином, в кредитних справах був відсутній необхідний перелік документів, в тому числі висновок служби безпеки банку, висновок про оцінку заставного майна) 18.01.2007 року підписав договори про кредитування №1807 із [PERSON] на загальну суму 19 800,00 дол. США та № 1808 із [PERSON] на загальну суму 19800 дол. США. В подальшому, продовжуючи злочинні дії [PERSON], зловживаючи службовим становищем, достовірно знаючи, що збільшення розміру видачі кредитів [PERSON] під забезпечення тієї ж трьохкімнатної квартири по вул. Ботанічній, 1/3 в м. Рівному суперечила вимогам п.п. 1.2.1.5, 2.2.4., 3.1.2, 3.1.5, Положення про кредитування фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, затверджене рішенням правління AT „Укрінбанк" від 14.09.2007 року, розділам 5, 6 Інструкції з аналізу фінансового стану позичальників - фізичних осіб, затвердженої рішенням кредитного комітету від 07.07.2003 року (оскільки оцінка фінансового стану позичальника [PERSON] проводилася неналежним чином, в кредитній справі був відсутній необхідний перелік документів, в тому числі висновок служби безпеки банку, звіт незалежного експерта про оцінку заставного майна) 07.03.2008 року підписав додаткову угоду до договору про кредитування № 1807 із [PERSON] про збільшення суми кредиту до 45000,00 дол. США., при цьому зазначивши в договорі іпотеки, що вартість трьохкімнатної квартири по вул. Ботанічній, 1/3 в м. Рівному збільшилася до 565000,00 грн. з 450000,00 грн. станом на момент укладення договору про кредитування № 1808 без належних на те підстав. Поряд з тим, при укладанні кредитних договорів № 1807 з додатковою угодою від 07.03.2008 року та № 1808 [PERSON] в порушення розділів 2, 5, 6 Інструкції з аналізу фінансового стану позичальників - фізичних осіб, затвердженої рішенням кредитного комітету від 07.07.2003 року, перевищив ліміти для видачі кредитів групі пов'язаних осіб в розмірі 300000,00 грн., які затверджені відповідно до протокольного рішення кредитного комітету Головного банку № 9 від 06.02.2008 року. Крім того, [PERSON] достовірно знаючи, що видача кредитів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] CO., [PERSON] та [PERSON] для купівлі автомобілів та на споживчі цілі під забезпечення ряду автомобілів, що були у використанні та належали [PERSON] суперечила вимогам п. п. 1.3, 2.1.1 Положення про кредитування AT „Укрінбанк", затвердженого головою правління AT „Укрінбанк" від 04.06.1996 року, п. п. 2.2.4., З.1.2., 3.1.5., 3.2.1. Положення про кредитування фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, затверджене рішенням правління AT „Укрінбанк" від 14.09.2007 року, розділів 5, 6 Інструкції з аналізу фінансового стану позичальників - фізичних осіб, затвердженої рішенням кредитного комітету від 07.07.2003 року (оцінка фінансового стану позичальників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]С проводилася неналежним чином, в кредитних справах був відсутній необхідний перелік документів, в тому числі висновок служби безпеки банку, висновок про оцінку заставного майна), підписав договори про кредитування: 06.06.2007 року № 1875 із [PERSON] на загальну суму 29 700,00 дол. США, 08.08.2007 року № 1908 із [PERSON] на загальну суму 35 000,00 дол. США, 23.08.2007 року № 1917 із [PERSON] на загальну суму 40000,00 дол. США, 08.01.2008 року № 1966 із [PERSON] на загальну суму 20000,00 Євро, 19.02.2008 року № 1989 із [PERSON] на загальну суму 20200,00 дол. США., 28.02.2008 року № 1998 із [PERSON] на загальну суму 19700,00 Євро. Також [PERSON] при підписанні договорів кредитування № 1875 із [PERSON] від 06.06.2007 року та № 1989 із [PERSON] від 19.02.2008 року з цільовим призначенням для придбання автомобіля, достовірно не переконавшись в тому, що банк може видавати кредитні кошти лише для купівлі нових автомобілів порушив п. 2.1. Положення про кредитування фізичних осіб на купівлю автомобілів, затвердженого рішенням кредитного комітету AT „Укрінбанк" № 47 від 10.04.2006 року надавши кредитні кошти для купівлі автомобілів, що були у вжитку, а саме: [PERSON] Аутбек, 2006 року виробництва та [PERSON] 6 СДН, 2006 року виробництва. При укладанні договору кредитування № 1966 із [PERSON] від 08.01.2008 року з цільовим призначенням кредиту на споживчі цілі, [PERSON] неналежно виконуючи свої службові обов'язки, через несумлінне ставлення до них, в порушення вимог розділу 5, 6 Інструкції з аналізу фінансового стану позичальників - фізичних осіб, затвердженої рішенням кредитного комітету від 07.07.2003 року, достовірно знаючи, що автомобілі, термін експлуатації яких більше 3 років не можуть бути належною заставою по кредитному договору, оскільки таке забезпечення розцінюється як незадовільний стан позичальника, підписав договір застави із [PERSON] № 1966/1 від 08.01.2008 року, згідно якого в заставу банку було передано автомобіль [PERSON] СЛК 230, 2004 року виробництва. Також [PERSON] в порушення п. 3.6. Положення про кредитування фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців, затверджене рішенням правління AT „Укрінбанк" від 14.09.2007 року після видачі кредитів не забезпечував належний контроль за проведенням перевірок стану заставного майна та фінансового стану позичальників. Таким чином, внаслідок вказаних вище дій [PERSON] інтересам ПАТ „Укрінбанк" заподіяно збитки у вигляді матеріальної шкоди на загальну суму 2826290,73 грн., що полягають у неповерненні, наданих AT „Укрінбанк" в особі директора Рівненської філії [PERSON] кредитних коштів. Вказує, що вина [PERSON] та сума завданої матеріальної шкоди підтверджується постановою Рівненського міського суду від 24.04.2014 р. по кримінальній справі №1715/9853/12 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, де ПАТ «Укрінбанк» виступав цивільним позивачем і якою закрито вищевказану кримінальну справу у зв'язку із закінченням строків давності. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просить стягнути із [PERSON] на користь ПАТ «Український інноваційний банк» матеріальну шкоду на загальну суму 2826290,73 гривень. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та вказав, що висновок позивача про те, що внаслідок вчинених ним дій інтересам ПАТ «Укрінбанк» нанесено матеріальна шкода в розмірі 2826290,73 гривень, яка полягають у неповерненні наданих кредитів, що були підписані ним, не відповідає дійсності. Очолювана ним в той час філія вживала усіх передбачених законодавством України заходів для погашення прострочених кредитів в результаті ці проблемні кредити погашались або ж стягувались з боржників. Звинувачуючи його в нанесенні збитків в сумі 2826290,73 гривень, позивач не зазначив, що по цих кредитах, ще коли він працював директором філії, були направлені в суди цивільні позови про стягнення заборгованості по простроченим кредитам, судами були прийняті рішення щодо стягнення сум заборгованості з самих позичальників та їх поручителів накладені арешти на майно позичальників та їх поручителів на суму більш як 7 млн. грн. Документи були передані в Державну виконавчу службу для проведення стягнення. Вказане свідчить про те, що збитки відсутні вони відшкодовані рішеннями судів і знаходяться на виконанні в держаній виконавчій службі; Рішення про видачу усіх кредитів приймалось колегіально на засіданнях кредитної комісії філії банку як і було передбачено нормативними документами (Положення про кредитну комісію філії (затверджену рішенням Правління AT «Укрінбанк» від 21.09.2005 р., протокол № 42). Рішення на кредитній комісії приймалось на підставі проведеного кредитним фахівцем аналізу документів, перевірених керівником кредитного відділу та зроблених останнім висновків про відповідність кредитної заявки вимогам нормативних документів і що вказані кредити можуть бути надані за рішенням кредитної комісії філії, висновками юристів та в.о. начальника служби безпеки. Кожен член кредитної комісії діяв відповідно до своєї посадової інструкції, положення про відділи, відповідно до вимог нормативних документів. Кожен працівник мав можливість висловити свою думку, обґрунтувати її, міг голосувати за чи проти видачі кредитів. Усі ці кредитні угоди були декілька раз перевірені в 2008-2010 роках (коли він ще очолював філію банку) фахівцями головного банку м. Києва і зауважень щодо правомірності їх видачі, проведених розрахунків не було. При передачі ним справ (в тому числі кредитних) під час його звільнення також не було зауважень, усі справи були належним чином укомплектовані та передані новому керівництву. Лише через рік після звільнення коли виник особистий конфлікт між ним і новим керівництвом банку почались спроби звинуватити його у видуманих порушеннях, шляхом приховування чи маніпулювання документами. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, подав письмові заперечення на позов в яких вказав, що [PERSON] звинувачується у нанесенні матеріальної шкоди ПАТ «Український інноваційний банк» на загальну суму 2826290,73 гривень. Дану шкоду він наніс перебуваючи з позивачем у трудових відносинах, працюючи на посаді директора Рівненської філії AT «Укрінбанк». Позивач помилково посилається на положення Цивільного кодексу України, до даних правовідносин слід застосовувати положення Кодексу законів про працю України. Просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши всі обставини справи, всебічно, повно та обєктивно дослідивши докази, дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], будучи призначений на посаду згідно наказу голови правління AT «Укрінбанк» № 143-ка від 22.08.1997 року, виконував обовязки директора Рівненської філії AT «Укрінбанк». З позовної заяви та пояснень представника позивача, судом встановлено, що ПАТ «Український інноваційний банк» просить стягнути з [PERSON] нанесену ним матеріальну шкоду на загальну суму 2826290,73 гривень. Матеріальна шкода на переконання представника позивача полягає в тому, що Рівненською філією AT «Укрінбанк» під керівництвом [PERSON] було видано кредити, які до даного часу неповернуті, що призвело до збитків на суму 2826290,73 гривень. Доказом нанесення [PERSON] матеріальної шкоди позивач вважає постанову Рівненського міського суду від 24.04.2014 р. по кримінальній справі № 1715/9853/12 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, де ПАТ «Укрінбанк» виступав цивільним позивачем і якою закрито вищевказану кримінальну справу у зв'язку із закінченням строків давності та аудиторський висновок про аудиторську перевірку кредитних договорів 15-ти позичальників Рівненської філії ПАТ «Укрінбанк» здійснену незалежною аудиторською фірмою Товариство з обмеженою відповідальністю «[PERSON] фірма «Консультант» від 27.12.2011 року. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди на суму 2826290,73 гривень. Аналізуючи постанову Рівненського міського суду від 24.04.2014 р. по кримінальній справі № 1715/9853/12 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України, якою провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, як доказ нанесення [PERSON] матеріальної шкоди, суд приходить до переконання, що постанова Рівненського міського суду від 24.04.2014 р. не є належним доказом. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, тільки, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова Рівненського міського суду від 24.04.2014 р. по кримінальній справі № 1715/9853/12 є кінцевим документом судочинства у кримінальній справі, який підтверджує закриття кримінальної справи у зв'язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Закриття кримінальної справи з таких підстав не є реабілітуючою ознакою, але жодним чином не може бути підставою для застосування цивільно-правових наслідків діянь [PERSON] Таким чином, суд критично оцінює Постанову Рівненського міського суду від 24.04.2014 р. по кримінальній справі № 1715/9853/12 і вважає, що дана постанова не може бути оцінена судом як доказ нанесення [PERSON] матеріальної шкоди позивачу. Крім того суд вважає, що аудиторський висновок про аудиторську перевірку кредитних договорів 15-ти позичальників Рівненської філії ПАТ «Укрінбанк» здійснену незалежною аудиторською фірмою Товариство з обмеженою відповідальністю «[PERSON] фірма «Консультант» від 27.12.2011 року підписаний [PERSON] зроблений з порушеннями Закону України «Про аудиторську діяльність», з недотриманням рішень [PERSON] України та порушення стандартів аудиту. Дані обставини підтверджені листом [PERSON] України № 01-01-25/916 від 06.10.2015р., в якому вказано, що розглянувши скаргу [PERSON]М, на неналежне виконання професійних обовязків, порушення Закону України «Про аудиторську діяльність», недотримання рішень [PERSON] України та порушення стандартів аудиту аудитором [PERSON], [PERSON] Палатою України по аудиторському висновку про аудиторську перевірку кредитних договорів 15-ти позичальників Рівненської філії ПАТ «Укрінбанк» здійснену незалежною аудиторською фірмою Товариство з обмеженою відповідальністю «[PERSON] фірма «Консультант» від 27.12.2011 року, застосовано стягнення до аудитора ТОВ «[PERSON] фірма «Консультант» [PERSON] у вигляді анулювання сертифіката аудитора банків. Крім того, суд звертає увагу на те, що [PERSON] висновок був складений через півтора року після звільнення [PERSON], та після передачі документів новопризначеному керівнику. Суд погоджується з запереченнями відповідача та його представника, що до даних спірних правовідносин слід застосовувати положення Кодексу законів про працю України, а не положень ст. 1166 Цивільного кодексу України. Як встановлено судом, проблемні кредити неповернення яких призвело до збитків ПАТ «Укрінбанк» видавались в період з 26.12.2006 року по 28.02.2008 року, під час коли директором Рівненської філії ПАТ «Укрінбанк» працював [PERSON], який був звільнений з роботи в червні 2010 року. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Таким чином, законодавець встановив вичерпний перелік норм і обставин згідно з якими відшкодування шкоди завданої підприємству, установі, організації їх працівником проводиться в повному або обмеженому розмірі. Виходячи з матеріалів справи, з відповідачем не був укладений контракт в якому обумовлено межі матеріальної відповідальності. Таким чином, ані контрактом ,ані законом не встановлено, що відповідач несе повну матеріальну відповідальність перед позивачем. З пояснень відповідача, представника відповідача та допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], судом встановлено, що в Рівненській філії ПАТ «Укрінбанк» обовязковою умовою видачі кредитів було вивчення платоспроможності та кредитоспроможності позичальника, позитивне заключення служби безпеки та юридичної служби, рішення кредитної комісії філії, оформлення проектів кредитних договорів кредитним працівником і тільки після проходження всіх етапів, директор філії мав право підписувати кредитні договори. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що жодного випадку щоб [PERSON] підписав кредитний договір без рішення кредитної комісії не було, всі заключення юридичної служби та служби безпеки були в наявності. Свідок [PERSON] підтвердив, що по всіх проблемних кредитах ще за керівництва [PERSON] проводилась претензійно-позовна робота, по всіх проблемних кредитах було отримано рішення суду, які були передані на виконання у Державну виконавчу службу і по яких проводилось стягнення. Пояснення відповідача, представника відповідача та допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] повністю узгоджуються з дослідженим в судовому засіданні копії акту приймання-передачі справ від директора Рівненської філії АТ «Укрінбанк» [PERSON] до директора цієї ж філії [PERSON] від 22 червня 2010 року та Протоколу комісії з питань проведення передачі справ та проведення інвентаризації в Рівненській філії АТ «Укрінбанк» згідно наказу по філії № 104-ос від 22 червня 2010 року, згідно даних документів зауваження до акту прийому-передачі відсутні, активи та кредитні справи передані без зауважень. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130 -137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розміри; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функції працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Таким чином судом встановлено, що позивач не довів наявність прямої дійсної шкоди та її розміри; якими саме неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функції працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували нормальну роботу. За таких обставин позовні вимоги стосовно стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 2826290,73 гривень є недоведеними, такі докази не були здобуті під час розгляду справи по суті. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 132 КзПП, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 130, 212, 213, 215, 220 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed