Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

В червні 2020 року Криворізька місцева прокуратура №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради в особі Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» звернулась до суду із вказаним позовом, просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] в сумі 6393,78 грн. В обґрунтування позову посилаються на те, що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.04.2020 року по справі № 211/2363/20, який набрав законної сили 02.06.2020 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено останній покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк на два роки. Потерпілий в даному кримінальному провадженні [PERSON] внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебував з 02.03.2020 року по 11.03.2020 року на лікуванні у торакальному відділенні Комунального підприємства "Криворізька міська клінічна лікарня № 2" ДОР". Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого становить - 6393,78 грн., які у добровільному порядку [PERSON] не сплатила, що стало підставою звернення прокурора до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 30.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, правом надання відзиву не скористалась. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.04.2020 року по справі № 211/2363/20, який набрав законної сили 02.06.2020 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено останній покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк на два роки. Потерпілим в кримінальному провадженні є [PERSON] , [INFO] .(а.с.13-14). Як вбачається з довідки-калькуляції Комунального підприємства "Криворізька міська клінічна лікарня № 2" ДОР" від 24.04.2019 року, хворий [PERSON] знаходився на лікуванні в даному закладі у торакальному відділенні з 02.03.2020 року по 11.03.2020 року. Вартість за 9 днів лікування становила - 6393,78 грн. Згідно п. 3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно п. 5 зазначеної Постанови закладу охорони здоров`я відшкодовуються тільки кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Враховуючи вищевикладене, а також ті обставини, що [PERSON] в добровільному порядку не відшкодувала бюджетні кошти, які були затрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved