Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

27.12.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спадкового майна, обґрунтувавши свої вимоги наступним. 02 березня 2009 року помер [PERSON] батько позивача та відповідача, після смерті якого залишилося спадкове майно: домоволодіння по вул. Єлектровозній, буд. № 62 в м. Донецьку, яке належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.1989 року. Після смерті [PERSON] позивач на підставі ст.1270 ЦК України подав заяву про прийняття спадщини до Другої Донецької нотаріальної контори на підставі якої була заведена спадкова справа № 46540519. У звязку із тим, що відповідачка, як спадкоємиця першої черги, теж претендує на частину спадкового майна, але частка якого позивачем не визнається, у позивача існує спір щодо зазначеного майна, у звязку із чим він звернувся до суду. Позивач [PERSON], який повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився(а.с.66); заявою від 16.02.2017 року просив справу розглянути за його відсутності, позов просив задовольнити(а.с.35). Відповідач [PERSON], яка повідомлена про дату, час і місце розгляду справи (а.с 65) до суду не зявилася, заяв про відкладення справи не надала. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2\~ст.197 ЦПК України, та на підставі доказів, які містяться в матеріалах цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановивши фактичні обставини та відповідні їм спадкові правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 березня 2009 року помер [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області 03.03.2009 року було видано свідоцтво про смерть, актовий запис № 241(а.с. 5). За життя [PERSON] володів домоволодінням по вул. Єлектровозній, буд. № 62 в м. Донецьку, яке належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.1989 року, який зареєстрований в бюро технічної інвентаризації м. Донецька 17.04.1989 року за № 6 Д/Г-2348(а.с.6, 51). Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, 11.03.2009 року за № 46540519 Другою Донецькою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON](а.с.7 зворот). Відповідно до інформації наданої нотаріусом Другої Донецької державної нотаріальної контори [PERSON]М.(а.с. 52), 11.03.2009 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 142. Коло спадкоємців неможливо виявити, оскільки архів Другої Донецької державної нотаріальної контори знаходиться в зоні АТО, та доступу до нього немає. Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставинапроведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та вихід частини території області (в тому числі м. Донецьк Донецької області) з-під контролю державної влади України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Донецьк Донецької області. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Главами 86,87 Цивільного кодексу України визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Слід зазначити, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Способи захисту субєктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Водночас, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав (ч. 4 ст. 10 ЦПК України). Так, при відкритті провадження у справі позивачеві запропоновано надати суду докази на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.(а.с. 32-33) Ухвалою суду від 16.02.2017 року позивачу повторно запропоновано надати до суду докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги.(а.с.40-41) Крім того, ухвалою суду від 15.03.2017 року, у звязку із необхідністю надання особистих пояснень, визнано обовязковою явку в судове засідання позивача.(а.с. 56-57) Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження його права на спадщину після померлого чи то на підставі родинних відносин, чи відповідно до заповіту, наявності перешкод для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, а також жодного доказу, що підтверджує розмір частки майна, на яку претендує позивач. Для надання пояснень до суду позивач жодного разу не зявився. Із заявами про витребування доказів в порядку ст. 137 ЦПК України до суду не звертався. Отже, враховуючи, що позивачем не доведено його право на частку спадкового майна, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити у звязку з відсутністю підстав для його задоволення.

Outcome: dismissed