Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

10.12.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. В обґрунтування позову зазначив, що він з 29.09.1989 року до 05.12.2012 року перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, працював з повним робочим днем у шахті. 05.12.2012 року наказом № 3192/к він був звільнений за ст.38 КЗпП України. Тривалий час він працював у вугільній промисловості в умовах впливу шкідливих факторів. Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.07.2015 року за формою П-4 про наявність професійного характеру захворювання, згідно якого йому було встановлено діагноз: «Хронічний бронхіт 2 ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст.( першого-другого ст..) - захворювання професійне, встановлено вперше.J41.8. Хронічна радикулопатія L5 S1 справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом - захворювання професійне, встановлено вперше. М 54.1.7» та супутній діагноз: «Гіпертонічна хвороба 2 ст., ст.. З, ризик З, СН 0 ст.». 30.09.2015 року, згідно виписки з акта огляду МСЕК № 0607363, довідки до акту огляду МСЕК та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності йому було встановлено 3 групу інвалідності з 25.09.2015 року по 01.10.2017 року, 65 % первинно втрати професійної працездатності за професійним захворюванням та потребу в медикаментозному лікуванні. Таким чином, у зв'язку із шкідливими умовами праці він отримав професійне захворювання на підприємстві і тому вважає, що йому була спричинена моральна шкода, яку відповідач повинен йому відшкодувати. Спричинена моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку з професійним захворюванням він постійно змушений лікуватися, погано себе почуває, не має можливості працювати як раніше на шахті та вести звичайний спосіб життя, що у свою чергу призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що потягли за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Періодичні дуже сильні напади кашлю, задуха, почуття нехватки повітря, болі в грудній клітці, в попереку, ногах та руках, не дають йому можливості почувати себе повноцінною людиною, заважають спілкуванню з родиною. Тривале лікування позначилося на його загальному стані, він постійно пригнічений через те, що можливості лікування і відновлення здоров'я практично не має, його відносини з оточуючими погіршилися, він позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по дому, усі турботи по будинку лягли на дружину. Все це разом має вплив на його життя та стосунки із близькими, в нього з'явилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. В даний час чималі кошти його родини спрямовані на відновлення його здоров'я. Свою моральну шкоду він оцінює в 50 000 гривень та просить стягнути зазначену суму з Відповідача на його користь. Судові витрати просив покласти на відповідача. Позивач [PERSON] до суду не з"явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій просив задовольнити його позовні вимоги(а.с.19, 27). Представник позивача [PERSON] - [PERSON], що діє на підставі доручення, в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги Представник відповідача ДП ВК «Краслолиманська», що діє за дорученням, позов не визнала, посилаючись на те, що позивач не надав суду доказів того, що неправомірними діями відповідача позивачеві була спричинена моральна шкода, крім того, позивача при прийомі на роботу було повідомлено про шкідливі умови праці, їх можливість вплинути на здоров»я, його права на пільги та компенсації за роботу в таких умовах, тобто він розумів їх вплив на його здоров»я. Крім того, позивач не надав висновку медичних органів про спричинення йому моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, який би був підставою для відшкодування такої шкоди. В задоволенні позову просила відмовити Представник Третьої особи - Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області до суду не з"явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій просив винести рішення на розсуд суду.(а.с.24). Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що його позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи на посаді прохідника підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті з 29.09.1989 року до 05.12.2012 року 05.12.2012 року наказом № 3192/к був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується трудовою книжкою.(а.с.7-8) Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 28.07.2015 року, [PERSON] було встановлено діагноз: «Хронічний бронхіт 2 ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст.( першого-другого ст..) - захворювання професійне, встановлено вперше.J41.8. Хронічна радикулопатія L5 S1 справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом - захворювання професійне, встановлено вперше.(а.с.11-12). Згідно довідки МСЕК від 30.09.2015р. в зв»язку з професійним захворюванням [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності з 25.09.2015 року по 01.10.2017 року та первинно 65 % втрати професійної працездатності, рекомендоване медикаментозне лікування та облік у лікарів невролога, пульмонолога.(ас.9-10). Відповідно ст.23 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Законом України "Про охорону праці", а саме, ч.1 ст.9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров'я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. На власника або уповноважений ним орган покладається систематичне проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної охорони. Трудові колективи обговорюють і схвалюють комплексні плани поліпшення умов, охорони праці та санітарно-оздоровчих заходів і контролюють виконання цих планів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив 65 відсотків працездатності та став інвалідом 3-ї групи. Після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу необхідності постійно лікуватися. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст.237-1 КЗпП України, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, ст.23 ЦК України позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з травмою на виробництві втрачена на 65 відсотків та встановленням 3-ї групи інвалідності.. Виходячи із викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача ДП ВК «Краснолиманська» на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. В іншій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити, як необґрунтованих. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ДП ВК «Краснолиманська» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378грн.

Outcome: partial