Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання пунктів 2 і 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» № 194-к від 01.12.2011 р незаконними і покладання обов'язку на відповідача по видачи наказу про скасування пунктів 2 і 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» № 194-к від 01.12.2011р. На обґрунтування позову вказував, що пункти 2 і 3 наказу ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" від 1 грудня 2011 року № 194-к про його поновлення на роботі з 7 грудня 2011 року на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2010 року та звільнення 7 грудня 2011 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту від 8 грудня 2006 року № 30 є незаконними та не відповідають чинному законодавству. Вважає, що судовими рішеннями неодноразово встановлено, що вимушений прогул тривав з 27 лютого 2008 року по 21 січня 2013 року і відповідач за увесь цей період сплатив йому середній заробіток, що на його думку свідчить про визнання відповідачем цього факту. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 травня 2015 року позов [PERSON] задоволено. Визнано пункти 2 та 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтагаз України» № 194-к від 01.12.2011 року незаконними. Зобов'язано ПАТ «Укргазвидобування» прийняти наказ про скасування пунктів 2 та 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтагаз України» № 194-к від 01.12.2011 року. Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ПАТ «Укргазвидобування» у червні 2015 року, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обгрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначав, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також положень Конституції України. Згідно ч.1 ст.76 ЗУ "Про виконавче провадження" виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу. Відповідний наказ було видано 1 грудня 2011 року , тобто рішення суду про поновлення на роботі позивача було виконане. Звільнений він був у зв»язку із закінченням строку контракту, що відповідало ст.21,23 п.2 ст.36 та 241-1 КЗпП України. Крім того, позивач звернувся до суду з позовом після спливу строку на оскарження наказу, що є порушенням ч.1 ст.233 КЗпП України. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2015 року апеляційну скаргу відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. У серпні 2015 року ПАТ «Укргазвидобування» звернулося з касаційною скаргою. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року після виправлення описки допущеної в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року, касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2015 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Постановлюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що наказ виданий ДК «Укргазвидобування» від 1 грудня 2011 року № 194-к про поновлення [PERSON] на роботі з 7 грудня 2011 року, а не з 27 лютого 2008 року, як це встановлено нормами чинного трудового законодавства, і одразу ж звільнення у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту від 8 грудня 2006 року № 30, не може свідчити про його поновлення на роботі відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2010 року. Пункт 3 наказу від 1 грудня 2011 року № 194-к про звільнення [PERSON] з роботи 7 грудня 2011 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту від 8 грудня 2006 року № 30 також не може бути розцінений як законний. Трудовий контракт від 8 грудня 2006 року № 30 між позивачем та відповідачем було розірвано з ініціативи відповідача шляхом видання наказу від 26 серпня 2008 року № 114-к про звільнення позивача, який визнаний незаконним у судовому порядку і до теперішнього часу в установленому законом порядку не поновлювався. Не може бути розірвано трудовий контракт, який на момент видання наказу не був відновлений. З таким висновком суду, судова колегія не погоджується з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] був звільнений наказом відповідача від 26 лютого 2008 року № 114-к з посади начальника філії з 27 лютого 2008 року, яку займав згідно з контрактом від 8 грудня 2006 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2010 року позивач був поновлений на роботі на посаді директора газопромислового управління «Харківгазвидобування» дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». З відповідача на користь позтвача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 лютого 2008 по 31 березня 2010 з визначенням належних до сплати грошових сум відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. У частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць рішення допущено до негайного виконання. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 5 серпня 2010 рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 березня 2010 залишено без зміни і набрало законної сили. 20 вересня 2010 ухвалою Верховного суду України відповідачу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» було відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010 року та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05.08.2010 р за позовом [PERSON] до ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» у зв'язку з відсутністю порушень застосування норм матеріального і процесуального права. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.06.2011р. за заявами державного виконавця та стягувача [PERSON] про встановлення способу і порядку виконання рішення, був встановлений спосіб і порядок виконання рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі і на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 31.03.2010 р. про поновлення на роботі за період з 1 квітня 2010 р. по 3 червня 2011 р. з визначенням належних до оплати грошових сум відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, та з урахуванням обов'язкових платежів до Пенсійний фонд України та інших платежів. Ухвала суду від 03.06.2011 р. набрала законної сили. На виконання рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010 р. та ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.06.2011 р. відповідачем частково були оплачені періоди вимушеного прогулу позивача з 27.02.2008 р. по 31.03.2010 р. та з 01.04.2010 р. по 03.06.2011 р. За позовом [PERSON] про стягнення частково невиплаченого середнього заробітку за вимушений прогул та про стягнення невиплаченого середнього заробітку за період невиконання рішення суду та про проведення відрахувань до Пенсійного фонду України страхових внесків, відшкодування заподіяної моральної шкоди, Дзержинським районним судом м.Харкова 29 січня 2013 р. було постановлено рішення, яким його позовні вимоги були задоволені в повному обсязі і з відповідача додатково стягнуті суми недонарахованого середнього заробітку за вимушений прогул за періоди з 27.02.2008 р. по 31.03.2010 р., з 01.04.2010 р. по 03.06.2011р., а також стягнуто середній заробіток за період з 04.06.2011р. по 21.01.2013 р. Суд також зобов'язав відповідача провести відрахування до Пенсійного фонду України за вказані періоди з відображенням цього в щомісячній звітності Пенсійному фонду України. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 7 червня 2013 р. і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 21 серпня 2013 р. рішення суду першої інстанції залишено без зміни і набрало законної сили. Відповідно до п.п. 2, 3 наказу від 1 грудня 2011 року № 194-к ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», правонаступником якої є ПАТ «Укргазвидобування» поновлено [PERSON] на посаді директора газопромислового управління «Харківгазвидобування» ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» з 7 грудня 2011 року та звільнено з 7 грудня 2011 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту (п. 2 ст. 36 КЗпП України). Згідно із ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Зі змісту роз»ясненнь Міністерства праці та соціальної політики України в листах від 07.08.2007р. № 205/06 / 187-07 та від 06.01.2011р. № 10/06 / 186-11 щодо поновлення на роботі працівників у разі їх незаконного звільнення вбачається, що наказ про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника повинен бути складений на підставі рішення суду про поновлення на роботі працівника, а зміст наказу має відповідати рішенням суду. Наказ про поновлення працівника на роботі та внесення змін до трудової книжки працівника вносяться відповідно до пункту 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993р. № 58, визнається недійсним запис, зроблений в відповідно до наказу, який визнаним судом незаконним. Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Зі змісту вказаної статті не вбачається обов"язок суду зазначати дату поновлення працівника на роботі. З огляду на те, що рішення суду першої інстанції про поновлення на роботі позивача не містило дати з якої позивач підлягав поновленню на роботі, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції що наказ від 1.12.2011 року є таким що виданий не на виконання рішення суду. Згідно ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про скасування п. 2 спірного наказу, оскільки на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2010 року наказ відповідачем було видано. З урахуванням норм ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», скасування п.2 наказу суперечить нормам ч. 4 ст. 124 Конституції України, якою передбачено, що судові рішення ухвалюються судами Іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. З метою ознайомлення позивача із наказом від 1 грудня 2011 року йому було направлено 28 вересня 2012 року телеграму . Позивач [PERSON] в свою чергу телеграмою 2 жовтня 2012 року повідомив відповідача про неможливість з'явитися для ознайомлення із наказом. Тобто , цей факт свідчить про те, що [PERSON] про існування наказу та про необхідність внесення відповідних записів до трудової книжки було достовірно відомо ще в жовтні 2012 року і він міг скористатися своїм правом на оскарження цього наказу, але не зробив цього. Тому , посилання позивача на те, що з копією наказу він ознайомився 28 січня 2015 р. не є підставою для скасування цього наказу. Будь яких доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач суду не надав. Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Суд касаційної інстанції скасовуючи ухвалу апеляційного суду і передаючи справу на новий апеляційний розгляд зазначив, що позивач до теперішнього часу особисто або уповноваженого належним чином представника з трудовою книжкою не направив та трудову книжку для внесення відповідних записів не надіслав, а тому не можна вважати, що саме відповідачем були порушені норми п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Відповідно до п. З наказу від 1 грудня 2011 року № 194-к [PERSON] звільнено з роботи 7 грудня 2011 року у зв'язку з закінченням строку дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до п. 6.1 укладеного між сторонами контракту 8 грудня року № 30 зазначений контракт діє з 8 грудня 2006 року по 7 грудня 2011 року. Згідно із п. 2 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору після закінчення строку його дії не вимагає заяви або волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового договору [PERSON] висловив при укладенні контракту, строк дії якого закінчівся 7 грудня 2011 року, а власник не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, висновок суду про те, що спірний наказ не може свідчити про поновлення [PERSON] на роботі відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2010 року, оскільки наказ про поновлення [PERSON] на роботі з 7 грудня 2011 року, а не з 27 лютого 2008 року, винесено з одночасним звільненням з 7 грудня 2011 року у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту, є помилковим. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, оскільки судовим розглядом встановлено, що відповідачем виконано рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010 р. про поновлення на роботі. Позивача було поновлено на роботі і звільнено одночасно у відповідності до вимог чинного законодавства про працю.

Outcome: dismissed