Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

У січні 2017 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» Виробнича одиниця «Дружківкатепломережа» звернулось до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за надану теплову енергію, в обґрунтування якого зазначило, що відповідач є споживачем послуг, які надає позивач за адресою: [ADDRESS], але, в повному обсязі не здійснює оплату за надані послуги, у зв'язку з чим за період, з листопада 1997 року по 31 грудня 2011 року, утворилась заборгованість в сумі 13868,90 грн., яку позивач, разом із судовими витратами по справі, просить стягнути з відповідача. 30.03.2017 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з теплопостачання, за період з 01.11.1997 року по 31.12.2011 року, у розмірі 13439,66 грн. Крім того, заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подати суду оригінали документів, доданих до позовної заяви. 30.03.2016 судом задоволено клопотання представника позивача та оголошено перерву в судовому засіданні до 31.03.2017 року 14 год. 00 хв. 31.03.2017 року представник позивача в судове засідання не зявився, проте, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з необхідністю підготовки пакету документів. Відповідач проти позову заперечує, в обгрунтування своєї позиції по справі 07.02.2017 року подав суду письмові заперечення, в яких зазначає про безпідставність та необгрунтованість заявлених позовних вимог, і просить застосувати до них строк позовної давності. Також, відповідач заперечує проти клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи від 31.03.2017 року, оскільки, дані оригінали документів витребовувались суддею ще з 10.02.2017 року. Крім того, не заперечував проти розгляду справи на підставі наявних в ній документів. В обґрунтування своєї позиції по справі подав до суду копію постанови ВДВС Олександрівського РУЮ, про скасування процесуального документа від 02.06.2015 року. Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд вважає його не обґрунтованим з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі було відкрито ще 03.02.2017 року, 10.02.2017 ухвалою суду було зобовязано позивача подати оригінали документів, доданих до позовної заяви, та на задоволення клопотання відповідача були витребувані інші документи. Проте, позивач не виконав вимоги ухвали суду і не надав до суду оригінали документів, а 20.03.2017 року подав заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають. 30.03.2017 року представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подати оригінали документів, яке було задоволено та оголошено перерву в судовому засіданні до 31.03.2017 року до 14 год. 00 хв. Проте, позивач в судове засідання не з'явився і подав знову клопотання про відкладення судового засідання для підготовки пакету документів. Неналежне виконання представником позивача своїх процесуальних обовязків призводить до постійних відкладень судових засідань, що в свою чергу, призводить до порушення судом норм чинного законодавства України, щодо розгляду справи в розумні строки, оскільки, майже усі судові засідання відкладались у звязку з неявкою представника позивача, свідка, який є працівником ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Дружківкатепломережа» та заявленням клопотань про відкладення розгляду справи, для надання можливості надати оригінали документів, з приводу яких у відповідача виникли питання ще з моменту попереднього судового засідання. Враховуючи те, що судом було надано позивачеві достатньо часу для подання оригіналів документів, які містяться в матеріалах справи, суд вважає за необхідне відмовити представнику позивача в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та продовжити розгляд справи по суті. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до статуту, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке засноване на спільній власності територіальних громад і знаходиться в управлінні Донецької обласної державної адміністрації. До складу підприємства входить виробнича одиниця «Дружківкатепломережа», яка діє на підставі положення про виробничу одиницю і довіреності на директора. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 100 від 20.04.1994 року, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який за цією адресою і зареєстрований. Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідач має зобов'язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів. Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Разом із тим відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих відповідачем житлово-комунальних послуг. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте, послуги з централізованого опалення відповідачеві надавалися. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України "Про теплопостачання". Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45. Частиною 1 ст. 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно Правил надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 ріку № 1497 (із змінами та доповненнями), які діяли до 21 липня 2005 року, споживач - це наймач (власник) квартири (приватного будинку), якому надаються послуги з централізованого холодного та гарячого водопостачання, теплопостачання та водовідведення у житловому фонді та підсобних приміщеннях. Відповідно Правил надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 ріку № 1497 (із змінами та доповненнями), розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяцем, якщо договором не встановлено інших термінів. Згідно п. 18 Правил надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяці, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що відповідач, в період з листопада 1997 року по грудень 2011 року, користувався послугами централізованого опалення, проте, письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення між позивачем та відповідачем не укладався, тому, плату за послуги теплопостачання відповідач зобовязаний був вносити до липня 2005 року не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим місяцем, а з липня 2005 року щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Проте, з довідки ВО Дружківкатепломережа ОКП Донецьктеплокомуненерго заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення, у період з 01 листопада 1997 року по 31 грудня 2011 року, становить 13439,66 гривень. Як встановлено судом та підтверджено поясненнями свідка [PERSON], яка є заступником начальника абонентської служби, плата за теплопостачання нараховувалася відповідачу, відповідно до тарифів на послуги з централізованого опалення. З 30.07.1996 року, згідно розпорядження голови обласної державної адміністрації № 541 від 05.08.1996 року, тарифи за послуги з теплопостачання становили - 0,57 грн. за 1 кв.м за місяць. З 01.04.2000 року, згідно розпорядження голови державної адміністрації № 213 від 28.03.2000 року, тарифи за послуги теплопостачання становили - 0,75 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі за місяць. З 01.09. 2003 року, згідно рішення виконкому Дружківської міської ради № 761 від 26.08.2003 року, тарифи за послуги теплопостачання становили - 0,97 грн. за 1 кв. м. за місяць, при умові оплати цілий рік; 1,94 грн. за 1 кв. м. за місяць, при умові оплати лише у опалювальний сезон; 69,7 грн. за 1 Гкал. З 04.08.2005 року, згідно рішення виконкому Дружківської міської ради № 654 від 30.06.2005 року, тариф за послугу опалення становив - 1,32 грн. за 1 кв. м. за місяць, при умові оплати цілий рік; 2,64 грн. за 1 кв. м. за місяць, при умові оплати лише у опалювальний сезон; 95,18 грн. за 1 Гкал. З 01.08. 2006 року, згідно рішення виконкому Дружківської міської ради № 643 від 23.06.2006 року, наступні тарифи: 1,92 грн. за 1 кв. м. за місяць, при умові оплати цілий рік; 3,84 грн. за 1 кв. м. за місяць, при умові оплати лише у опалювальний сезон; 141,58 грн. за 1 Гкал. З 01.10.2006 року, згідно рішення виконкому Дружківської міської ради № 851 від 17.08.2006 року, наступні тарифи: 2,64 грн. за 1 кв. м. за місяць, при умові оплати цілий рік; 5,28 грн. за 1 кв. м. за місяць, при умові оплати лише у опалювальний сезон; 194,14 грн. за 1 Гкал. З 01.02.2007 року, згідно рішення виконкому Дружківської міської ради № 103 від 30.01.2007 року, наступні тарифи: 5,28 грн. за 1 кв. м. за місяць. З вересня 2008 року, згідно рішення виконкому Дружківської міської ради № 986 від 05.09.2008 року, наступні тарифи: 8,42 грн. за 1 кв. м. за місяць. З січня 2011 року, згідно Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14.12.2010 року № 1838 «Про затвердження тарифу на теплову енергію ОКП „Донецьктеплокомуненерго, наступні тарифи: 283,79 грн. за 1 Гкал. (без ПДВ). Наявність у відповідача заборгованості підтверджує невиконання ним обовязків, передбачених п.33 Правил надання населенню послуг з теплопостачання №1497 та п. 30 Правил № 630, щодо своєчасної оплати наданих послуг. Разом з цим, відповідачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував факт не користування ним послугами з централізованого опалення, та доказів оплати наданих послуг з централізованого опалення за вище вказаний період. 07.02.2017 року відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності до даних правовідносин. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ч. ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Стаття 264 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 13.01.2012 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу, станом на 01.12.2011 року, в розмірі 13868,90 гривень. 13 лютого 2012 року Олександрівським районним судом Донецької області видано судовий наказ № 2-н/537/52/2012, який скасовано ухвалою суду від 09 червня 2015 року. Крім того, відповідно до постанови про скасування процесуального документу від 02.06.2015 року, ВП № 39280795, встановлено порушення строку предявлення виконавчого документу на виконання, а саме - судовий наказ № 2-н/537/52/201, який набрав чинності 24.05.2012 року, передано для виконання лише 31.05.2013 року. Отже, це свідчить про те, що у позивача була можливість стягнути даний борг, але він нею не скористався, пропустивши строк предявлення наказу до виконання. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ, відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. При цьому, переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня № 6-2023цс15). Позивач просив стягнути заборгованість за надані послуги за період з 01 листопада 1997 року по 31 грудня 2011 року, пред'явивши позов у січні 2017 року. При цьому, судовий наказ було видано 13 лютого 2012 року, тобто, у період з 01.11.1997 року по січень 2009 року, поза межами трирічного строку позовної давності. Отже, переривання позовної давності, як і визнання свого боргу після спливу позовної давності - не можливе. Таким чином, оскільки внаслідок звернення ОКП «Донецьктеплокумунерго» в особі виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» із заявою про видачу судового наказу перервався трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, за період з січня 2009 року по 31 грудня 2011 року, і строк позовної давності для цих вимог після перерви почав свій перебіг спочатку, то на день звернення до суду з позовом з цими ж вимогами, 23 січня 2017 року, передбачений ст. 257 ЦК України, трирічний строк також сплив. Оскільки, позивач пропустив строк позовної давності для стягнення з відповідача заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення, за період з 01 листопада 1997 року по 31.12.2011 року, в сумі 13439,66 грн, поважних причин для поновлення позивачу пропущеного строку позовної давності судом не встановлено, то у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed