Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Олександрівської сільської ради про скасування рішення про відмову в приватизації, мотивуючи його тим, що у вересні 1983 року правлінням колгоспу «Радянська Україна» с. Олександрівка, позивачу з сім'єю було надано для проживання 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. 1 жовтня 1989 року позивач був зареєстрований за вказаною адресою, де проживає по теперішній час. Будинок по [ADDRESS] перебуває в комунальній власності Олександрівської сільської ради на підставі рішення 6 сесії 5 скликання від 28.09.2006 року, яка відповідно до ч. 5, 6 ст. 60 Закону України від 21 травня 1997 р. N 280/97-ВР (280/97-ВР) "Про місцеве самоврядування в Україні", здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, визначає порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності. Позивач зазначив, що відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19 червня 1992 року, у вересні 2014 року, він звернувся із заявою до Олександрівської сільської ради про приватизацію квартири [ADDRESS]. Однак, виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради йому було відмовлено в наданні дозволу на приватизацію займаної позивачем та його сім'єю квартири. [PERSON] вказав, що колгосп «Радянська Україна», який в наступному було реструктуризовано в КСП «Україна» ліквідовано, документи про виділення всім жителям будинку [ADDRESS] квартир для проживання не збереглися. Проте відсутність документів про надання житла всім мешканцям будинку № 72 не стало перешкодою Олександрівській сільській раді прийняти рішення про приватизацію займаних ними квартир. Таким чином, станом на сьогодні 7 квартир 8-ми квартирного будинку [ADDRESS], крім квартири № 6, в якій проживає позивач, приватизовані. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 42 від 23 жовтня 2014 року, яким його позбавлено права на приватизацію квартири [ADDRESS] та зобов'язати Олександрівську сільську раду Томашпільського району Вінницької області повторно розглянути на найближчій сесії виконавчого комітету сільської ради питання щодо передачі позивачу у власність вищезгадану квартиру. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Проте відмовився від стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 243,60 грн. Представник відповідача голова сільської ради Чувпенюк В.О. у судовому засіданні позов визнав, пояснив, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Питання про приватизацію вирішувалось виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради у складі 5 осіб, дві з яких проголосували за те, щоб надати позивачу право приватизувати квартиру, а три було проти такого рішення. Члени виконкому мотивували свою відмову у наданні такого права [PERSON] тим, що вони малокомпетентні у питаннях, пов'язаних із приватизацією житла. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення № 42 від 23 жовтня 2014 року, виданого виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про надання дозволу [PERSON] на приватизацію квартири [ADDRESS], [PERSON] було відмовлено у дачі дозволу на приватизацію вищезгаданої квартири (а.с.6). Згідно довідки № 590 від 14 листопада 2014 року, виданої виконкомом Олександрівської сільської ради, склад сім'ї позивача становить він та його дружина [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки № 591 від 14 листопада 2014 року, виданої виконкомом Олександрівської сільської ради, квартира [ADDRESS] була надана родині позивача у 1989 році (а.с.8). Як вбачається із належно засвідченої копії земельногосподарської книги позивач проживає у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень) підвалів, сараїв і т.і) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно зі ст.5 Житлового кодексу та ч. 2 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Пунктом 1 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду України" визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Частиною 3 вказаного закону, передбачено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання зави громадянина. При цьому частина 10 наведеної статті зазначає, що органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Тобто, перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до вимог п. 30 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: - прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. В судовому засіданні встановлено, що з боку відповідача не надано аргументів та доводів, які свідчать про обгрунтовність відмови у приватизації квартири [ADDRESS], в зв'язку із чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити. Крім того, згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, враховуючи обставини справи, та те, що позов відповідачем визнано, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved