Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 1.1.26 липня 2018 року за вх.№ 5469 [PERSON] (далі позивач 1) та [PERSON] ( далі позивач 2) звернулися до суду з позовом до Баришівської селищної ради про визнання права власності на майно. 1.2. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначають, що 01.06.2005 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,144 га., які розташовані по [ADDRESS] 1.3. 04 липня 2005 року договір дарування частини житлового будинку був зареєстрований Баришівським БТ1, а 09 березня 2011 року на підставі договору дарування, на ім'я [PERSON] було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку. 1.4. [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та 1/2 частина земельної ділянки. 1.5. 16 грудня 2011 року державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено в зв'язку з тим, що після посвідчення договору дарування частини земельної ділянки від 01 червня 2005 року державний акт був виготовлений помилково на одну особу на ім'я обдарованої [PERSON] на земельну ділянку площею 0,072 га, тоді як повинен був бути виготовлений на двох співвласників: [PERSON] та [PERSON] в спільну часткову власність на земельну ділянку загальною площею 0,144 га. За таких обставин, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та з метою реалізації спадкових прав позивачів, рекомендовано звернутися до суду. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2.1. позивачі [PERSON] та [PERSON] на розгляд справи не з'явилися, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги викладені в заяві до суду підтримують в повному обсязі. 2.2. Представник Відповідача - Баришівської селищної ради Київської області на розгляд справи не з'явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутність їхнього представника. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 3.1. 26.07.2018 року ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області про було відкрито провадження у справі та призначено справу за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 3.2. Було зобовязано Баришівську державну нотаріальну контору надати Баришівському районному суду Київської області копію спадкової справи , заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON]. 3.3. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 3.3. В даних конкретних правовідносинах Суд знаходить достатні підстави для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог статті 200 ЦПК. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 4.1. Згідно договору дарування частини житлового будинку від 01 червня 2005 року [PERSON] передав у власність обдаровуваній [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] 4.2. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухому майно від 04.07.2005 року ( № витягу 7674598, реєстраційний номер 10104835), 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] ( а.с. 21) 4.3. Згідно договору дарування частини частину земельної ділянки загальною площею 0,144 га., [PERSON] передав у власність обдаровуваній [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,144 га., які розташовані по [ADDRESS] ( а.с. 22) 4.4. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 09.03.2011 року [PERSON] на підставі договору дарування від 01.06.2005 року належить право власності на земельну ділянку площею 0,072 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд , які розташовані по [ADDRESS] Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів за № 322025511000333 ( а.с.23) 4.5. [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації смертей за 2010 рік відділу реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис за № 40 ( а.с. 17) 4.6. Після смерті [PERSON] відкрилася відкрилася спадщина до складу якої входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та 1/2 частина земельної ділянки. 4.7. В установлений законом строк діти померлого звернулися до нотаріальної контори із заявами відповідно до яких син [PERSON] приймає спадкове майно в повному обсязі за законом ( а.с. 39) , а дочка [PERSON] відмовляється від своєї частки на користь [PERSON] ( а.с.40.) 4.8. 16 грудня 2011 року державним нотаріусом Баришівської районної нотаріальної контори [PERSON] були видані свідоцтва на право на спадщину за законом . Спадщина, на яку були видані свідоцтва складається із 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та з вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією в сумі 16633,36 грн. та 36518,56грн. ( зареєстровано в реєстрі за №№ 2-2298, 2-2300, 2-2301 відповідно) . 4.9. 24 липня 2018 року за вх.№ 968/02-31 [PERSON] через свого представника за довіреністю [PERSON] звернувся до Баришівської районної нотаріальної контори із заявою про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS] та належала покійному [PERSON] Однак, у видачі свідоцтва було відмовлено оскільки після посвідчення договору дарування частини земельної ділянки від 01 червня 2005 року, державний акт був виготовлений помилково на одну особу на ім'я обдарованої [PERSON] на земельну ділянку площею 0,072 га, тоді як повинен був бути виготовлений на двох співвласників: [PERSON] та [PERSON] в спільну часткову власність на земельну ділянку загальною площею 0,144 га. V. Оцінка Суду. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до п.4.12 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно п.4.18 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно до ч. 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З наданих доказів встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті свого батька, подавши своєчасно заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Однак, зареєструвати своє право власності у визначеному законом спосіб не має можливості оскільки після посвідчення договору дарування частини земельної ділянки від 01 червня 2005 року на ім'я позивачки [PERSON], державний акт був виготовлений помилково на одну особу, тоді як повинен був бути виготовлений на двох співвласників: [PERSON] та [PERSON] в спільну часткову власність на земельну ділянку загальною площею 0,144 га. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивачів в частині визнання державного акту серії [NUMBER] від 09 березня 2011 року виданий на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,072 га розташовану по [ADDRESS] в смт. Баришівка Київської області недійсним та скасування на цій підставі державної реєстрації права власності, підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про визнання за позивачами права власності на вказану земельну ділянку в рівних частках, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст.377 ЦК України закріплюються підстави та умови набуття права власності на земельну ділянку під розташованими на ній об'єктами нерухомості, які правомірно придбані у власність фізичними чи юридичними особами або іншими суб'єктами. Дія цієї норми поширюється на земельні ділянки, що перебувають на праві власності чи праві користування у осіб, які відчужують житлові будинки, будівлі або споруди, що розміщені на таких ділянках. Нормативні приписи цієї статті ЦКУ узгоджені із положеннями ст.120 ЗК України щодо переходу прав на земельні ділянки та визначення правового режиму земельних ділянок під будівлями та спорудами у відповідності до якої, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] правомірно набули право власності на будинок по [ADDRESS] Київської області, який знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,144 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], а тому, відповідно до чинного законодавства, вимоги позивачів щодо визнання за ними права власності на земельну ділянку є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved