Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бімер», [PERSON] про визнання договорів недійсними та визнання права власності в якому просив: визнати договір комісії №000769 від 08.11.2016 р. укладений між ним та ТОВ «Бімер» (код ЄДРПОУ 37574538) не дійсним; визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу №6329/16/000769 від 08.11.2016 р., укладеного між ТОВ «Бімер» (код ЄДРПОУ 37574538) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) не дійсним; визнати за ним право власності на легковий автомобіль марки DAEWOO, моделі SENS, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2006 року випуску. Стягнути з ТОВ «Бімер» на його користь всі понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є власником транспортного засобу DAEWOO, моделі SENS, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2006 року випуску. Вказує, що з 25 серпня 2016 року його було найнято моряком на судно «MSC Chiara» та звільнено з нього лише 17.03.2017 року. 05 жовтня 2016 року капітаном зазначеного судна засвідчено його підпис на довіреності, виданої на ім`я [PERSON] , за якою останній надано у тимчасове користування вищевказаний автомобіль строком на 6 місяців. Передача автомобіля була здійснена для використання його в службі таксі на час його відсутності в Україні, згодом [PERSON] 31.10.2016 року під розписку передала автомобіль іншому громадянину [PERSON] , який взяв його в оренду. Через деякий час [PERSON] перестав відповідати на телефонні дзвінки і з автомобілем зник взагалі. 09.12.2016 року його дружина подала заяву до Малиновського відділу поліції в .Одесі про шахрайське заволодіння громадянином [PERSON] автомобілем, який належить йому на прав власності. Після звернення до правоохоронних органів йому стало відомо, що власником його автомобіля на даний час є [PERSON] . Підставою набуття останнім права власності на автомобіль став договір комісії №000769 від 08.11.2016 р. укладений між ним та ТОВ «Бімер» та договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «Бімер» та [PERSON] . Зазначив, що належний йому на праві власності автомобіль марки DAEWOO, моделі SENS, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2006 року випуску вибув з його володіння поза його волею. Він не мав жодного відношення до вказаних правочинів, жодним чином не бажав настання наслідків у вигляді переходу права власності на транспортний засіб до третіх осіб. Договір комісії №000769 від 08.11.2016 року начебто укладений між ним та ТОВ «Бімер» є недійсним, суперечить його волевиявленню, в період укладання договору комісії, а саме: 08.11.2016 року він знаходився за межами кордону України, про що свідчить посвідка моряка. Також, зауважив, що в договорі комісії зазначені неправдиві дані його паспорту, а саме: вказано серія та номер паспорту як [NUMBER] , виданий Комсомольським РВ ХМУ УМВС 04.06.2002 року, тоді як дійсний його паспорт має серію та номер: [NUMBER] , виданий Чаплинським РВ УМВС України в Херсонській області. Довіреностей на укладання від свого імені будь-яких договорів, пов`язаних зі зміною статусу власності на автомобіль ним не видавалось, автомобіль лише передавався для користування його за цільовим призначенням, фінансуванню усунення неполадок та надання в оренду, але аж ніяк не продажу від його імені. Тому подальший продаж ТОВ «Бімер» його автомобіля відповідачу [PERSON] за договором купівлі-продажу транспортного засобу №6329/16000769 від 08.11.2016 року також є недійсним і відповідно не створює жодних правових наслідків. Станом на сьогодні легковий автомобіль знаходиться в його розпорядженні, в статусі речового доказу у кримінальному провадженні, на відповідальному зберігання. Ухвалою судді від 17.10.2018 року суддею Павловською Г.В. справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30.07.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання, призначене на 13.07.2021 року позивач [PERSON] та його представник - адвокат Шаталін М.В. не зявились, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідачі ТОВ «Бімер» та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином про що свідчать їх підписи в рекомендованому повідомленні про отримання судових повісток. Причин неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність та відзив на позовну заяву не надавали. У зв`язку з відсутністю у судовому засіданні сторін, справу розглянуто у порядку заочного провадження за наявними у справі письмовими доказами, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом с Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] позивач [PERSON] є власником транспортного засобу DAEWOO, моделі SENS, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2006 року випуску. Згідно копії довіреності, виданої на ім`я [PERSON] , позивач [PERSON] надав останній у тимчасове користування вищевказаний автомобіль строком на 6 місяців. Довірена особа має право використовувати автомобіль за його цільовим призначенням, фінансувати усунення неполадок та надавати автомобіль в оренду. Довіреність завірена капітаном судна «MSC Chiara». 08.11.2016 року між ТОВ "БІМЕР" м. Рівне та [PERSON] укладено договір комісії №000769 щодо продажу автомобіля DAEWOO, моделі SENS, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2006 року випуску. Того ж дня, 08.11.2016 року між ТОВ "БІМЕР" та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу №6329/16/000769 транспортного засобу - автомобіля DAEWOO, моделі SENS, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2006 року випуску. Ціна транспортного засобу складає 11200 гривень. 16.11.2016 року в ТСЦ 5149 м. Подільськ на підставі вказаного договору купівлі-продажу автомобіль перереєстровано на нового власника - [PERSON] , [INFO] після постановки на облік автомобіль отримав державний номерний реєстраційний знак [NUMBER] . Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що спірний автомобіль вибув з його володіння поза його волею. Жодних правочинів щодо розпорядження та відчуження належного йому вказаного транспортного засобу позивач не вчиняв та не підписував. Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за № 0.64-42091/0/15-17 від 06.12.2017 року, наданої на виконання ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.11.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] перетинав державний кордон України 24.08.2016 року об 11 год. 08 хв. пункт пропуску м.Одеса та повернувся в Україну лише 18.03.2017 року о 08 год. 32 хв. пункт пропуску Бриспіль-D. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором. Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України, до яких віднесено, в тому числі, визнання права. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 1 Протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Оскільки ст. 16 ЦК встановлено спосіб захисту права позивача шляхом визнання правочину недійсним, суд застосовує саме такий спосіб захисту, оскільки він відповідає вимогам закону та є таким який захистить порушене право позивача. Відповідно до ч.1 ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії за своєю юридичною природою є договором про надання послуг: комісіонер надає комітенту послугу, здійснюючи певні дії в інтересах останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як вбачається з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 2 ст.202 ЦК України визначено, що правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ч.4 ст.202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, до яких належать: 1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Як передбачено ч.3 ст.12, ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи обставини справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що оскільки договір комісії з ТОВ "Бімер" від 08 листопада 2016 року на продаж автомобіля позивач не укладав, його волевиявлення на продаж автомобіля було відсутнє, позивач на момент укладання договору комісії знаходився за межами кордону України, даний договір комісії № 000769, укладений між позивачем та ТОВ "Бімер" є недійсним, оскільки волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, відчуження спірного автомобіля було проведено з порушенням вимог закону, поза волею позивача як власника, а тому його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при подання позову, підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Бімер».. На підставі викладеного,

Outcome: approved