Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та зобовязання повернути земельну ділянку. На підставу своїх вимог спирається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 липня 2005 року, реєстр №1331, позивач успадкував земельну ділянку площею 4,7185 га., яка розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що за життя належала його дідові [PERSON], який помер 8 січня 2005 року. На підставі свідоцтва про спадщину на ім'я позивача був виготовлений Державний акт на право власності на описану вище земельну ділянку серії ЯА № 711619 від 13 червня 2006 року. Між попереднім власником земельної ділянки [PERSON], як орендодавцем, з одного боку, та відповідачем - ТОВ Кищенці, як орендарем, був укладений договір оренди описаної вище земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі земель 17.12.2004 року за № 124. За умовами зазначеного договору колишній власник землі [PERSON] передав відповідачу у платне строкове користування належну йому за життя земельну ділянку площею 4,7185 га., строком на 10 років з правом його поновлення на новий строк. Оскільки стаття 32 Закону України Про оренду землі передбачає збереження орендних відносин при переході права власності на земельну ділянку, а зміна власника земельної ділянки (орендодавця) не є підставою для припинення договору оренди землі, - то укладений зі спадкодавцем договір оренди його земельної ділянки був обов'язковий і для позивача, як її нового власника. Не маючи в подальшому наміру продовжувати укладений між сторонами договір, а бажаючи використовувати земельну ділянку у власних цілях, позивач звертався до орендаря з приводу повернення йому землі, оскільки у вересні 2014 року, витікав строк дії договору її оренди. Проте, як з'ясувалось, скористатись своєю земельною ділянкою після завершення строку дії договору її оренди позивач не може, оскільки 10 вересня 2008 року між відповідачем ТОВ Кищенці та нібито позивачем була укладена додаткова угода до договору оренди землі № 124 укладеного 17.12.2004 року. Згідно напису на ній зазначена додаткова угода була зареєстрована 16.01.2009 року. За умовами цієї додаткової угоди від імені позивача було продовжено термін дії основного договору строком на 20 років. Позивач зазначає, що зазначену додаткову угоду від 10 вересня 2008 року від імені позивача підписала його мати - [PERSON], яку він на такі дії не уповноважував. Внаслідок існування додаткової угоди від 10 вересня 2008 року позивач позбавлений можливості розпорядитись належною йому земельною ділянкою на власний розсуд, як це визначено нині діючим законодавством України, що розцінює як порушення своїх майнових прав власника. Позивач вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки без його відому та його волевиявлення було укладено додаткову угоду від 10 вересня 2008 року до договору оренди землі № 124, укладеного від 17.12.2004 року, що незаконно створює позивачу перешкоди в реалізації свого права власності на землю, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали свої вимоги. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали просили відмовити в задоволенні позову із застосуванням позовної давності. Прокурор в судовому засіданні при вирішенні даного позову поклався на думку суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, оскільки судом встановлено, що дійсно має місце факт, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 липня 2005 року, реєстр №1331, позивач успадкував земельну ділянку площею 4,7185 га., яка розташована в адміністративних межах Маньківської селищної ради Маньківського району Черкаської області та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що за життя належала його дідові [PERSON], який помер 8 січня 2005 року. На підставі свідоцтва про спадщину на ім'я позивача був виготовлений Державний акт на право власності на описану вище земельну ділянку серії ЯА № 711619 від 13 червня 2006 року. Між попереднім власником земельної ділянки [PERSON], як орендодавцем, з одного боку, та відповідачем - ТОВ Кищенці, як орендарем, був укладений договір оренди описаної вище земельної ділянки, зареєстрований в реєстрі земель 17.12.2004 року за № 124. За умовами зазначеного договору колишній власник землі [PERSON] передав відповідачу у платне строкове користування належну йому за життя земельну ділянку площею 4,7185 га., строком на 10 років з правом його поновлення на новий строк. Відповідно до ст. 32 Закону України Про оренду землі передбачається збереження орендних відносин при переході права власності на земельну ділянку, а зміна власника земельної ділянки (орендодавця) не є підставою для припинення договору оренди землі, - то укладений зі спадкодавцем договір оренди його земельної ділянки був обов'язковий і для позивача, як її нового власника. Додаткова угода строком на 20 років від 10.09.2008 року до договору оренди землі №124 від 17.12.2004р., нібито укладена між позивачем та ТОВ "Кищенці", зареєстрована Маньківським районним виробничим відділом Черкаської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 16.01.2009 року за №040979000145 Проте в судовому засіданні зі слів позивача встановлено, що позивачу про укладення додаткової угоди нічого відомо не було майже до вересня 2014, коли позивач спробував добровільно повернути собі свою земельну ділянку. Ознайомившись вперше з додатковою угодою, що передувало подачі позову до суду, позивач дізнався, що строк дії основного договору продовжено до 17.12.2024, та в графі Орендодавець підпис не його, тобто позивач не підписував дані документи (додаткову угоду) і нікого не уповноважував підписувати і своєї згоди на укладення додаткової угоди не надавав і його волевиявлення щодо укладення додаткової угоди не було. Проте відповідач не бажає в добровільному порядку розірвати дану додаткову угоду. Згідно ухвали суду від 12.05.2015 по даній справі призначено судово -почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судово - технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи №391/15-23 від 30.06.2015 встановлено, що підписи від імені позивача у графі "Орендодавець" в додатковій угоді від 10.09.2008 року до договору оренди землі №124 від 17.12.2004 укладеному між позивачем., та ТОВ "Кищенці" - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, а підпис від імені позивача. в графі "Орендодавець" в додатковій угоді від 10.09.2008 року до договору оренди землі №124 від 17.12.2004 укладеному між позивачем та ТОВ "Кищенці" - виконаний не [PERSON], а іншою особою. В судовому засіданні із показів позивача [PERSON] та свідка [PERSON] вбачається, що власник земельного паю [PERSON] жодним чином не уповноважував свою матір [PERSON] на укладення даної додаткової угоди як не уповноважував на отримання орендної плати. Із показів свідка [PERSON] даними нею під час судового засідання, вбачається, що вона дійсно отримувала в період дії первинного договору оренди орендну плату, проте про факт отримання орендної плати, її розмір позивача не повідомляла, що в свою чергу в судовому засіданні підтвердив і сам позивач. Також свідок [PERSON] зазначила, що розмір орендної плати змінювався майже щороку і вона не могла пов"язати це збільшення орендної плати з умовами додаткової угоди. Крім того із показів свідка [PERSON] також вбачається, що вона не заперечує факту можливого підписання нею додаткової угоди під час отримання орендної плати за можливість отримання даної орендної плати. Посилання представників відповідача про те, що дана додаткова угода є дійсною, оскільки позивач отримував орендну плату, в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження, оскільки строк дії первинного договору оренди був до 17.12.2014 року і отримання орендної плати матір"ю позивача [PERSON] без його прямого волевиявлення на дане отримання йшло в період первинного договору, що підтверджується як матеріалами справи так і показами самого позивача в судовому засіданні, а строк дії додаткової угоди був до 17.12.2024 року, про яку як було вже встановлено в судовому засіданні безпосередньо позивач не знав і не укладав, що дає підстави суду вважати, що отримання орендної плати матір"ю позивача [PERSON] - було в межах первинного договору оренди. Посилання представників відповідача на те, що у відповідності до вимог ст. 241 ЦК України спірна додаткова угода не підлягає визнанню недійсною, оскільки внаслідок її схвалення позивачем створює цивільні права та обов"язки для позивача і є обов"язковою для виконання останнім, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки судом встановлено відсутність факту схвалення позивачем даної спірної угоди, відсутність його волевивлення на укладення додаткової угоди, що підтверджується відповідним висновком експерта (а.с.61-65), а також відсутність у [PERSON] відповідного права на представлення позивача. Крім того представники відповідача не надали суду інших доказів того що дана додаткова угода є дійсною. Що стосується посилання представників відповідача на сплив строку позовної давності, оскільки вони вважають, що позивачу було відомо про укладення додаткової угоди, якою збільшено розмір орендної плати ще з 2 жовтня 2009 року, то дане посилання не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні із показів позивача вбачається, що про існування додаткової угоди він дізнався лише при спробі повернути земельну ділянку, оскільки закінчувався в грудні 2014 року первинний договір оренди і лише потім позивач від своєї матері свідка [PERSON] дізнався про можливе існування додаткової угоди, яку вона підписала під час отримання орендної плати за можливість отримання даної орендної плати і не повідомила про цей факт сина - позивача [PERSON] Також судом встановлено, що позивач не знав про розмір орендної плати, і вважав, що діє первинний договір, а строк дії первинного договору оренди був до 17.12.2014 року. Крім того судом встановлено, що отримання орендної плати матір"ю позивача [PERSON] без його прямого волевиявлення на дане отримання йшло в період дії первинного договору. Тобто вбачається, що позивач дізнався про порушення свого права лише при спробі повернути земельну ділянку, оскільки закінчився первинний договір оренди, як і про особу яка порушила його право підписавши без права представлення додаткову угоду, в межах строку позовної давності передбаченої нормами ст. 257 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України вбачається, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною для провадження підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюються за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого правочину недійсним, тому дослідивши докази які містяться в матеріалах справи, оцінивши їх належність та допустимість, позовні вимоги задоволенню підлягають в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved