Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно наказу від 09.10.2009 року за № 1/10/2009-к [PERSON] працював у позивача на посаді касира. 11.01.2012 року відбулася зміна керівництва. Зазначає, що в акті службового розслідування від 23.12.2012 року було встановлено вину касира [PERSON] щодо фактичного розкрадання товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів в установі та вилучення ним первинної бухгалтерської документації. Також була подана заява до органів міліції, та 23.02.2012 року винесено постанову про порушення кримінальної справи, розлідування триває до тепершнього часу. 24.02.2012 року директором товариства (позивача) було видано наказ про звільнення [PERSON] із займаної посади у зв'язку із втратою довіри з боку власника за п. 2 ст.41 КЗпПУ. Зазначає, що касиром [PERSON] за період з 01.01.2011 року по 10.01.2012 року було вилучене заставне майно на суму 186808,61грн. та не повернуто до каси установи. У позовній заяві позивач зазначає (т.1 а.с. 3), що за час роботи відповідача [PERSON] в установі не було посадової інструкції касира, в якій би були визначені завдання та обов'язки касира, але посилається на випуск №1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, який є нормативним документом, обов'язковим з питань управління персоналом на підприємтсвах, установах усіх форм власності та видів економічної діяльності, передбачено здійснення операції, пов'язаних з прийманням та видаванням готівкових грошових коштів через касу підприємтсва, зберігає всі прийняті цінності. Також посилається на Постанову Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці та соціальним питанням №447/24 від 28.12.1977 року, який є чинним, якою затверджено Перелік посад та робіт, які виконуються працівниками, з якими підприємтсвом може укладатись письмовий договір про повну матеріальну відповідальність. Посилаючись на наведені документи, позивач стверджує в позовній заяві, що посада касира безпосередньо пов'язана із прийняттям, зберіганням, обслуговуванням, видачею товарно-матеріальних цінностей, і що касир [PERSON] був працівником з повною матеріальною відповідальністю. Також зазначає, що [PERSON] завдано матеріальну шкоду підприємству. У заяві (т. 1 а.с. 64) змінено позивачем підстави позову та зазначено, що [PERSON] є матеріально відлповідальною особою та визначено його коло функціональних обов'язків, виходячи з норм законодавства. У заяві (т. 2 а.с. 11) про уточнення позовних вимог позивач, посилаючись на висновок експертизи, залучає співвідповідача - колишнього головного бухгалтера в установі позивача - [PERSON] Також зазначає, що головний бухгалтер організовує котроль господарських операцій, приймає участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачами, кражами та псуванням. Забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку в філіалах та у відділеннях. У заяві (т. 2 а.с. 51) позивач залучає у якості ще одного співвідповідача колишнього директора установи позивача - [PERSON], при цьому посилається на протокол допиту [PERSON] в якості свідка під час розслідування кримінальної справа органами досудового слідства, де зазначено, що [PERSON] передавались вироби із дорогоцінних матеріалів [PERSON] Посилаючись на п. "а" ст. 1 Закону України "Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), нестачею, або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей" від 06.06.1995 року №217/95 - ВР, застосовує коефіціент два, нестача за ринковою вартістю та становить 375142,12 грн., з яких 187571,06грн. спрямовується на погашення збитків позивача, а решта - 187571,06грн. перераховується до бюджету України. На підставі зазначеного в позовній заяві, додаткових заявах, просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на коритсь позивача матеріальну шкоду у ромірі 375142,12 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в змісті позовної заяви, просила їх задовольнити. Також просила поновити строк звернення до суду посилаючись на те, що позивачу стало відомо про порушення його прав з дати підписання акту - 23.02.2012 року. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що [PERSON] не завдавав матеріальної шкоди позивачу, що під час роботи на посаді касира виконував розпорядження директора [PERSON] Заявив, що позивачем пропущено річний строк звернення до суду. Також пояснив, що експертиза проведена по копіям документів, оригінали яких відсутні, оскільки під час судового засідання оригінали документів суду на огляд не надано. Віповідач [PERSON] в судовому засіданні позвовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. З її пояснень вбачається, що нестача відсутня, подавались у відповідний строк звіти, складались баланси, в яких в графі "товар" відсутня інформація про залишки. Відповідач [PERSON] та його представник під час розгляду справи по суті в судові засідання не з'являлись, причини неявки суду не повідомляли. Заслухавши осіб, що беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Ст. 233 КЗпПУ встановлено річний строк звернення до суду для даної категорії справ. Виходячи із пояснень позивача та заяви про поновлення строку звернення до суду, суд вважає, що підстав для поновлення строку звернення до суду немає, оскільки даний строк починає пербіг з дня виявлення заподіяння шкоди. Представник позивача зазначає, що днем виявлення порушення прав позивача є 23.02.2012 року - дата акту службового розслідування. Доказів на підтвердження протилежного з боку відповідачів не надано. Таким чином, виходячи з дати звернення до суду - 21.02.2013 року, суд вважає, що строк звернення до суду не пропущено. Згідно із копією наказу №1/10/2009-к від 09.10.2009 року [PERSON] було прийнято на посаду касира ПТ "Ломбард швидкі гроши "ТОВ Кредитно-фінансовий радник і компанія". Відповідно до копії наказу № 20-к від 10.02.2012 року створено комісію для проведення службового розслідування у позивача та визначено членів комісії. У акті (копія) службового розслідування від 23.02.2012 року зазначено, що сума нестачі становить 2140010,93грн. Також зазначено, що комісія дійшла висновку щодо необхідності звільнення із займаних посад [PERSON] та [PERSON] у зв'язку із втратою довіри. У наказі (т. 1 а.с. 19) №28-к від 24.02.2012 року зазначено про звільнення [PERSON] - касира, за навмисне порушення з корисливою метою правил проведення операцій з матеріальними цінностями у зв'язку із втратою довіри з боку власника п.2 ст. 41 КЗпПУ. В матеріалах справи(т. 2 а.с. 39) є копія наказу за №28-К від 04.02.2012 року про звільненя [PERSON] за привласнення документів ломбарду, грошей та матеральних цінностей у зв'язку із втратою довіри з боку власника п. 2 ст. 41 КЗпПУ. В пояснення представник позивача зазначила щодо існування двох наказів від однієї дати та з одним номером та різним змістом, що це внутрішні справи підприємтсва, яким чином мотивувати наказ. У висновку судово-екнономічної експертизи від 02.04.2014 року зазначено, що на підставі досліджених експертом документів підтверджується нестача ювелірних виробів по вартості наданих кредитів у розмірі 162906грн. 22коп. Відлповідно до ст. 1 Закону України «"Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею, або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей» від 06.06.1995 року №217/95 - ВР, при нестачі ювелірних виробів з драгоцінних металів вартість визначається у повійному розмірі, так нестача підтверджується - 375142,12 грн., з яких 187571,06грн. спрямовується на погашення збитків позивача, а решта - 187571,06грн. перераховується до бюджету України. Крім того, в мотивувальній частині висновку експертизи зазначено, що у зв'язку із відсутністю в матеріалах справи функціональних обов'язків або посадової інструкції бухгалтера відділення (філіала) №0-Карла Маркса, 2 (головний офіс) ПО «Ломбард Швидкі гроши», експерту неможливо встановити по яким питанням несе відповідальність, відповідно до посадової інструкції головний бухгалтер [PERSON] Крім того в мотивувальній частині даної експертизи зазначено, що експертом неможливо встановити чи несуть матеріальну відповідальність [PERSON] та [PERSON] при нестачі у розмірі 162906грн. 22коп., оскільки неможливо встановити які обов'язки по зберіганню матеріальних цінностей на нх покладались, у зв'язку із відсутністю договору про матеріальну відповідальність. В судовому засіданні судовий експерт-економіст [PERSON] пояснив, що проводив експертизу у межах даної цивільної справи по копіям документів первічної бухгалтерської документації, оригіналів йому не надавали, ким були завірені копії він не знає, на документах була печатка установи позивача та чий-то підпис, але суд дозволив проводити експертизу на підставі зазначених копій документів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. У ст. 3 даного Закону зазначено, що судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження. Згідно із п. 3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертих досліджень, що затверджена Наказом Мінюста від 08.10.1998 року за №53/5 - коли об'єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об'єкта, його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Розділ ІІІ «Економічна експертиз» даної Інструкції…, а саме п. 3.3. даного розділу зазначено, які саме первинні документи необхідно подати для проведення екномічної експертизи. Судом у іншому складі було надано дозвіл експерту (т. 1 а.с. 186) на проведення експертизи по копіям документів, які не були посвідчені судом в передбаченому законом порядку, також з відміток на даних копіях, як зазначил експерт неможливо встановити якою особою вони засвідчені. Установленим законом порядком для приєднання доказів до матеріалів справи є порядок, встановлений у ст. 64 ЦПК України. Так, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Суду оригіналів не надано на огляд, мотивуючи, що частина документів взагалі відсутня на підприємстві, а інша частина передана на вимогу слідчого під час проведення досудового розслідування. Крім того, з долучених до матеріалів справи копій протоколів допиту вбачається, що на огляд особам надавались також копії документів. Таким чином суд вважає, що дана експертиза є недопустимим доказом по справі, оскільки проведена по копіям документів, які були долучені до справи для проведення експертизи без дотримання ч. 2 ст. 64 ЦПК України, та вимог Інструкції…, яка пердбачає певний порядок подачі матеріалів справи для проведення експертизи певного виду. Таким чином належних та допустимих доказів на підтвердження факту нестачі суду не надано. Згідно із ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 59 ч. 1 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Щодо копій пояснень працівників позивача (т. 1 а.с. 13-16, т. 2 а.с. 99-103), копій протоколів допиту осіб в якості свідків (т. 2 а.с. 55-63, 79-98), оригінали яких містяться в матеріалах кримінальної справи, то вони є недопустимими доказами для встановлення обставин по даній цивільній справі, оскільки дані особи не опитувались в даному цивільному провадженні, як свідки, досудове слідство триває, що вбачається з постанови про порушення кримінальної справи (т. 1 а.с. 23), й вироку суду, який би встановлював обставини по кримінальному провадженню не має. Згідно із ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, посилання позивача на випуск №1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, який є нормативним документом, обов'язковим з питань управління персоналом на підприємтсвах, установах усіх форм власності та видів економічної діяльності, передбачено здійснення операції, пов'язаних з прийманням та видаванням готівкових грошових коштів через касу підприємтсва, зберігає всі прийняті цінності, на Постанову Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці та соціальним питанням №447/24 від 28.12.1977 року, який є чинним, якою затверджено Перелік посад та робіт, які виконуються працівниками, з якими підприємтсвом може укладатись письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, як на докази наявності у відповідачів визначених функціональних (посадових) обов'язків та наявності повної матеріальної відповідачльності, суд до уваги не бере. Оскільки суду не надано функціональних (посадових) обов'язків касира [PERSON], бухгалтера [PERSON], які розроблені на підприємстві, затверджені керівником та підписами даних відповідачів про ознайомлення з ними. Також суду не надано договорів про повну матеральну відповідальність з відповідачами. У ст. 134 КЗпПУ зазначено перелік випадків, коли працівники несуть повну матеріальну відповідальність. П. 1 ч. 1 даной норми Закону передбачено наявність договора, укладеного між підприємством та працівником, про повну матеріальну відповідальність. Таким чином суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідачів функціональних обов'язків та повної матеріальної відповідальності, у зв'язку із чим суд вважає недоведеним факт наявності у відповідачів повної матеріальної відповідальності. Крім того з боку позивача необгрутовано та не доведено факту наявності між відповідачами спільної відповідальності. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими в повному об'ємі та з підстав звернення до суду не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed