Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітньої дочки [PERSON], [INFO], звернулася 01 серпня 2017 року до суду з заявою про встановлення факту смерті громадянина України [PERSON], який народився 17 липня 1963 року в місті Курган Курганської області, Російської Федерації, померлого 12 червня 2017 року у віці 54 роки у місті Перевальськ Луганської області. Як стверджує заявниця, 12 червня 2017 року у місті Перевальськ Луганської області помер батько її дочки, громадянки України [PERSON], [INFO], який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [INFO], .Луганської області. Померлий похований в місті Перевальськ Луганської області. Отримати свідоцтво про смерть у Відділі реєстрації актів цивільного стану згідно з законодавством України неможливо, оскільки факт смерті відбувся на території непідконтрольній державній владі України. У зв'язку з чим, неможливо отримати документ, що підтверджує факт смерті за зразками законодавства України, та який може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Постановою Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 року № 254-VІІІ. Звернувшись до Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з заявою про проведення державної реєстрації смерті, їй була надана письмова відмова від 28.07.2017 року №1877/12.27-04-31, в якій було зазначено, що для реєстрації смерті було пред'явлено документ (свідоцтво про смерть, видане відділом ЗАЦС мінюсту ЛНР), форма якого не відповідає вимогам законодавства України. Померлий доводиться [PERSON] батьком, а встановлення факту смерті потрібне для отримання відповідного свідоцтва про смерть, згідно з законодавством України та подальшого оформлення спадщини. Тому вона вимушена звернутися до суду з вказаною заявою в інтересах малолітньої дочки. В судове засідання законний представник малолітньої [PERSON] -[PERSON] не зявилася, подала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, заяву підтримала. Представник заінтересованої особи Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. В судовому засіданні судом безспірно було встановлено, що 12 червня 2017 року у місті Перевальськ Луганської області помер у віці 53 роки громадянин України [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] Російської Федерації, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть, виданого 21 червня 2017 року відділом ЗАГС Перевальського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки (а.с.4), лікарським свідоцтвом про смерть №156 (а.с.5), довідкою про причини смерті (а.с.6), який доводився рідним батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.10), витягом з паспорта на імя [PERSON] (а.с.8,9). Місце смерті [PERSON] є тимчасово окупованою територією України, визначеною Постановою Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 року № 254-VІІІ. Кременчуцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області надав заявниці письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 28.07.2017року №1877/12.27-04-31, оскільки для реєстрації смерті було пред'явлено свідоцтво про смерть серії І-ВВ №034406, видане 21 червня 2017 року відділом запису актів громадянського стану Перевальського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, тобто наданий документ, виданий на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень та відповідне свідоцтво видане на бланку, який не відповідає формі та зразку їх описів, затвердженого постановою КМУ від 10.11.2010 №1025 (1025-2010) «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, зі змінами внесеними згідно Наказу Міністерства юстиції України №170/5 (z 0190-13) від 24 січня 2013 (а.с.3). Відповідно до викладених у п.3 розяснень в Інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування положень статті 257-1 ЦПК України» питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись частиною другою статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, слід враховувати норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»)9 де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Таким чином суд бере до уваги подані заявницею документи, які свідчать про смерть [PERSON] на окупованій території, які суд вважає достатніми для встановлення такого факту. Встановлення факту смерті [PERSON] на окупованій території для заявниці в інтересах малолітньої дочки має юридичне значення, так як дозволить отримати в органі ДРАЦС за місцем ухвалення рішення документа про реєстрацію смерті особи та подальшого оформлення спадщини після померлого.

Outcome: approved