Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У січні 2014 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулась [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона з 1991 року проживала однією сім'єю з [PERSON] та перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах. 15 серпня 2007 року шлюб між ними було зареєстровано Білецьківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області, про що видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Вона разом з чоловіком проживали у домоволодінні за адресою [ADDRESS] з моменту закінчення в ньому будівельних робіт, які б давали змогу проживати в домоволодінні. Спільних дітей у них не було. Разом виховували її доньку - [PERSON], 1984 року народження, яка з 1991 року проживала з ними та перебувала на їх спільному утриманні до досягнення нею повноліття. Відповідачі є доньками [PERSON] від першого шлюбу. Одна з них - [PERSON], за її проханням, була зареєстрована у будинку за адресою [ADDRESS], але фактично у ньому не проживала. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина. До спадкової маси може увійти домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS], яке було придбано [PERSON] в 1989 році та з 1991 року добудовувалось за їх спільні сімейні кошти. Являючись спадкоємцем першої черги відповідно до статті 1261 ЦК України, у встановлений законодавством строк вона звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Довідавшись про смерть [PERSON], із заявами про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори звернулись відповідачі - [PERSON] та [PERSON], які є його доньками від першого шлюбу. Вважає, що за нею має бути визнано право власності на частку в зазначеному домоволодінні, оскільки воно не може бути повністю віднесено до складу спадкового майна з наступних підстав. 12 грудня 1989 року [PERSON] придбав у [PERSON], згідно договору купівлі-продажу [NUMBER] від 12.12.1989 року домоволодіння незакінченого будівництва, зі ступенем готовності 34 %, про що міститься відповідний запис на будівельному паспорті на забудову земельної ділянки в [ADDRESS] та в договорі купівлі-продажу незавершеного будівництвом будинку. У зв'язку із розлученням зі своєю першою дружиною - [PERSON] померлий [PERSON] придбав у неї на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в погосподарській книзі с/ради під № 296-б 24 квітня 1990 року її частку житлового будинку незакінченого будівництва, процент готовності якого становить 34%, яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та став одноосібним власником незакінченого будівництвом домоволодіння. З 1991 року вона з [PERSON] стали проживати однією сім'єю, а в 2007 році - зареєстрували шлюб офіційно. Факт їх з [PERSON] сумісного проживання однією сім'єю може бути підтверджено показаннями свідків. Окрім того, зазначений факти встановлено рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2013 року у справі № 536/2464/13-ц. Станом на момент початку їх спільного проживання однією сім'єю процент готовності домоволодіння становив 34 %, але проживати в будинку було неможливо, оскільки він складався лише з коробки, вікон, дверей та даху без внутрішніх оздоблювальних робіт та без інженерних комунікацій. Протягом 1991-1992 років вона з [PERSON] спільними зусиллями та за їх спільні сімейні кошти добудовували домоволодіння по [ADDRESS], а на початку літа 1992 року завершили будівництво та стали жити у ньому. В період з 1991 по 1992 роки під час спільного проживання однією сім'єю, маючи спільний бюджет, вони провели в зазначеному домоволодінні наступні роботи: постелили підлогу, зробили по всьому будинку систему опалення та установили котел, пофарбували вікна та вхідні двері, здійснили внутрішнє оздоблення стін та поклеїли шпалери, провели та змонтували електричну проводку. У цей період вони обоє працювали: чоловік спекальщиком на Світловодському комбінаті твердих сплавів і тугоплавких металів ім.В.І. Леніна, а вона - директором Білецьківського сільського будинку культури, та отримували заробітну плату, яку повністю витрачали на будівництво домоволодіння та приведення його до стану, придатного для проживання. Під час добудови вони разом проживали за адресою [ADDRESS] в будинку її матері [PERSON]. З 1998 року чоловік офіційно не працював. В 2004 році [PERSON] переніс ішемічний інсульт, обмежено рухався через правосторонній геміпарез та опорно-рухові розлади, потребував сторонньої допомоги, 26 січня 2009 року йому була встановлена 2 група інвалідності, а з 2011 року він зовсім не міг рухатись. Весь цей час вона самостійно утримувала сім'ю адже пенсії чоловіка не вистачало навіть на його лікування. Факт тяжкої хвороби чоловіка підтверджується медичною документацією. Окрім того, цей факт встановлено рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 листопада 2013 року у справі № 536/ 2464/ 13-ц. В 2008-2012 роках за її кошти було здійснено істотне поліпшення спірного домоволодіння. Були проведені внутрішні ремонті роботи у будинку: пофарбовано вікна, переклеєно шпалери по всьому будинку, переклеєно стелю, зроблено капітальний ремонт кухні, коридору, облаштовано санвузол, здійснено інші поточні ремонти в домоволодінні, а біля будинку - побудовано курник, зведено паркан. В 2008 році за кошти, отримані нею в кредит згідно кредитного договору № 014/0057/82/87663 від 28 серпня 2008 року , укладеного з ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» було прокладено газопровід до будинку. В 2010 році в будинку було проведено ремонтні роботи з облаштування кухні, залито бетоном підлогу, настелено якісний лінолеум, проведена зміна електропроводки, стіни і стеля обшиті пластиком, встановлено 2-є міжкімнатних дверей, в будинку було установлено нові вхідні двері, біля будинку - побудовано курник. В 2011-2012 роках до будинку було проведено водопостачання (до цього вони брали воду в колодязі у сусідів), зроблено та облаштовано погріб, облаштовано санвузол: забетоновано підлогу у ванній кімнаті, настелено лінолеум, проведена зміна електропроводки, стіни і стеля обшиті пластиком , встановлено унітаз, душову кабіну, бойлер. Всі ці поліпшення також були здійснені нею за рахунок коштів отриманих в кредит згідно кредитного договору № 014/0937/82/0024484 від 15 вересня 2011 року, укладеного з ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», за рахунок заробітної плати та інших доходів. З 2010 по 2012 роки були проведені роботи з огородження домоволодіння парканом. Частину будівельних робіт у домоволодінні здійснювались за її проханням чоловіком її доньки, частина - найнятими фахівцями, всі витрати на проведені роботи та матеріали покривались з її заробітної плати та за рахунок кредитів. Вона повністю керувала будівельними роботами, організовувала їх, управляла домогосподарством, підтримувала домоволодіння в належному стані, проводила поточні ремонти тощо, оскільки з 2009 року чоловік за станом свого здоров'я вже не мав змоги управляти домоволодінням, робити в ньому ремонті роботи, доглядати за присадибною ділянкою тощо. З викладеного вбачається, що значну частину домоволодіння (66%) по [ADDRESS] було створено її спільною з [PERSON] працею та за спільні сімейні кошти. А згодом за рахунок зароблених та отриманих нею в кредит коштів були здійснені істотні поліпшення зазначеного домоволодіння. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про власність», який був чинним на момент добудовування домоволодіння, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Таким чином, враховуючи те, що домоволодіння створювалось її з [PERSON] спільною працею та за спільні сімейні кошти, воно є їх спільною сумісною власністю. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, (ч. 2 ст. 372 ЦК України) Окрім того, згідно ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічна норма закріплена і в ст. 62 СК України. ЗУ «Про власність» прямо не врегульоване питання щодо правових наслідків поліпшення майна членів сім'ї, якщо воно під час спільного проживання однією сім'єю істотно збільшилось у своїй цінності за рахунок спільної праці членів сім'ї, тому слід до цих правовідносин застосувати ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України, за аналогією. Окрім того, як зазначалось вище, в 2008-2012 роках, вже після укладення офіційного шлюбу, нею були здійснені істотні поліпшення домоволодіння, що дає підставу застосувати до виниклих правовідносин норми Сімейного кодексу України, зокрема ч.ч.1,2 ст. 62 СК, оскільки і під час офіційного шлюбу майно істотно збільшилось у вартості, а також вона своєю працею брала участь в управлінні цим майном. За таких обставин, наявні підстави для визнання домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS] її спільною сумісною власністю з померлим [PERSON], як такого, що істотно збільшилось у вартості за час спільного проживання з ним за рахунок спільної праці членів сім'ї, а також з підстав, передбачених ст. 62 ч.ч.1,2 СК України. ЇЇ частка в спільній сумісній власності має становити 1/2 частини домоволодіння. Оскільки у неї відсутні правовстановлювальні документи, які б посвідчували набуття права спільної сумісної власності на зазначене домоволодіння, воно може бути повністю включено до спадкової маси, що істотно порушить її права. Згідно ч. 4 ст. З ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про власність», який був чинним на момент закінчення будівництва (початок літа 1992 року) праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Чинне на момент закінчення будівництва законодавство не пов'язувало набуття права власності на нерухомість з фактом його державної реєстрації. Таким чином вона з чоловіком набули право власності на домоволодіння в момент завершення його будівництва в 1992 році при доведенні домоволодіння до стану, придатному для проживання. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва вперше на законодавчому рівні було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Тому, домоволодіння, яке було збудоване до набрання чинності Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не підлягало введенню в експлуатацію. Згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року» з аналізу положень Конституції України та з Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Просила суд, визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), що проживає за адресою [ADDRESS] право власності на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідачів. В ході розгляду справи [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила суд визнати за [PERSON] право власності на 5/8 домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування зазначила, що відповідно до ст. 1261 ЦК України у встановлений законодавством строк вона звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та успадкувала за законом після [PERSON] 1/2 частки у спадщині. З постанови нотаріуса третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори від 14 травня 2014 року вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину на успадковану нею частину після [PERSON] не вбачається можливим у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно ч. З ст. З ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, (ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, право власності на 1/4 частини домоволодіння, яка належала [PERSON], перейшло до неї, але офіційно не визнане та не може бути зареєстроване у встановленому законодавством порядку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, наявні підстави для звернення до суду із позовом про визнання за нею права власності на успадковану частину зазначеного домоволодіння. Враховуючи її первісні позовні вимоги про визнання права власності на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS], як таке , що набуте внаслідок спільної праці та істотно збільшилось за час спільного проживання та у разі їх задоволення, до спадкового майна після її чоловіка входитиме лише ? частина зазначеного домоволодіння, яка і підлягатиме спадкуванню. Тому враховуючи первісні позовні вимоги, та успадкування 1/4 частини домоволодіння, яка має увійти до складу спадщини, вважає, що за нею має бути визнано право власності на 5/ 8 домоволодіння. [PERSON] та [PERSON] звернулись з зустрічним позовом до [PERSON], Білецьківської сільської ради Кременчуцького району, третя особа Третя кременчуцька державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування. Просили суд встановити факт належності на праві особистої приватної власності померлому [INFO]. [PERSON] нерухомого майна, а саме: будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Визнати право спільної часткової власності за [PERSON] на 3/8 частини будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Визнати право спільної часткової власності за [PERSON] на 3/8 частини будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначили, що [INFO] помер [PERSON], [INFO] який був батьком позивачів, і чоловіком відповідача. 13 травня 2013 року в Третій державній нотаріальній конторі м. Кременчука була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON], а такими, що є спадкоємцями першої черги та виявили бажання прийняти спадщину після померлого і фактично її прийняли є [PERSON], [PERSON], та [PERSON] До спадщини, зокрема входило домоволодіння за адресою: [ADDRESS] На підставі повідомлення III Кременчуцької державної нотаріальної контори від 11 березня 2014 року (вих. № 714/02-14) після померлого [INFO] [PERSON], який був зареєстрований в [ADDRESS]. В установлений законом шестимісячний строк спадщину за законом прийняли: його дружина - [PERSON] -1/4 частку у спадщині на підставі ст. 1261 ЦК України; і вони, як дочки, в рівних частках по 1/4 на підставі ст. 1261 ЦК України та по 1/8 на підставі ст. 1276 1ІК України (спадкова трансмісія). [INFO] померла їх бабуся і мати їх покійного батька - [PERSON], яка на десять днів пережила свого сина - [PERSON] і, як наслідок, прийняла беззаперечну частку у спадщині після смерті свого сина, як спадкоємець першої черги за законом у розмірі ? від спадкового майна. Оскільки вона померла і не встигла оформити спадщину, то на даний час в нотаріальній конторі відкрита спадкова справа щодо оформлення спадщини на їх ім'я після смерті бабусі. Проте, оскільки бабуся за життя не встигла оформити на себе спадщину після своєї доньки - [PERSON], яка померла [INFO], то нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 березня 2014 року. Після смерті [PERSON], [PERSON] подала позов до Кременчуцького районного суду м. Кременчука Полтавської області щодо усунення [PERSON] та [PERSON], як дочок, від права не спадкування. Вказаний позов 23 вересня 2013 року був залишений без задоволення в повному обсязі, а за розглядом Апеляційної скарги [PERSON] на вказане рішення, була винесена ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2013 року про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення першої інстанції без змін. 14 квітня 1957 року між їх батьками - [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Їх прізвища змінились після укладення шлюбів з [PERSON] на [PERSON] та [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу від 12 грудня 1989 року, [PERSON] продав їх батьку - [PERSON], житловий будинок незакінчений будівництвом (готовності 34%), що знаходиться в с. Білецьківка Кременчуцького району Полтавської області та розташований на земельній ділянці розміром 0.12 га з фонду радгоспу „Більшовик". Відповідно до свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя від 19 квітня 1990 року, їх матері - [PERSON] належало у спільному житловому будинку, незакінченого будівництвом, ? частина цього будинку. На підставі довідки Білецьківської Сільської Ради Кременчуцького району Полтавської області від 15 квітня 2013 року (вих. № 18-105) [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті з дружиною - [PERSON]. донькою - [PERSON] та онуком - [PERSON] в [ADDRESS]. Довідкою Білецьківської сільської Ради Кременчуцького району Полтавської області від 15 квітня 2013 року (вих. № 18-106) підтверджено, що за померлим [PERSON] числиться житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS]. 20 березня 2014 року ними до нотаріальної контори були подані заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті батька [PERSON] на частки житлового будинку [ADDRESS], але отримали постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 квітня 2014 року. Нотаріус відмовив з огляду на те. що в нього відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями. Згідно довідки КП „Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради" від 01.04.2014 р„ вих. № 61/5219 за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно ч. 4 ст. З ЗУ „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені в позові, проти задоволення зустрічного позову заперечували. В судовому засіданні позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та їх представники позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, з підстав викладених в позові, в задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. Надали суду заперечення, в яких зазначили, що позов є необгрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав. В своєму позові [PERSON] зазначає, що з 1991 року вона проживала разом з [PERSON], їх батьком, однією сім'єю та перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах. В підтвердження даних обставин позивач посилається на рішення Кременчуцького районного суду від 13.11.2013 року. Але, дані обставини не відповідають дійсності. Батько, [PERSON] та їх матір, [PERSON], офіційно розірвали шлюб 26 квітня 1990 року, після чого [PERSON] (на той момент мала прізвище [PERSON]) разом із [PERSON] біля 4 місяців проживали у баби [PERSON], а [PERSON] (на той момент прізвище - [PERSON]) як старша залишилась проживати з батьком. Після цих 4 місяців окремого проживання [PERSON] та [PERSON] примирились та почали знову проживати разом однією сім'єю. Але, цього разу мати та батько винаймали будинок для проживання, оскільки добудовували буд. [ADDRESS]. Батько та мати проживали разом до 1992 року в с. Новоселівка. Крім того, відповідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] в період з 1991 року по 2007 рік не ставився в вимогах позову та не був предметом розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування, за якою було винесене рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13.11.2013 року. Крім того, законодавством України, що діяло на момент перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, з 1992 року, а саме пунктом 5 ст. 273 ЦПК України 1963 року пунктом передбачено встановлення перебування у фактичних шлюбних відносинах у встановлених законом випадках, якщо шлюб в органах актів громадського стану не може бути зареєстрований внаслідок смерті одного із подружжя. Встановлення фактичних шлюбних відносин чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що проживають однією сім'єю, не передбачалось. [PERSON] зазначає в позові про те, що закінчення будівництва оспорюваного домоволодіння закінчилось на початку літа 1992 року. Шлюб між нею та [PERSON] був укладений у 2007 році. Отже. [PERSON] як єдиний власник даного домоволодіння набув на нього право власності з моменту закінчення будівництва, тобто з літа 1992 року. Кодексом про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент перебування в шлюбних відносинах [PERSON] з [PERSON], не передбачено набуття майна в спільну сумісну власність подружжя чоловіка та жінки, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 25 цього Кодексу, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Тобто, дана стаття обумовлює саме перебування подружжя у шлюбі. Слід розуміти, що норма ст.17 Закону України «Про власність», на яку посилається [PERSON], має на увазі що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї - зокрема подружжя в офіційному шлюбі, - є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 чинного СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Отже, спірний будинок був придбаний померлим [PERSON] в незавершеному будівництві, а потім добудований до укладення шлюбу із [PERSON] і не може бути спільною сумісною власністю подружжя. Кредитні договори, на які посилається [PERSON], вказуючи, що ніби кредит брався на ремонтні роботи у будинку, по-перше, не містять в собі прямої вказівки для чого брався споживчий кредит, по-друге, немає доказів, куди саме витрачались ці кредитні кошти. По-третє, дані кредитні договори надавались [PERSON] в ході розгляду іншої справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування, на доказ того, що кредити брались [PERSON] саме для лікування хворого [PERSON] Крім того, в зазначеній справі [PERSON] постійно зауважувала, що всі її кошти йшли безпосередньо на лікування хворого [PERSON] Крім того, [PERSON] намагається здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, яке не було поділене за життя [PERSON] Так, [PERSON] звернулась до Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку у спадщині та про видачу свідоцтва про право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року порядок видачі свідоцтва про право власності на частину в спільному сумісному майні подружжя передбачає беззаперечний юридичний статус такого майна, а саме спільна сумісна власність подружжя, яка, набувається під час шлюбу. Так, у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.05.2014 року державний нотаріус зазначає, що [PERSON] не подано правовстановлюючих документів на домоволодіння та крім того, це нерухоме майно придбане спадкодавцем до реєстрації шлюбу. Таким чином, виник спір щодо визнання оспорюваного домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя та поділу саме спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Тобто, при виникненні спору щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя позов повинен бути пред'явлений одним із подружжя до іншого. За тих обставин, якщо один із подружжя - помер, то позов повинен бути пред'явлений до його правонаступників. Але, для того, щоб стати правонаступниками із повною цивільною дієздатністю Відповідачі повинні отримати свідоцтва про право на спадщину. Тому, вважаємо, що наразі за даним позовом [PERSON] про поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON] являються неналежними відповідачами. Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.2,3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. [PERSON] стверджує те, що вартість домоволодіння істотно збільшилась саме за рахунок її особистої праці, крім того, зазначає, що особисто брала в кредит кошти для ремонту оспорюваного домоволодіння. Але, [PERSON] також отримував пенсію. Пенсія [PERSON] і заробітна плата [PERSON] - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, кошти, отримані в кредит [PERSON] також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Хоча немає підтвердження того, що ці кошти дійсно були витрачені на поліпшення спірного домоволодіння. Представник Білецьківської сільської ради Кременчуцького району до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представники третіх осіб Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби Кременчуцького РУЮ до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] до 26 квітня 1990 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. В шлюбі у них народились дочка [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - позивачі за зустрічним позовом, що підтверджується їх свідоцтвами про народження. [PERSON] з 15.08.2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем за первісним позовом - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. [INFO] померла [PERSON] - мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. [PERSON] та [PERSON] прийняли в установлений законом строк для прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] по ? частині домоволодіння [ADDRESS] на підставі ст. 1261 ЦК України та по 1/8 частині того ж домоволодіння на підставі ст. 1276 ЦК України - після померлої [INFO] рідної баби та матері [PERSON] - [PERSON], яка не прийняла спадщину після [PERSON], але у видачі свідоцтв про право на спадщину їм було відмовлено постановами нотаріуса. [PERSON] також прийняла в установлений законом строк спадщину за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON], але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців. При цьому спадкоємцями першої черги після [PERSON]: [PERSON] та [PERSON] не заперечується право [PERSON] на спадщину на ? частину спірного домоволодіння на підставі ст. 1261 ЦК України, яку вона прийняла у встановлений законом строк. Згідно договору купівлі-продажу від 12 грудня 1989 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Сільської Ради народних депутатів Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] продав [PERSON], житловий будинок незакінчений будівництвом (готовності 34%), що знаходиться в с. Білецьківка Кременчуцького району Полтавської області та розташований на земельній ділянці розміром 0.12 га з фонду радгоспу „Більшовик". Твердження [PERSON] про те, що вона має право на ? частину домоволодіння як дружина померлого, оскільки з 1991 року перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах до реєстрації шлюбу між ними 15.08.2007 року є неспроможними, оскільки відповідно до ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] в період з 1991 року по 2007 рік не ставився в позовних вимогах у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування, за якою було винесене рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13.11.2013 року. Сторонами не оспорюється те, що закінчення будівництва оспорюваного домоволодіння закінчилось на початку літа 1992 року, тобто право власності виникло в цей період. Беззаперечних доказів того, що [PERSON] приймала участь в добудові незавершеного будівництвом спірного будинковолодіння до 1992 року суду надано не було. Кодексом про шлюб та сім'ю України, що діяв на момент перебування в шлюбних відносинах [PERSON] з [PERSON], не встановлено набуття майна в спільну сумісну власність подружжя чоловіка та жінки, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Згідно ст. 25 цього Кодексу, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В розумінні цієї норми її слід застосовувати лише до осіб, які перебувають у шлюбі. Це стосується і ст.17 Закону України «Про власність». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Оскільки спірний будинок був придбаний померлим [PERSON] в незавершеному будівництві, а добудований до укладення шлюбу із [PERSON], то він не може бути спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Тобто, при виникненні спору щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя позов повинен бути пред'явлений одним із подружжя до іншого. Правонаступниками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], які ще не отримали свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.2,3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи 3/8-15 від 27.03.2015 року відсоток будівельних поліпшень до вартості домоволодіння у 2007-2012 роках становить 19,37%. Крім того, судовий експерт Шлапак С.Л. в судовому засіданні пояснила, що у спірному домоволодінні за період з 2007 по 2013 рік роботи з реконструкції не проводились, що могло б свідчити про істотне збільшення вартості будинку, площа будинку збільшена не була. Був проведений поточний (у кімнатах) та капітальний ремонт (щодо заведення інженерного обладнання), однак точний рік виконання вищезазначених робіт встановити неможливо, за винятком влаштування мережі газопостачання. Враховуючи вищевикладене, позивачем [PERSON] не доведено, що здійсненні нею поліпшення є істотними і відповідно відсутні підстави для визнання за нею права власності на ? частину спірного будинковолодіння. Разом з тим, позивач за первісним позовом [PERSON] має право на грошову компенсацію з боку відповідачів її витрат на будівельні поліпшення, але таких вимог до [PERSON] та [PERSON] вона перед судом не ставила. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтв про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме: Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Факт належності [PERSON] спірного будинковолодіння підтверджується в сукупності наступними письмовими доказами. Наказом директора радгоспу «Більшовик» Кременчуцького агропромислового об'єднання с.Білецьківка Кременчуцького району Полтавської області від 2 грудня 1989 року № 98 про виділення [PERSON] земельної ділянки у розмірі 0,12 га у зв'язку з придбанням незавершеного будівництва у [PERSON], договором купівлі-продажу спірного будинку від 12.12.1989 року; договором купівлі-продажу ? частини спірного будинку від 24.04.1990 року; довідкою Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 27.01.2014 року про те, що за [PERSON] згідно запису в по господарській книзі під №0518-1 числиться житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS]. Таким чином позовні вимоги як [PERSON] так і [PERSON] та [PERSON] в частині визнання за ними права власності на частики спірного будинковолодіння в порядку спадкування після померлого [PERSON] підлягають до задоволення, а саме за [PERSON] слід визнати право власності на ?, а за [PERSON] та [PERSON] по 3/8 частині будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, в частині визнання за нею права власності на ? частину спірного будинковолодіння в порядку спадкування, а позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: partial