Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

У січні 2017 року керівник Запорізької місцевої прокуратури № 1 в інтересах Запорізької міської ради звернувся до суду з позовом до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON], [PERSON], третя особа-приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якібюк Ю.А. ( далі - приватний нотаріус Якіб»юк), про: визнання незаконним та скасування рішення № 28257919 державного реєстратора Запорізького міськрайонного управління юстиції Нікітенко Л.О., прийнятого 16.02.2016 про проведення державної реєстрації права власності на будівлю магазину-кафе літ. А, А-1, А-2 загальною площею 309 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]; визнання недійсним договору купівлі- продажу 6/25 частки будівлі магазину-кафе літ. А, А-1, А-2, загальною площею 309 кв.м., що розташована за адресою : [ADDRESS], укладеного 22.08.2016 між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якібюк Ю.А. за № 2679; визнання недійсним договору купівлі- продажу 19/25 частки будівлі магазину-кафе літ. А, А-1, А-2, загальною площею 309 кв.м., що розташована за адресою : [ADDRESS], укладеного 11.08.2016 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якібюк Ю.А. за № 2478, який в подальшому, а саме 29 травня 2018 року уточнив ( а.с.51-60, т.2). Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 16.02.2016 прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на будівлю магазину-кафе загальною площею 309 кв.м. по [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності на вказане нерухоме майно є рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2006 у справі № 2-1570/2006. Зазначене рішення державного реєстратора вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Зареєстроване 16.02.2016 право власності на зазначений об'єкт площею 309 кв.м. не відповідає та суперечить раніше вже зареєстрованому праву власності на цей об'єкт площею 74,5 кв.м. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2006 у справі №2-1570/2006 за [PERSON] визнано право власності на магазин площею лише 74,5 кв.м. за вказаною адресою. Право власності на вказаний об'єкт нерухомості первинно зареєстровано Запорізьким міжміським БТІ 05.06.2006, про що перенесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Незважаючи на вказане, державним реєстратором Нікітенко Л.О. належним чином не перевірено чи відповідають заявлені [PERSON] у 2016 році права, тим,які раніше зареєстровані за нею. Разом з тим, незважаючи на те, що з поданих державному реєстратору документів вбачалось, що [PERSON] здійснено самочинне будівництво, державним реєстратором не витребувано документів, які підтверджують отримання дозволів на будівництво чи реконструкцію будівель та введення їх в експлуатацію, а також документів на земельну ділянку. У подальшому, на підставі незаконно проведеної державним реєстратором Нікітенко Л.О. реєстрації права власності на вищевказану будівлю, [PERSON] 22.08.2016 відчужено 6/25 та 11.08.2016 відчужено 19/25 частини спірної будівлі за договорами купівлі-продажу [PERSON] Таким чином, у випадку відсутності запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на будівлю літ.А, А-1, А-2 площею 309 кв.м. по [ADDRESS], який безпідставно здійснено державним реєстратором Нікітенко Л.О. на підставі рішення від 16.02.2016, підстав для укладення договорів купівлі-продажу не було б, у зв'язку із чим, вказані договори суперечать актам цивільного Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на статті 3,19,20,24,26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.12.81,83,93,206 ЗК України, ст.ст.21,203,215 ЦК України. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Смолки І.О. від 24 січня 2017 провадження у цій справі відкрито ( а.с.35, т.1). 03 квітня 2017 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення проти позову, з доданими до них документами ( а.с. 54-57, 58-78, т.1). 05 квітня 2017 року від відповідача - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву ( а.с.90-92, т.1). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Жукової О.Є. від 31 травня 2017 року справу прийнято до провадження ( а.с.98, т.1). 05 жовтня 2017 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли додаткові заперечення проти позову ( а.с.134-138, т.1 ) та копії документів на підтвердження її позиції ( а.с. 139-158, т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 5 жовтня 2017 року провадження у цій справі закрито на підставі пункту першого частини першої статті 205 ЦПК України та мотивовано тим, що оскарження дій та рішень державного реєстратора, який здійснює офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства (а.с.161-163, т.1). Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Запорізькою місцевою прокуратурою №1 подану апеляційну скаргу. Постановою апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2018 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 5 жовтня 2017 року по цій справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду ( а.с.228-231, т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2018 року заяву судді Жукової О.Є. про самовідвід задоволено; справу передано для визначення судді для розгляду справи в порядку визначеному ЦПК України (а.с.236, т.1) Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2018 року справу передано в провадження судді Скользнєвої Н.Г. ( а.с.237, т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено у підготовче судове засідання на 28 березня 2018 року ( а.с.238-239, т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2018 року продовжено строк проведення підготовчого провадження до 01 червня 2018 року ( а.с.42-43, т.2) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2018 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 16 липня 2018 року ( а.с.67-68, т.2). В суді представник Запорізької місцевої прокуратури № 1 уточнений позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову. Представник Запорізької міської ради в суді позовні вимоги підтримав у повному обсязі , просив позов задовольнити з підстав, викладених по тексту позову. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в суді проти позову заперечували з підстав, викладених у долученому до матеріалів справи письмовому відзиві ( с.134-158, т.1), просили у задоволенні позову відмовити. Так, у своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] зазначив, що прокурор не мав повноважень для пред'явлення позовної заяви та вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. З приводу відсутності підстав для представництва прокурором в цій справі інтересів Запорізької міської ради представником відповідача [PERSON] було заявлено клопотання про залишення позову без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 1 серпня 2018 року у задоволенні вищазазначеного клопотання відмовлено ( а.с.113-114, т.2) Представник Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення та відповідні оголошення про виклик на сайті судової влади (https://gt.zp.court.gov.ua/sud0808). Причини неявки суду не повідомили, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надали. Будь-яких заяв, клопотань від них не надходили. Виходячи з норм ст.ст.128, 131, 210, 223 ЦПК України, з урахуванням того, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та не з'явилися в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до ч.3 ст.223 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, [PERSON] на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якібюк Ю.А. подано заяву про розгляд зазначеної справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення прокурора, який приймав участь, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Запорізькою місцевою прокуратурою №1 під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінального провадження №12017080020000106 від 11.01.2017 встановлено порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", земельного та цивільного законодавства. Так, з матеріалів вказаного кримінального провадження встановлено, що [PERSON] протягом 2015-2016 років самочинно збудувала на самовільно захопленій земельній ділянці в Олександрівському районі м. Запоріжжя в районі перетину вул. Запорізької та вул. Шкільної об'єкт нерухомості - споруду орієнтовною площею 235 кв.м. Зазначене підтверджується матеріалами перевірок щодо дотримання [PERSON] вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проведених Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області з грудня 2015 року по лютий 2016 року, які були надані Запорізькою місцевою прокуратурою №1 (а.с.18-25, т.1). Згідно з інформацією Управління Держгеокадастру у Запорізькому районі Запорізької області від 11.11.2016 відповідна земельна ділянка у власності чи користуванні (оренді) [PERSON] не перебуває ( а.с. 26, т.1). Окрім того встановлено, що державним реєстратором Запорізького міського управління юстиції Нікітенко Л.О. 16.02.2016 прийнято рішення № 28257919 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на будівлю магазину-кафе літ. А, А-1, А-2 загальною площею 309 кв.м. по [ADDRESS], про що до ДРРП внесено запис №13269845 та відкрито реєстраційну справу номер 3849738223101 ( а.с.12-17, т.1). Відповідно до частини першої ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. У зв'язку з викладеним, серед інших доказів та додатків, поданих сторонами по справі, судом у присутності сторін та представників сторін по справі, безпосередньо досліджено матеріали реєстраційної справи №849738223101 у 1 томі на об'єкт за адресою: [ADDRESS], в якій містяться документи, на підставі яких державним реєстратором Запорізького міського управління юстиції Нікітенко Л.О. 16 лютого 2016 року прийнято зазначене рішення та матеріали реєстраційної справи №205088623101 у 1 томі на об'єкт за адресою: [ADDRESS], в якій містяться документи, на підставі яких державним реєстратором ЗМУЮ Кохановською О.І. прийнято рішення про реєстрацію права власності за [PERSON] права власності на об'єкт нерухомого майна за вказаною адресою загальною площею 74,5 кв.м. Так, оглядом матеріалів реєстраційної справи №849738223101 встановлено, що підставою виникнення у [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно є рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2006 у справі № 2-1570/2006. Окрім того, в матеріалах зазначеної реєстраційної справи міститься технічний паспорт, виданий ПП «Міжрегіональний центр технічної інвентаризації». Таким чином, інших правовстановлюючих документів, окрім рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2006 у справі № 2-1570/2006, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об'єкт нерухомого майна за вказаною адресою матеріали справи не містять, що суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та її обтяжень». Також, з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що зареєстроване 02 лютого 2016 року за [PERSON] право власності на будівлю магазину-кафе загальною площею 309 кв.м. по [ADDRESS] не відповідає та суперечить зареєстрованому раніше праву власності на магазин площею 74,5 кв.м. за тією ж адресою: [ADDRESS]. Так, згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2006 у справі №2-1570/2006 за [PERSON] визнано право власності на магазин літ.А-1 площею 74,5 кв.м., літню площадку №1, паркан №2, розташовані по [ADDRESS]. Право власності на вказаний об'єкт нерухомості (магазин літ.А-1 площею 74,5 кв.м.) первинно зареєстровано Запорізьким міжміським БТІ 05.06.2006 (реєстраційний номер майна 14983365), про що внесено відповідний запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно (надалі - РПВН) (а.с.28, т.1). Оглядом матеріалів реєстраційної справи матеріалів реєстраційної №205088623101 встановлено, що за заявою [PERSON] державним реєстратором ЗМУЮ Кохановською О.І. 22 жовтня 2013 року відомості про реєстрацію права власності на магазин літ.А-1 площею 74,5 кв.м. по [ADDRESS] за [PERSON] перенесено до нового реєстру - Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ДРРП) на підставі рішення про державну реєстрацію від 07 листопада 2013 року та відкрито реєстраційну справу за номером 205088623101 ( а.с.15, т.1). Згідно з документами, які містяться у вказаній реєстраційній справі, яку судом було досліджено у судовому засіданні, для реєстрації права власності на вказаний об'єкт [PERSON] державному реєстратору надано відповідне рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18.04.2006 по справі №2-1570/2006 та технічний паспорт, виготовлений ЗМБТІ 12.02.2013 ( а.с.15, т.1). За результатами перевірки поданих [PERSON] документів, державним реєстратором ЗМУЮ Кохановською О.І. 07.11.2013 прийнято рішення про реєстрацію права власності на магазин літ.А-1 площею 74,5 кв.м., право власності на яке було визнано рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2006 по справі №2-1570/2006 та первинно зареєстровано ЗМБТІ. Проте, незважаючи на те, що [PERSON] у лютому 2016 року державному реєстратору надано правовстановлюючий документ, а саме рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 18.04.2006 по справі №2-1570/2006 лише на магазин літ.А-1 площею 74,5 кв.м., розташований по [ADDRESS], державним реєстратором ЗМУЮ Нікітенко Л.О. 16.02.2016 прийнято рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на будівлю магазину-кафе літ. А, А-1, А-2 загальною площею 309 кв.м. по [ADDRESS] ( а.с.13, т.1). Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для реєстрації права власності на зазначений об'єкт, [PERSON] державному реєстратору надано рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 17.04.2006 по справі № 2-1570, технічний паспорт б/н, виданий 08.08.2015 Приватним підприємством «Міжрегіональний центр технічної інвентаризації». У той же час, підставою для проведення відповідної державної реєстрації прав відповідно до закону є саме рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2006, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на магазин літ.А-1 площею 74,5 кв.м. Згідно з пунктом 1 частини першої ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2016, чинній на час проведення реєстрації) держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Так, відповідно до частини третьої ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах. Тобто законом закріплено обов'язок державного реєстратора при здійсненні дій по державній реєстрації прав на нерухоме майно, перевірити чи відповідають заявлені права та подані документи вимогам законодавства, а також чи наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок державної реєстрації прав, який зокрема включає прийняття та перевірку документів, які подано для державної реєстрації, встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації. Окрім того, умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127. Відповідно до пункту 12 вказаного Порядку (в редакції на час проведення реєстрації) розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. Зокрема, відповідно до пунктів три, чотири частини першої ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до частини четвертої ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Таким чином, під час прийняття рішення про реєстрацію права власності за [PERSON] державним реєстратором Нікітенко Л.О. необхідно було перевірити чи відповідають подані [PERSON] документи вимогам законодавства та чи відсутні суперечності між заявленими нею у 2016 році та вже раніше зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості по [ADDRESS]. Проте, державним реєстратором ЗМУЮ Нікітенко Л.О. належним чином не перевірено відомості, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, та залишено поза увагою явний факт самочинного будівництва [PERSON] споруди площею 235 кв.м. Також дослідженням матеріалів реєстраційної справи №849738223101 встановлено, що серед документів, поданих [PERSON] державному реєстратору єдиним правовстановлюючим документом, передбаченим ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на підставі якого здійснюється державна реєстрація прав, є виключно рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 17.04.2006, технічний паспорт ПП «Міжрегіональний центр технічної інвентаризації» до таких не відноситься. Окрім того, у випадку належної перевірки поданих [PERSON] документів для реєстрації права власності та співставлення їх на відповідність з раніше зареєстрованими правами державний реєстратор повинна була звернути увагу, на те що [PERSON] не змінено технічні характеристики раніше зареєстрованого об'єкта нерухомого майна, а фактично здійснено нове самочинне будівництво, адже площа раніше зареєстрованого об'єкта нерухомого майна безпідставно збільшилась з 74,5 кв. на 235 кв.м. та почала складати 309 кв.м., що за будь-яких обставин не можна віднести до змін технічних характеристик споруди, які б могли підтверджуватись технічним паспортом. Також, з наявної у матеріалах реєстраційної справи інформації вбачається, що під час прийняття у лютому 2016 року рішення про державну реєстрацію за [PERSON] прав на будівлю магазину-кафе літ. А, А-1, А-2 загальною площею 309 кв.м. по [ADDRESS] та проведення такої реєстрації, державний реєстратор Нікітенко Л.О. володіла відомостями про наявність вже зареєстрованого 22.10.2013 державним реєстратором Кохановською О.І. права на магазин літ.А-1 площею 74,5 кв.м., розташованого за вказаною адресою, а також про наявність вже відкритої реєстраційної справи ( а.с. 12-17, 1). Проте, незважаючи на те, що державним реєстратором Кохановською О.І. 22.10.2013 вже було відкрито відповідний розділ та реєстраційну справу №205088623101 на об'єкт нерухомого майна по [ADDRESS], державним реєстратором Нікітенко Л.О. 02.02.2016 знову відкрито іншу реєстраційну справу №849738223101. Разом з тим, відповідно до частини першої ст.13 Закону, у Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа. При цьому, розділ та реєстраційна справа закриваються лише у разі знищення об'єкта нерухомого майна, поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна. Незважаючи на вказане, державний реєстратор Нікітенко Л.О. належним чином не перевірила чи відповідають заявлені [PERSON] у 2016 році права, тим які вже зареєстровані за нею у 2013 році. Також, незважаючи на те, що з поданих державному реєстратору документів вбачалось, що [PERSON] здійснено самочинне будівництво, державним реєстратором не витребувано документів, які підтверджують отримання дозволів на будівництво чи реконструкцію будівель та введення їх до експлуатації. Так, з наданих Запорізькою місцевою прокуратурою №1 доказів встановлено, що упродовж 2015-2016 років Департаментом ДАБІ в області перевірками встановлено факт самочинного будівництва [PERSON] Жодних дозвільних документів на будівництво об'єкту по вул. Запорізькій у м. Запоріжжі [PERSON] не отримувала, в експлуатацію самовільно збудований об'єкт не вводився. З вказаного слідує, що спірну споруду збудовано протягом зазначеного періоду (а.с. 18-25, т.1). Пунктами 41 та 45 Порядку визначено перелік документів, які необхідно подати для проведення державної реєстрації на новозбудований та реконструйований об'єкти. Пунктом 41 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна серед інших подається документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Пунктом 45 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна подається у тому числі документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) та документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Проте, державним реєстратором ЗМУЮ Нікітенко Л.О., незважаючи на самочинно збільшену [PERSON] площу майна з 74,5 кв.м до 309 кв.м., на яке право власності раніше зареєстровано не було, і яке державний реєстратор мав би вважати реконструйованим чи новозбудованим, не прийнято рішень про зупинення державної реєстрації чи відмову у її проведенні, а також не витребувано від [PERSON] чи уповноважених органів визначених Порядком документів. Водночас, відповідно до частини другої ст.5 Закону якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Таким чином, у порушення вимог ст.ст.10,18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакціях на час проведення реєстрації) державний реєстратор Нікітенко Л.О. не встановивши відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами 16.02.2016 прийняла незаконне рішення та безпідставно провела державну реєстрацію права власності за [PERSON] на будівлю магазину-кафе літ.А, А-1, А-2 по [ADDRESS] загальною площею 309 кв.м. ( а.с. 13, т.1). Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Так, здійснивши самочинне будівництво споруди в Олександрівському районі м.Запоріжжя в районі перетину вул. Запорізької та вул. Шкільної [PERSON] самовільно, без правових на те підстав, зайняла земельну ділянку, яка є власністю територіальної громади міста Запоріжжя. Відповідно до інформації Держгеокадастру у Запорізькому районі Запорізької області від 11.11.2016 земельна ділянка за вищевказаною адресою за [PERSON] не зареєстрована. Так само відсутні будь-які дані щодо реєстрації за [PERSON] права власності на відповідну земельну ділянку у ДРРП (а.с. 26, т.1). З інформації Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради від 27.12.2016 слідує, що ні в оренді, ні у власності відповідна земельна ділянка у [PERSON] не перебуває, звернень щодо оформлення відповідних прав на землю до Запорізької міської ради не надходило ( а.с. 26, т.1). Так, незважаючи на доводи представника відповідача [PERSON], [PERSON] щодо того, що прокурор «вводить суд в оману» з приводу звернень [PERSON] до Запорізької міської ради, вказана позиція не береться до уваги судом з огляду на викладене. Так, відповідно до частини першої ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Статтями 81, 93 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може перебувати у власності або користуванні громадян. Порядок реалізації права на отримання у власність чи у користування земельної ділянки закріплено в Розділі IV Земельного кодексу України. Відповідно частини другої ст.83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Таким чином, самочинно побудувавши споруду на самовільно зайнятій земельній ділянці [PERSON] порушила інтереси власника землі - Запорізької міської ради, які полягають у позбавленні правомочностей по користуванню та розпорядженню земельною ділянкою, самовільно зайнятою [PERSON], а також у ненадходженні плати за землю до місцевого бюджету у розмірах, передбачених законодавством. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що площа самочинно збудованої споруди складає 235 кв.м. Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. При цьому, відповідно до ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення у відповідності з законом питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією міських рад. Також у ст.12 Земельного кодексу України закріплено, що до повноважень міської ради належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Таким чином, органом, як вірно зазначено керівником Запорізькою місцевою прокуратурою №1 у позовній заяві, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Запорізька міська рада. Незважаючи на те, що рішенням державного реєстратора Нікітенко Л.О. та проведення нею державної реєстрації прав на самочинно збудований об'єкт площею 309 кв.м. на земельній ділянці по [ADDRESS], яка у власність чи користування [PERSON] не надавалась, чим порушено інтереси держави, Запорізькою міською радою не вжито заходів щодо скасування у судовому порядку такого рішення. Тобто, орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції успірних відносинах належним чином не здійснює заходи щодо поновлення порушених інтересів держави та територіальної громади. Так, згідно з частиною другою ст.26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, Законом передбачено право скасувати на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. У подальшому, на підставі незаконно проведеної державним реєстратором Нікітенко Л.О. реєстрації права власності на вищевказану будівлю, [PERSON] 22.08.2016 відчужено 6/25 та 11.08.2016 відчужено 19/25 частини спірної будівлі за договорами купівлі-продажу [PERSON] ( а.с. 30-33, т.1). Відповідні договори купівлі-продажу посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб'юк Ю.А. та право власності за [PERSON] зареєстровано на підставі рішень нотаріуса від 25.08.2016 та від 16.08.2016. Враховуючи, що дії приватного нотаріуса ЗМНО Якіб'юк Ю.А. по нотаріальному посвідченню договорів купівлі-продажу 6/25 та 19/25 частини будівлі літ. А, А-1, А-2 по [ADDRESS] та рішення про реєстрацію за [PERSON] права власності за нею є похідними від рішення державного реєстратора Нікітенко О.М. про реєстрацію права власності за [PERSON] на будівлю магазину-кафе літ.А, А-1, А-2 по [ADDRESS], то у випадку визнання незаконним такого рішення державного реєстратора і його скасування, договори купівлі-продажу також підлягають визнанню недійсними, як такі, що суперечать вимогам законодавства та інтересам держави. Так, відповідно до частини першої ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною першою ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 Цивільного Кодексу. З урахуванням того, що [PERSON] набула у власність спірний об'єкт у порушення вимог закону, укладені нею у подальшому договори купівлі-продажу також суперечать закону та підлягають визнанню недійсними відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України. Так, згідно зі ст.46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно зі ст.55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, у випадку відсутності запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на будівлю літ.А, А-1, А-2 площею 309 кв.м. по вул. Запорізькій у м.Запоріжжі, який безпідставно здійснено державним реєстратором Нікітенко Л.О. на підставі рішення від 16.02.2016, підстав для укладення договорів купівлі-продажу не було б, у зв'язку із чим, вказані договори суперечать актам цивільного законодавства, порушують інтереси держави та підлягають визнанню недійсними. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Аналогічне положення закріплено ч.4 ст.56 Цивільного процесуального кодексу України. При цьому, спір щодо визнання незаконним рішення державного реєстратора ЗМУЮ Нікітенко Л.О. про реєстрацію права власності не є виключно публічно-правовим, а має майновий характер, так як оскарження такого рішення державного реєстратора передусім зачіпає майнові інтереси [PERSON] та [PERSON], а також право власності на спірне нерухоме майно Правовим наслідком незаконної реєстрації права власності є укладення договорів купівлі-продажу спірного об'єкта нерухомості, тому похідною є вимога про їх недійсність. Наведене свідчить, що основним предметом спору у вказаній справі є питання законності набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на нерухоме майно. Саме по собі визнання незаконним рішення державного реєстратора не поновлює порушене право, а визнання недійсними спірних договорів спрямоване на фактичне поновлення порушеного права та інтересу. Підсудність розгляду таких спорів цивільним судам підтверджується також практикою Верховного Суду України, зокрема постановою Верховного Суду України від 14.06.2016 по справі №21-41а16. Окрім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 у справі № 6-2554 цс16 публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень. Відповідно до частини першої ст. 9 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають в порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Таким чином, даний спір не носить характеру публічно-правового і не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів. За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду цивільним судом у порядку, визначеному нормами ЦПК України.. Окрім того, зазначена позиція щодо розгляду позовної заяви у порядку цивільного судочинства надана апеляційним судом Запорізької області від 15.02.2018 по вказаній справі, тому доводи представника відповідача [PERSON] [PERSON] щодо розгляду вказаного спору у порядку адміністративного судочинства оцінюється критично та не береться до уваги судом. Також необхідно зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 №99 Запорізьке міськрайонне управління юстиції Запорізької області ліквідовано як юридичну особу публічного права. Таким чином, позивачем вірно визначено співвідповідачем не Реєстраційну службу Запорізького міськрайонного управління юстиції, державним реєстратором якого була Нікітенко Л.О., а утворений з 22.02.2016 рішенням Запорізької міської ради №8 від 19.02.2016 Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, який на цей час є виконавчим органом Запорізької міської ради та який відповідно до п.2.1.1. Положення про Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, затвердженого вищевказаним рішенням Запорізької міської ради, уповноважений на здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто офіційне визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Виходячи з наведеного, позиція Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, викладена у відзиві судом до уваги не приймається, оскільки органом, що здійснює державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є саме Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги керівника Запорізької місцевої прокуратури №1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved