Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,5 га, яка належала останньому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Вона разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями померлого за законом. Діти подали заяву до Сумської райдержнотконтори про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Позивач є єдиною спадкоємицею після померлого, спадщину прийняла шляхом звернення до нотконтори з відповідною заявою, однак, оформити свої спадкові права вона позбавлена можливості, оскільки у Державному акті на право користування землею назва закреслена та змінено на право приватної власності на землю, на якому зазначено, що це «тимчасовий документ підлягає обміну о 15 березня 1994 року». Просила визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка. Позивач в судове засідання не з`явилася, від її представника надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області для розгляду справи до суду не з`явився, просив справу слухати без його участі, проти позову не заперечив. Третя особа Державний нотаріус Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко В.І. в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність їх представника. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, направили заяви про розгляд справи в їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що 16 квітня 1967 року позивач [PERSON] зареєструвала у Сергеєвській сільській раді Глушковського району Курської області шлюб з гр. [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (арк.с.13). [INFO] помер [PERSON] , чоловік позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк.с.23). Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно - земельну ділянку площею 3,5 га для ведення селянського (фермерського) господарства, розташована на території Бездрицької сільської ради Сумського району. Дана земельна ділянка [PERSON] , як голові селянського (фермерського) господарства була надана на підставі рішення Сумської районної ради народних депутатів Сумського району Сумської області. Вказане фермерське господарство було зареєстровано відповідно до чинного на той час законодавства Сумською районною державною адміністрацією 28 грудня 1993 року за реєстраційним № 203 (арк.с.20). Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20.12.1991 року №2009-ХІІ, яка була чинною на час надавання земельної ділянки спадкодавцю, земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надавалися громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду. [PERSON] отримав відповідний державний акт (Серія Б № 017654 ) на право користування на вищевказану земельну ділянку в межах згідно з планом землекористування (арк.с.24). За життя [PERSON] заповіту не залишив. Позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, спадщину прийняла шляхом спільного проживання з померлим за адресою: [ADDRESS] та шляхом звернення до Сумської райдержнотконтори і отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, зокрема на житловий будинок та земельні ділянки площами 0,0600 га та 0,2000 га за вказаною адресою (арк.с.58,59). Інші спадкоємці - сини та донька померлого [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на спадщину не претендують (арк.с.40,41). Згідно довідки Бездрицької сільської ради Сумського району від 24 вересня 2018 року [PERSON] на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] разом з Дружиною [PERSON] , донькою [PERSON] та онуком [PERSON] (арк.с.42). Спадкова справа після померлого [PERSON] заведена 24 жовтня 2018 року за заявою [PERSON] (а.с. 39-63). Згідно звіту ФОП [PERSON] про експертну грошову оцінку земельної ділянки для ведення фермерського господарства загальною площею 3,5000 га, кадастровий номер: 5924788300:02:004:0013, що розташована на території Бездрицької сільської ради Сумського району Сумської області, становить 65 300 грн. 00 коп. (а.с.14-18). За змістом ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Позивач зверталась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак оформити спадкові права на вказану земельну ділянку не має можливості, оскільки виявилось, що у державному акті на право користування землею маються виправлення у назві, закреслено та змінено на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданий виконавчим комітетом Сумської районної ради народних депутатів, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 315, на якому зазначено, що це «тимчасовий документ підлягає обміну до 15 березня 1994 року», тому їй було відмовлено, пояснивши, що вона має звертатися до суду з відповідним позовом. Так, введеним в дію 15.03.1992 року Земельним кодексом Української PCP надання такого права, як право довічного успадковуваного володіння землею, не передбачалось, однак підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української PCP від 18.12.1990 року №562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української PCP» визначалось, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13.03.92 № 220 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Згідно з пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP від 18.12.90 N 563 "Про земельну реформу" визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української PCP, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку, раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 19.12.1999 року за 1312-XIV дію вказаного пункту продовжено до 01.01.2004 року, а постановою ВРУ від 17.02.2004 №1492-V даний пункт продовжено до 01.01.2008 року. Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України та пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення зазначеного рішення. Таким чином, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене державним актом на право приватної власності на землю, не можуть бути позбавлені права користування, якщо самі цього не забажають. В мотивувальній частині рішення КСУ від 22.09.2005 року, суд зазначав, що визнавши право приватної власності громадян на земельні ділянки, які були надані в постійне користування, встановивши порядок набуття цього права у зазначених нормативно- правових актах шляхом безоплатної передачі, держава має вжити всіх необхідних заходів щодо забезпечення безперешкодного набуття громадянами права приватної власності на земельні ділянки. Відповідно рішення спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач є спадкоємицею після померлого [PERSON] , успадкувала частину належного йому майна, тому має право успадкувати належну йому за життя земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: approved