Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Харківський національний університет внутрішніх справ (далі - ХНУВС) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення фактичних витрат, пов'язаних з навчанням, у якому просить стягнути із відповідача грошові кошти у розмірі 33 086 гривень 19 копійок. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] між ХНУВС та відповідачем був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Договір). Після закінчення ХНУВС згідно із наказом № 271 о/с від 18.06.2011 року курсанта 4-го курсу лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби. Наказом УМВС України у Хмельницькій області № 99 о/с від 28.04.2012 року лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно із затвердженим розрахунком. Сума витрат на утримання складає 33 086,19 гривень. Відповідно до п. 4.4. Договору, у разі відмови особи добровільно відшкодовувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму витрат, пов'язаних з навчанням у розмірі 33 086,19 гривень, а також понесені ним судові витрати. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, повідомив, що укладений з ним договір є недійсним, оскільки сам договір укладався до 01 вересня 2007 року, а він на той час був неповнолітньою особою, тобто не набув дієздатності. Не заперечував, що не відпрацював в органах внутрішніх справ трирічний термін після закінчення університету без поважних причин. Пояснив, що поступав на навчання за рекомендацією УМВС України в Хмельницькій області. Після закінчення університету працював у Віньковцькому РВ УМВС України в Хмельницькій області. Під час роботи на вказаній посаді у нього виникали певні труднощі у практичній діяльності і він вирішив звільнитись за власним бажанням. Інших будь-яких поважних причин для звільнення з роботи у відповідача не було. В останнє судове засідання відповідач не з'явився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, справа розглядалась в його відсутності. [PERSON] не оспорював зміст договору про навчання від [INFO] і той факт, що він дійсно особисто його підписав, але не погодився із тим, що на нього витрачались кошти за його навчання та його утриманням за період навчання. В останні судові засідання не з'явився, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи. Справа розглянута в його відсутності відповідно до вимог ст. 169, 197 ЦПК України. Представник третьої особи - Управління МВС України у Хмельницькій області, будучи залучений до участі у справі ухвалою суду від 24.07.2014 року, у суд на розгляд справи не з'явився. У надісланій до суду заяві представник Управління просив справу розглянути без його участі та підтримав позов Харківського національного університету внутрішніх справ про стягнення з [PERSON] витрат, пов'язаних із навчанням, у сумі 33086,19 гривень. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 11 та ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У судовому засіданні встановлено наступне. На підставі наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 15.08.2007 року № 415 о/с «Про зарахування курсантами денної форми навчання», [PERSON] було прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу до навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання за спеціальністю 6.060100 «Правознавство» Харківського національного університету внутрішніх справ із 17 серпня 2007 року з присвоєнням спеціального звання „рядовий міліції", що підтверджується витягом з Наказу ХНУВС № 415 о/с від 15.08.2007 року. [INFO] між Харківським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, який у відповідності до п. 7.4 набирає чинності з моменту його підписання і діє до 01.08.2014 року. Відповідно до Витягу з наказу ХНУВС № 271 о/с від 18.06.2011 року, лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів 4-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання Харківського національного університету внутрішніх справ з 18 червня 2011 року та відкомандировано для подальшого проходження служби. Наказом начальника УМВС України у Хмельницькій області № 99 о/с від 28.04.2012 року лейтенант міліції [PERSON] відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та на підставі рапорту від 27 квітня 2012 року був звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за п. 64 „ж" (за власним бажанням). Відповідно до п. 2.3.6. Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від [INFO], у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, особа зобов'язується відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. У пункті 3 Договору закріплені підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку. Зокрема, такими підставами є: п. п. 3.1. - дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; п. п. 3.2. - відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Згідно п. п. 4.2. п. 4 Договору, який визначає порядок відшкодування особою фактичних витрат на підготовку, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. У п. п. 4.3. п. 4 Договору зазначено, що сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством. З розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] за час навчання в ХНУВС (речове забезпечення, комунальні послуги, харчування, грошове забезпечення) вбачається, що загальна сума витрат за час навчання останнього в Харківському національному університеті внутрішніх справ з 2007 по 2011 навчальний рік становить 33 086,19 гривень = 12037,90 (грошове забезпечення) + 9783,52 (продовольче забезпечення) + 2310,47 (речове забезпечення) + 8954,30 (вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв). Згідно з п. п. 7.2. п. 7 Договору, дострокове припинення дії чи розірвання цього договору з боку будь-якої зі сторін оформлюється окремим договором. Доказів окремого договору про те, що спірний договір розірваний, суду не представлено. Відповідно до п. п. 4.4. п. 4 Договору, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. Стаття 56 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 року гарантує випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватись за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про освіту", випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року, чинної на час вступу [PERSON] до університету, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений також п. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року N 77/96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів". Згідно з ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію», курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідні норми з цього приводу містяться також і в у «Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» (далі-Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313, який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, зокрема і у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням. У п. п. 2.7 вказаного Порядку зазначено, що порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, згідно з п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, є договір який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приймає до уваги розрахунки фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] за час навчання в ХНУВС (речове та грошове забезпечення, харчування, комунальні послуги), оскільки вони проведені у відповідності до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (зі змінами), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01.03.2007 року, і йому не суперечать. Крім того, відповідно до п. 2.3. спільного наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління Державної охорони України, Служби безпеки України № 419/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 року, «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.07.2007 року за N 863/14130, період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. Отже, проаналізувавши всю сукупність письмових доказів у справі і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що відповідач у справі [PERSON] після закінчення навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням протягом перших 3 років після закінчення навчання. В добровільному порядку він не бажає відшкодувати фактичні витрати на його утримання за період його навчання у навчальному закладі, а відтак є беззаперечні підстави для стягнення з нього цих витрат у примусовому порядку на підставі наведених вище норм права. Судом не приймається позиція відповідача про те, що договір є недійсним як такий, що укладений з особою, яка не досягла повної дієздатності, хоча укладався він до досягнення повноліття відповідачем. [PERSON] [INFO] виповнилось 18 років. Договір з ним укладений [INFO], тобто, в цей же день. Суд погоджується з тим, що початок перебігу строку згідно статті 253 ЦК України починається з дня наступного після відповідної календарної дати, з якою пов'язано його початок. Проте, [PERSON] на наступний день досягнув повноліття і протягом 4 років навчання свідомо виконував умови договору, тобто вступив у фактичні правовідносини з університетом, будучи повнолітнім. Окрім цього, згідно ст.222 ЦК України, правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Батьки зустрічний позов не подавали та у справу не вступали на стороні відповідача. У відповідності до ст.221 цього Кодексу, правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. З позиції сторін судом встановлено, що батьки відповідача не виказували заперечень проти укладення ним [INFO] договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України з учбовим закладом про навчання. Також з пояснень сторін і матеріалів справи судом встановлено, що в той період, коли відповідач був повнолітньою особою, ним виконувались умови договору до його звільнення зі служби за власним бажанням. Суд вважає, що позивач у справі має право на звернення до суду із вимогою про стягнення коштів за навчання як юридична особа, яка є стороною у договорі, а кошти на навчання виділяються з державного бюджету України. Кошти, які відшкодовуються особами (витрати, пов'язані з їх утриманням у ВНЗ), перераховуються на рахунок ХНУВС у Головному управлінні Державної казначейської служби України в Харківській області й згідно з п. 9.9 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14 лютого 2008 року № 62, використовуються вищим навчальним закладом відповідно до кошторису, що затверджується МВС. Таким чином, розпорядниками вказаних бюджетних коштів є КМУ, МВС України та вищий навчальний заклад МВС України. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього, суд вважає, що судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 380,07 гривень, які були сплачені позивачем, також належить стягнути з відповідача по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved