Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до ТОВ «УКРКОМ «АГРОКАРСМОБІЛ» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22 червня 2016 року він та ТОВ «УКРКОМ «АГРОКАРСМОБІЛ» уклали договір майнового лізингу № 888-771, відповідно до умов якого предметом лізингу є автомобіль КІА SPORT AGE. Загальна сума коштів, що була сплачена Позивачем на користь Відповідача становить 182 000,00 грн. Разом з тим, Позивач вважає, що укладений Договір має бути визнаний судом недійсним так як він суперечить законодавству. містить в собі несправедливі умови наслідком яких, всупереч принципу добросовісності - є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позивача та в позовних вимогах просив суд визнати Договір майнового лізингу № 888-771 від 22.06.2016 р. укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРКОМ «АГРОКАРСМОБІЛ» недійсним. Стягнути з ТОВ «УКРКОМ «АГРОКАРСМОБІЛ» на його користь грошові кошти в розмірі 182 000,00 грн. В судове засіданні позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач ТОВ «УКРКОМ «АГРОКАРСМОБІЛ» в судове засідання не з'явився, повідомлений у встановленому порядку. Суд вважає за можливим розглядати справу у його відсутність та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 22 червня 2016 року [PERSON] (далі по тексту - Лізингоодержувач) та ТОВ «УКРКОМ «АГРОКАРСМОБІЛ) (далі по тексту - Лізингодавець) уклали договір майнового лізингу № 888-771 (далі по тексту - Договір). Відповідно до п. 3.1 Договору предметом лізингу є автомобіль КІА SPORT AGE (далі по тексту - Предмет лізингу). Згідно додатку № 4 до Договору предмет лізингу - автомобіль марки КІА SPORT AGE, модель 2.0 AT 4 WD Limited Base, кількість - 1, ціна - 260 000 грн. Відповідно до п. 2.1 Договору Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно (Предмет лізингу), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Згідно п. 3.6 Договору Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає Продавець. Відповідно до п. 5.1 Договору предмет лізингу передається у користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця першого лізингового платежу, платежу за передачу предмета лізингу та витрат за послуги реєстрації у відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів. Відповідно до п. 8.5 Договору усі поточні авансові та лізингові платежі (в тому числі періодичні лізингові платежі) по даному Договору сплачуються Лізингоодержувачем рівними частинами з 1-го по 10-е число поточного місяця, що вказується в Додатках № 2 та № 3. В додатку № 2 до Договору, визначено вартість предмета лізингу в розмірі 260 000,00 грн., розмір фінансування визначений в сумі 52 000,00 грн., розмір щомісячного платежу визначено в розмірі 10 833,33 грн. В додатку № 3 до Договору розмір щомісячного платежу визначено в сумі 2 957,90 грн. Пунктом 11.1 Договору передбачено право Лізингоодержувача набути у власність предмет лізингу у разі сплати всіх лізингових платежів та належного виконання всіх зобов'язань визначених Договором. 22 червня 2016 року Позивач сплатив на користь Відповідача 52 000,00 грн. (вартість фінансування), що підтверджується квитанцією № 36. 24 червня 2016 року Позивач сплатив на користь Відповідача 60 000 грн. (авансовий платіж), що підтверджується платіжним дорученням № 1. 29 червня 2016 року Позивач сплатив на користь Відповідача 70 000 грн. (авансовий платіж), що підтверджується платіжним дорученням № 1. Таким чином, загальна сума коштів, що була сплачена Позивачем на користь Відповідача становить 182 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч. 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Разом з тим, в даному випадку відсутні підстави вважати, що предмет лізингу автомобіль КІА SPORTAGE є індивідуально визначеною річчю, оскільки в Договорі та в додатку № 4 до Договору відсутні ознаки, які можуть бути властиві тільки йому, зокрема рік випуску, колір, помер кузова, шасі, та інше, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч. 1 ст. 807 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Разом з тим, п. 3.6 Договору містить вказівку на те, що Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає Продавець. Таким чином, оскільки вибір Продавця предмета лізингу за Договором здійснив Відповідач, так як в Договорі лізингу чи в додатках до нього, відсутні будь-які відомості про Продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись Лізингоодержувач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то п. 3.6 Договору, щодо усунення Лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ч. 1 ст. 808 ЦК України та є несправедливою умовою в розумінні п. 2 ч. З ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливою є умова договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника). В І розділі Договору визначено, що вартість фінансування розуміє під собою одноразову плату за організацію та оформлення даного Договору Лізингоодержувача Лізингодавцю при укладенні Договору. Згідно з додатком № 2 до Договору вартість фінансування становить 52 000,00 грн. Частиною 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Таким чином, підготовка документів для укладення договору не може бути послугою в розумінні п. 17 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", а отже, Відповідач не може безпосередньо включати витрати на них в ціну договору та зобов'язувати споживача їх оплатити. З наведеного вбачається, що чинним законодавством не передбачено лізинговий платіж пов'язаний з організацію та оформленням договору майнового лізингу. Відповідно до п. 8.3 Договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, Лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а Лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Згідно з п. 8.13 Договору в період строку дії даного Договору розмір лізингової плати може індексуватися залежно від зміни: законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця; збільшенням та/або зменшенням податків, зборів та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; переоцінки викупної (залишкової) вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу; збільшення або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів, в зв'язку зі збільшенням митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на вартість предмета лізингу, згідно умов договору поставки на момент проведення повного розрахунку Лізингодавця з Продавцем за придбання предмета лізингу. Згідно з п. 8.15 Договору у разі зміни розміру лізингових платежів Лізингодавець та Лізингоодержувач складають додаткову угоду до даного Договору, а також на вимогу Лізингодавця підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови Лізингоодержувача від підписання такої додаткової угоди та/ або акту коригування вартості Предмета лізингу, Лізингодавець має право розірвати даний Договір, після чого Лізингоодержувач зобов'язаний повернути Лізингодавцю предмет лізингу, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають. Таким чином, укладений Договір (п. 8.3 та п. 8.13) надає Відповідачу право на збільшення вартості Предмета лізингу, однак не передбачає права Позивача на розірвання Договору у зв'язку із збільшенням вартості Предмета лізингу у порівнянні з його вартістю на момент укладення договору. Вищевказані умови Договору - є несправедливими в розумінні п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливою є умова договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю- продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі- продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. З матеріалів справи вбачається, що укладений між Позивачем та Відповідачем Договір нотаріально посвідчено не було. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Відповідно до Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 22 січня 2004 N 21, юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: 1) внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів; 2) кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу (укладання, супроводження та виконання відповідних договорів), які мають вищу освіту за фінансовим, економічним або юридичним напрямами, та не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 3) довідки про взяття на облік юридичної особи (далі - Довідка), виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг (додаток 1); 4) керівників (засновників), які не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 5) документа, що підтверджує право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням юридичної особи. Відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (вих. № 6924/16-9 від 26.08.2016 року) інформація про Відповідача до Державного реєстру фінансових установ, що веде Нацкомфінпослуг, не вносилась. Статусу фінансової установи Відповідач не набував, ліцензії на надання фінансових послуг у Нацкомфінпослуг не отримував. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) підлягає ліцензуванню. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг погребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Згідно з ч. 2 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Таким чином, укладення Договору між Відповідачем та Позивачем за відсутності у Відповідача ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб суперечить вимогам законодавства і є підставою для визнання укладеного Договору недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом ч. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з ч. 6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Аналогічна правова позиція, щодо підстав для визнання Договору фінансового (майнового) лізингу недійсним, міститься у Постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року по справі № 6-2766цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема годі, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що предмет лізингу у користування/власність позивачу відповідач не передав. Враховуючи, що Договір містить несправедливі умови, які не відповідають вимогам законодавства, договір нотаріально не посвідчений, у відповідача відсутня відповідна ліцензія для укладення спірного Договору, суд вважає визнати його недійсним. Оскільки, Договір є недійсним то відповідач зобов'язаний повернути позивачу сплачені останнім платежі на виконання умов Договору в розмірі 182 000,00 грн. (52 000 грн. + 60 000 грн. + 70 000 грн.). Таким чином, позовні вимоги позивача є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved