Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

У квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом у якому просив вилучити у відповідача [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль марки «Opel», модель - Vectra 2.2, рік випуску - 2003, тип ТЗ - легковий. номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], та комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобілю марки «Opel», модель - Vectra 2.2, рік випуску - 2003, тип ТЗ - легковий. номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що відповідно до укладеного договору №К3V0AE15006357 від 05.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 17 023, 15 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2012 року та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 1 378 гривень. ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем [PERSON] виконав в повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у розмірі передбаченому кредитним договором. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазачених норм закону та умов договору, відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконав. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач [PERSON] 05.07.2007 року уклали договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач [PERSON] надав в заставу автомобіль «Opel», модель - Vectra 2.2, рік випуску - 2003, тип ТЗ - легковий. номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Звернено на предмет застави автомобіль «Opel», модель - Vectra 2.2, рік випуску - 2003, тип ТЗ - легковий. номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В порушення вищевказаних вимог закону та умов договору, відповідач біль Ю.В. зобов'язання за договором застави не виконує; предмет застави в заклад банку не передає. У судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника банку. Зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України , за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №К3V0AE15006357 від 05.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 17 023, 15 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2012 року та стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 1 378 гривень. ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем [PERSON] виконав в повному обсязі, а саме надав кредитні кошти у розмірі передбаченому кредитним договором. Відповідач [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазачених норм закону та умов договору, відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконав. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач [PERSON] 05.07.2007 року уклали договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач [PERSON] надав в заставу автомобіль «Opel», модель - Vectra 2.2, рік випуску - 2003, тип ТЗ - легковий. номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Звернено на предмет застави автомобіль «Opel», модель - Vectra 2.2, рік випуску - 2003, тип ТЗ - легковий. номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В порушення вищевказаних вимог закону та умов договору, відповідач біль Ю.В. зобов'язання за договором застави не виконує; предмет застави в заклад банку не передає. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 2 Закону України "Про заставу" визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Частиною першою ст.19 Закону України "Про заставу" визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст.20 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст.20 Закону України "Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачено Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", чинним із 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Стаття 1 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Отже, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України "Про заставу" застосовуються лише в частині, що не суперечить Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечуваного обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст.26 цього Закону. Пунктом 1 ч.1 ст.26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 378 гривень. Враховуючи наведене та

Outcome: approved