Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира належала його бабусі на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 04.05.1994 року. [INFO] [PERSON] померла, проте за час життя його бабуся склала заповіт, в якому все своє майно заповідала йому. На час відкриття спадщини він проживав разом з бабусею у вищезазначеній квартирі. Після звернення до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, йому було відмовлено, оскільки неможливо встановити повне коло спадкоємців, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому що на підставі листа з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, станом на 28.03.2019 року відсутні відомості про реєстрацію та проживання [PERSON] .. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла позовна заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Проти позову не заперечує. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на приватну власність на житловий будинок від 04.05.1994 року, зареєстрованого в ММБТІ 04.05.1994 року за реєстровим № 16679. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.15). [PERSON] 26 листопада 1968 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 11) [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с 7). Отже, [PERSON] є рідним онуком [PERSON] . 12 березня 1992 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого квартиру [ADDRESS] заповідала своєму онукові [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Барановою Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 2-461. [INFO] [PERSON] померла, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS] . 11 травня 2004 року [PERSON] звернувся до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 11 травня 2004 року [PERSON] звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Рябоконь К.Л. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 липня 2019 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки неможливо встановити повне коло спадкоємців, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 376/2004 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Згідно довідки з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 09.04.2019 року за вих. № 19.03.03-12/2575/19, станом на 28.03.2019 року за відомостями з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відсутні відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , 1919 року народження. Відповідно до довідки з Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку "Весна" від 22.03.2019 року за вих. № 11, [PERSON] , дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки з Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку "Весна" від 17.04.2019 року за вих. № 11, [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 15.04.1980 року по день смерті [INFO] . На цей день разом з ним проживав та був зареєстрований [PERSON] (внук) з 06.06.1991 року. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~Цивільного кодексу України\~підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Положеннями статті 1216\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Пунктом 23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Судом визнається доведеною належність квартири [ADDRESS] померлій особі на момент смерті. Позивач вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позову. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved