Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

позивачі [PERSON], [PERSON] 01 липня 2016 р. звернулися до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий вивіз дитини за кордон. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що [PERSON] знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10 липня 2004 року по 04 жовтня 2013 рік. Під час даного шлюбу у них народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Після розлучення дитина залишилась мешкати разом з матір'ю. На протязі певного часу після розлучення вона намагалась отримати від відповідача нотаріально засвідчений дозвіл для можливості виїзду дитини разом з нею за кордон України. Відповідач відмовив у її прохані без обґрунтування причин відмови. Позивачі просять надати їм дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України на період з 01 жовтня 2016 року по 01 люте 2017 року до Туреччини, Єгипту, Польщі та країнах Шенгенської угоди, з 01 липня 2017 року по 01 вересня 2017 року у Туреччині, Єгипті та країнах Шенгенської угоди у супроводі позивача [PERSON] або [PERSON] без згоди батька неповнолітнього [PERSON]. 23 вересня 2016 року позивачі надали уточненну позовну заяву, згідно з якої просять надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] у їх супроводі до Польщі з 01 жовтня 2016 року по 01 вересня 2017 року без надання згоди батьком . Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, просила допустити в якості її представника адвоката [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити їх у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, просила допустити в якості її представника адвоката [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в справі є розписка. Представник третьої особи служби по справам дітей Дружківської виконавчої ради не з'явилася в судове засідання, надала заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2004 року, що підтверджується актовим записом про укладення шлюбу № 118, зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області (а.с.11) Від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] , згідно актового запису про народження № 215 від 01 червня 2005 року його батьком є відповідач [PERSON], матір'ю - позивачка [PERSON] (а .с. 12 ). Сторони з 04 жовтня 2013 року однією сім'єю не проживають, шлюб між ними розірвано, дитина залишилась проживати разом з матір'ю, що підтверджується рішенням Дружківського міського суду від 04 жовтня 2013 року (а.с.13) Метою виїзду за межі України разом з дитиною позивачка зазначила лікування та оздоровлення дитини, яка знаходиться на обліку "Д" в дитячій лікарні з діагнозом "ЧДБ" аденоідит 2 групи, в зв'язку з чим потребує санаторно-курортного лікування. Згідно абз.2 ч. З ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними . Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну і оформлення документів для зарубіжних поїздок визначається Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року. Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.2 ст. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З аналізу вказаної норми впливає, що у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини з України, спір може бути вирішено судом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів 4 і 6, викладених в Декларації прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися всіма благами соціального забезпечення, їй належить право на здоровий ріст і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона мають бути забезпечені, як їй так і матері, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як вбачається з матеріалів справи, дитина проживає з матір'ю, це підтверджується рішенням Дружківського міського суду від 04 жовтня 2013 року (а.с.13) Позивач зазначила, що дитина хворіє, знаходиться на обліку "Д" в дитячій лікарні з діагнозом "ЧДБ" аденоідит 2 групи, в зв'язку з чим потребує санаторно-курортного лікування. Вона бажає вивести дитину на лікування до Польщі з 01 жовтня 2016 року по 01 вересня 2017 року на відпочинок та оздоровлення. І це підтверджується відповідними доказами, а саме: етапним епікризом на 2014 рік, випискою з медичної карти № 71 від 01 січня 2013 року (а.с.17-18). Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і виховання. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають і фактично місце проживання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] визначене з позивачкою, то, цей обов'язок покладено на матір - позивачку у справі, яка повинна постійно доглядати дитину. Враховуючи викладене і те, що підстави для відмови в наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон відсутні, то позов [PERSON] слід задовольнити - надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] до Польщі у супроводі матері - [PERSON] на період з 01 жовтня 2016 року по 01 вересня 2017 року. Щодо позовних вимог [PERSON] про надання їй дозвілу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька, то в цій частині треба відмовити, оскільки законодавством не передбачено порядку надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька особі, яка не є матір"ю дитини або опікуном.

Outcome: partial