Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 13.12.2007 [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, це підтверджено підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додається до заяви. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач станом на 17.09.2013 р. порушує умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 23122,33 гривень, яка складається з наступного: - 3000, 00 грн. - заборгованість за кредитом; -11778,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -6756,45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; А також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), - 1077,25 грн. - штраф (процентна складова). Банк, посилаючись на статті 526, 599, 1049, 1054 ЦК України та пункти 6.5; 6.6; 8.6 Умов надання банківських послуг, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 23122,33 грн. та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в заяві просить дану цивільну справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, згідно положень частини 8 ст. 76 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про розгляд справи. Враховуючи, що відповідач заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не надала, а також враховуючи згоду позивача на винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін, оскільки в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. На підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Беручи до уваги, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд на підставі ст. 224 ЦПК України заочно розглядає справу без участі відповідача. Відповідно до положень ст. 197 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з п. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст.ст. 1049 та 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як встановлено в суді, 13.12.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки. Отримання карткового кредиту регулювалось Умовами надання банківських послуг. Пунктом 1.1. Умов зазначено, що після підписання клієнтом заяви на отримання платіжної картки, останній висловлює свою згоду на те, що фактично між сторонами укладається договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, це підтверджено підписом у заяві. Відповідно до пунктів 6.5; 6.6; 6.8 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язався погашати кредит, відсотки, комісії, передбачені Договором, а у випадку порушення зобов'язань сплатити винагороду, штраф та повернути кредит. У заяві, яку підписала [PERSON], зазначено, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також тарифами банку. "Своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місцезнаходження." Фразою:"Я погоджуюсь із тим що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг" - вона прийняла всі умови договору, зазначені у заяві. Відповідач станом на 17.09.2013 р. порушує умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму 23122,33 гривень, яка складається з наступного: - 3000, 00 грн. - заборгованість за кредитом; -11778,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -6756,45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), - 1077,25 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, позовні вимоги Банку в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором без номера, укладеним 13.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також судові витрати. У положенні Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, Рішення від 11.07.2013 № 7-рп/2013, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці). Для споживачів банківських кредитних послуг, які з якихось причин порушили взяті на себе зобов'язання, бар'єром від надмірних санкцій є стаття 551 Цивільного кодексу України та стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів». За вказаних обставин, враховуючи, що заборгованість по кредиту складає 23122,33 грн., а розмір неустойки (штрафу) дорівнює 1577,25 грн., суд вважає за можливе стягувати зазначену неустойку з відповідача. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягатиме 23 122,33 грн.. Згідно з положеннями статті 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 231 грн. 22 коп.. На підставі ст.ст. 526, 527, 536, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved