Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до Тернопільського національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка, відділу освіти Гусятинської районної державної адміністрації про визнання недійсною угоди про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням, укладеної 29.09.2009 року між Тернопільським національним педагогічним університетом ім. В. Гнатюка, відділом освіти Гусятинської районної державної адміністрації та [PERSON] В обґрунтування позову зазначили, що відповідно до цільового направлення №2442 від 17.06.2008 року Управління освіти і науки Тернопільської облдержадміністрації [PERSON] отримала направлення на денну форму навчання до Тернопільського національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка. 25.07.2008 року згідно наказу №369 ТНПУ ім. В.Гнатюка [PERSON] була зарахована студентом першого курсу на бюджетну форму навчання на факультет іноземних мов. 29.09.2009 року між відповідачами та [PERSON] було укладено угоду про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням, згідно якої позивач зобов'язувалась після закінчення навчання в ТНПУ ім. В.Гнатюка працевлаштуватись на роботу згідно зі спеціальністю та кваліфікацією, визначеними в її цільовому направленні від 17.06.2008 року, зокрема прибути до роботодавця у строк до 15.08.2013 року, укласти трудовий договір та відпрацювати у роботодавця згідно з терміном, визначеним у трудовому договорі. Оскільки на момент укладення вказаної угоди [PERSON] була неповнолітньою, а її батьки згоди на укладення угоди не надавали та про її існування довідались лише в січні 2015 року, вважають що вказана угода підлягає визнанню недійсною у відповідності до ст. 32, 203, 215, 222 ЦК України, оскільки укладена неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності. Також зазначили, що згідно з п. 8 Умов прийому до вищих навчальних закладів України, затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 02.09.2008 року № 802 місця для цільового прийому виділяються у межах обсягу підготовки за державним замовленням. Вищі навчальні заклади не укладають угод на підготовку кадрів за державним замовленням, якщо це не передбачено законодавством України. Отже вказаними вище Умовами було прямо заборонено вищим навчальним закладам укладати угоди про підготовку фахівців за державним замовленням. Пізніше до вказаного пункту Умов на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 25.11.2008 № 1065, що набув чинності 28.12.2008 року було внесено зміни, відповідно до яких вищі навчальні заклади отримали право укладати угоди на цільову підготовку за державним замовленням відповідно до чинного законодавства України. Проте на момент набуття чинності вказаних змін [PERSON] вже навчалася на першому курсі Тернопільського національного педагогічного університету імені В. Гнатюка, а згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому за таких обставин наступні зміни в законодавстві не могли спричиняти виникнення у студентів обов'язку підписати угоду з ВНЗ. Крім цього вказали що обов»язковість укладення зазначеної угоди не передбачена жодним законодавчим актом. Єдиним правовим актом, яким встановлено вимоги щодо укладення угод з студентами є Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992, яким затверджено Типову угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, яка укладається між вищим навчальним закладом та студентом. Водночас оспорювана угода від 29.09.2009 року за своїм змістом та формою не відповідає встановленим законом вимогам, а підпис не може належати керівнику ТНПУ ім. В.Гнатюка, оскільки відрізняється від підписів, зроблених від імені ректора на наявних у позивачів копіях фінансово-господарських документів. За таких обставин, вважають, що є достатні підстави для визнання оспорюваної угоди недійсною та просять позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити в повному обсязі. Вказав, що оспорювана Угода про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням від 29.09.2009 року між ТНПУ ім. В.Гнатюка, Відділом освіти Гусятинської райдержадміністрації та [PERSON] укладена неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, а її зміст суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 та Умов прийому до вищих навчальних закладів України, затверджених Наказом Міністерства освіти і науки України від 02.09.2008 № 802, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 вересня 2008 р. за № 892/15583, а тому підлягає визнанню недійсною на підставі статей 215, 222 ЦК України. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Тернопільського національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка у судовому засідання відносно позову заперечив, з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов та просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Представник відповідача відділу освіти Гусятинської районної державної адміністрації у судове засідання не з»явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно цільового направлення №2442 від 17.06.2008 року Управління освіти і науки Тернопільської облдержадміністрації направило на денну форму навчання в Тернопільський національний педагогічний університет ім. В. Гнатюка позивача [PERSON] Як зазначено у направленні, Відділ освіти Гусятинської райдержадміністрації гарантує працевлаштування [PERSON] в загальноосвітній школі І-ІІ ступенів с. Калагарівка Гусятинського району після закінчення навчання. Наказом Тернопільського національного педагогічного університету імені В. Гнатюка № 369 від 25.07.2008 року [PERSON] була зарахована на бюджетну форму навчання на факультет іноземних мов за напрямком підготовки "філологія, німецька мова і література" за цільовим направленням Управління освіти і науки Тернопільської облдержадміністрації № 2442 від 17.06.2008 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1159 "Про підготовку фахівців для роботи у сільській місцевості". 29.09.2009 року між Тернопільським національним педагогічним університетом ім. В. Гнатюка, Відділом освіти Гусятинської районної державної адміністрації та [PERSON] було укладено тристоронню Угоду про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням. Згідно п.1.1 зазначеної угоди [PERSON] отримує у вищому навчальному закладі базову або повну вищу освіту за спеціальністю філологія( німецька мова та література) освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст(магістр) та працевлаштовується на роботу згідно зі спеціальністю за кваліфікацією, визначеною в її цільовому направленні на навчання до вищого навчального закладу від 17.06.2008 року № 2441, виданому Управлінням освіти і науки Тернопільської облдержадміністрації. Відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2 угоди [PERSON] зобов»язувалась прибути до роботодавця у термін до 15 серпня 2013 року та укласти трудовий договір на умовах, встановлених у п.п.2.2.4 п.2.2. угоди та відпрацювати у роботодавця на обраній посаді згідно з терміном, визначеним у трудовому договорі. Пунктом 3.3 угоди передбачено, що сторони винні у порушенні умов цієї угоди несуть відповідальність відповідно до закону. Наказом Тернопільського національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка № 499 від 21.06.2013 року [PERSON] видано диплом з відзнакою за кваліфікацією філолог, вчитель німецької і англійської мов та зарубіжної літератури, а також надано направлення на роботу в сільську школу в розпорядження Відділу освіти Гусятинської райдержадміністрації. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04.03.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 08.05.2014 року, встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання за угодою від 29.09.2009 року не виконала та в строк до 13.08.2013 року не прибула до роботодавця для укладення трудового договору та стягнуто з [PERSON] в користь Державного вищого навчального закладу»Тернопільський національний педагогічний університет ім. В. Гнатюка» кошти витрачені на навчання у розмірі 81 698 грн. 15 коп. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 52 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року № 1060-XII, передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов»язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Указом Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» установлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними. Постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 року затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням. Згідно положень п.п.8,14 вказаного Порядку, що діяли на час вступу та закінчення навчання [PERSON], випускник зобов»язаний відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. В разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов»язаний відшкодувати у встановленому порядку до Державного бюджету вартість навчання. Відповідно до п.4 Порядку керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1, відповідно до якого затверджено форму типової угоди про підготовку фахівців з вищою освітою. Пунктом 9 Порядку передбачено що розірвання випускником угоди, передбаченої пунктом 4 Порядку, допускається з таких поважних причин: 1) встановлення інвалідності 1 або 2 групи, внаслідок чого випускник не може виїхати на роботу за призначенням; 2) встановлення інвалідності 1 або 2 групи у дружини (чоловіка) випускника, одного з батьків (або осіб, які їх замінюють) випускника; 3) якщо випускник - вагітна жінка, мати або батько, які мають дитину у віці до трьох років, або дитину, яка згідно з медичним висновком потребує догляду (до досягнення нею шестирічного віку); одинока мати або батько, які мають дитину до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; 4) проходження чоловіком (дружиною) військової служби (крім строкової), в тому числі за контрактом, на посадах рядового, сержантського й старшинського складу, прапорщиків, мічманів та офіцерів у Збройних Силах, Національній гвардії, Державній прикордонній службі, Службі безпеки, а також інших військових формуваннях, створених відповідно до законодавства України, та служби в органах внутрішніх справ поза місцем розташування замовника; 5) вступу до вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації для випускників вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації. У відповідності до п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України №1159 від 29.06.1999 року "Про підготовку фахівців для роботи у сільській місцевості" випускники вищих навчальних закладів, які зараховувались за цільовим направленням згідно з установленою квотою, розподіляються і направляються у розпорядження обласних та районних держадміністрацій, які видали ці направлення, в тому числі у закладах соціальної сфери у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992. Відповідно до ч.2 ст.197 КЗпП України молодим спеціалістам-випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства освіти і науки України від 17.07.2006 року № 536 " Про запровадження укладання тристоронніх угод вищий навчальний заклад-студент-роботодавець" відповідно до ст.56 Закону України "Про вищу освіту" та на виконання Указу Президента України від 4 липня 2005 року № 1013/2005 "Про невідкладні заходи щодо забезпечення функціонування та розвитку освіти в Україні" запроваджено з 2007/2008 навчального року, укладання тристоронніх угод "вищий навчальний заклад - студент - роботодавець" з особами, які навчаються за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням за цільовими направленнями на другому курсі та затверджено Примірну угоду про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням. Отже, діюче на час навчання [PERSON] у вищому навчальному закладі законодавство передбачало обов»язковість працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням згідно цільового направлення та необхідність укладення із особами, які навчаються за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням за цільовими направленнями тристоронніх угод, сторонами яких виступали навчальний заклад, студент та майбутній роботодавець. Як встановлено судом, на момент укладення з відповідачами угоди про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням від 29.09.2009 року [PERSON] була студентом другого курсу Тернопільського національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка, а зміст вказаної угоди повністю відповідає вимогам Примірної угоди, затвердженої Наказом Міністерства освіти і науки України від 17.07.2006 року № 536. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що на час укладення оспорюваної угоди позивач [PERSON] була неповнолітньою, а тому вказана угода укладена за межами її цивільної дієздатності та без згоди батьків. Відповідно до ст. 32 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на укладення оспорюваної угоди) фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років має неповну цивільну дієздатність. Крім дрібних побутових правочинів фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; а також самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). Всі інші правочини неповнолітня особа вчиняє лише за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування. У відповідності до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу-ч.1 ст.215 ЦК України. Відповідно до статті 222 Цивільного кодексу України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому ст.221 цього кодексу. Вказаний правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Зі змісту до ч.1 ст.221 ЦК України слідує, що правочин вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків(усиновлювачів), піклувальника вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Частина друга статті 32 ЦК України не встановлює обов'язковості письмової форми згоди батьків на вчинення правочинів, не передбачених частиною першої цієї статті, особами віком від 14 до 18 років. Письмова згода батьків вимагається лише при вчиненні неповнолітніми особами правочинів щодо транспортних засобів або нерухомого майна. Суд критично оцінює посилання позивачів на те, що батьки [PERSON] не надавали згоди на укладення оспорюваної угоди та не знали про її існування, а у [PERSON] був відсутній примірник угоди, змісту якої вона не розуміла і не пам»ятала, та вважає їх наданими з метою уникнути відповідальності за невиконання взятих на себе зобов»язань, оскільки із матеріалів справи слідує, що ні позивач [PERSON] після досягнення нею повноліття, ні її батьки за весь період навчання доньки будь-яких заперечень з приводу вказаної угоди не висловлювали та із вимогами про її розірвання до відповідачів не звертались. Вказана угода була предметом дослідження під час розгляду Гусятинським районним судом Тернопільської області справи про стягнення з [PERSON] коштів за навчання, де приймала участь позивач та її мати, як представник, однак сторони, знаючи на той час про існування угоди від 29.09.2009 року, ні під час судового розгляду, ні в ході перегляду справи судом апеляційної інстанції, не ставили під сумнів чинність зазначеної угоди та не заявляли відповідних вимог про її розірвання, а позовна заява про визнання недійсною угоди про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням, укладеної 29.09.2009 року між [PERSON] та Тернопільським національним педагогічним університетом ім. В. Гнатюка, відділом освіти Гусятинської районної державної адміністрації надійшла до суду лише 25.11.2015 року, а отже за правилами ч.1 ст.221 ЦК України зазначена угода вважається схваленою. Крім цього, в ході судового розгляду встановлено, що згідно існуючих у навчальному закладі правил з метою підписання угоди від 29.09.2009 року [PERSON] особисто зверталась у Відділ освіти Гусятинської районної державної адміністрації, після чого передала підписаний екземпляр угоди Тернопільському національному педагогічному університету ім. В. Гнатюка, повідомивши при цьому, що при підписанні угоди була присутня її мати [PERSON], яка надала усну згоду на підписання даної угоди. При цьому суд звертає увагу на те, що батькам [PERSON] було достеменно відомо про одержання їх донькою цільового направлення відділу освіти Тернопільської обласної держадміністрації на навчання в Тернопільському національному педагогічному університеті ім. В. Гнатюка з метою підготовки фахівця для роботи в сільській місцевості, відповідно до якого Відділ освіти Гусятинської районної державної адміністрації гарантував працевлаштування [PERSON] в загальноосвітній школі І-ІІ ступенів с. Калагарівка Гусятинського району після закінчення навчання. Зазначене направлення було підставою для зарахування [PERSON] на бюджетну форму навчання за умови її подальшого обов»язкового працевлаштування у сільській місцевості. Також суд вважає необґрунтованими твердження позивачів на те, що оспорювана угода є сфальсифікованою, з тих підстав, що підпис у ній виконано не керівником навчального закладу Кравцем В.П., а іншою особою, оскільки зазначені твердження повністю спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами. Так, у відповідності до Статуту Тернопільського національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка ректор педагогічного університету може делегувати частину своїх повноважень своїм заступникам та керівникам структурних підрозділів. Наказом Тернопільського національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка №140 від 24.04.2008 року надано право підпису угод з питань прийому вступників першому проректору і проректору з наукової роботи та міжнародного співробітництва. Згідно висновку судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №582/583/16-22 від 14.12.2016 року підпис від імені ректора Тернопільського національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка Кравця В.П. в угоді про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державними замовленнями від 29.09.2009 року, укладеній між Тернопільським національним педагогічним університетом ім. В. Гнатюка, Відділом освіти Гусятинської районної державної адміністрації та [PERSON] виконано проректором Тернопільським національним педагогічним університетом ім. В. Гнатюка Терещуком Г.В. Вказане свідчить про те, що укладена 29.09.2009 року між Тернопільським національним педагогічним університетом ім. В. Гнатюка, Відділом освіти Гусятинської районної державної адміністрації та [PERSON] угода про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державними замовленнями підписана від імені ректора навчального закладу уповноваженою особою. Суд не приймає до уваги посилання позивачів на Умови прийому до вищих навчальних закладів України в частині порядку прийому абітурієнтів за цільовим замовленням, оскільки зазначені Умови були затверджені наказом Міністерства освіти і науки України № 802 від 02.09.2008 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 вересня 2008 року за №892/15583, оскільки позивач [PERSON] на момент затвердження зазначених Умов вже була зарахована на бюджетну форму навчання на факультет іноземних мов Тернопільського національного педагогічного університету імені В. Гнатюка наказом № 369 від 25.07.2008 року. Інших доказів на обґрунтування своїх вимог та заперечень у відповідності до ст.60 ЦПК України позивачами не надано. За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що оспорювана угода про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням від 29.09.2009 року, укладена між Тернопільським національним педагогічним університетом імені Володимира Гнатюка, Відділом освіти Гусятинської райдержадміністрації та [PERSON] у відповідності до вимог чинного на момент її підписання законодавства та підписана уповноваженої особою. Позивач та її батьки, знаючи про існування зазначеної угоди, ні після досягнення [PERSON] повноліття, ні за весь час її навчання у вищому навчальному закладі заперечень проти неї не висловлювали, із відповідною заявою про визнання угоди недійсною чи розірвання у встановлений законом строк не звертались, висловивши таким чином свою згоду із її умовами, а тому суд вважає, що підстави для визнання недійсною угоди про працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, які навчалися за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю за державним замовленням, укладеної 29.09.2009 року між Тернопільським національним педагогічним університетом імені Володимира Гнатюка, Відділом освіти Гусятинської райдержадміністрації та [PERSON] відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] слід відмовити. У зв'язку із тим, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачам не відшкодовуються.

Outcome: dismissed