Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого з урахуванням уточнення посилається на те, що він є одноосібним власником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS], до якої надання житлово-комунальної послуги з питного водопостачання та водовідведення здійснюється Комунальним підприємством "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради. В зв`язку з тим, що договір з послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення не укладався та пристрій обліку наданих послуг не встановлювався, то правові підставі надання та припинення даної послуги визначаються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та питної води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005р. №630 та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють дані правовідносини. Позивач зазначає, що приписами ст.16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати вимогам законодавства, комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Положення п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та питної води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005р. № 630, встановлюють аналогічний обов'язок виконавця житлово-комунальних послуг щодо надання їх споживачу в установлених обсягах, належної якості, безпечних для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Істотною обставиною є, що чинне законодавство не передбачає як правову підставу припинення або обмеження в наданні такої послуги заборгованість споживача з її оплати. Позивач вказує на те, що 29.10.2015р. працівники КП "Дніпроводоканал" без будь-якого попередження, самовільно, за його відсутності, здійснили технічне припинення водовідведення належної йому квартири та зазначили про те, що умовою поновлення водовідведення є погашення заборгованості в розмірі 5 704,29грн. Проте, чинне законодавство встановлює обов'язок надання житлово-комунальних послуг, безперебійно та не визначає заборгованість з оплати даної послуги як підставу припинення надання послуги; заборгованість з оплати даної послуги є спірною і, згідно чинного законодавства, питання погашення такої заборгованості підлягає вирішенню виключно в судовому порядку. У відповідності до положень законодавства України, точкою розподілу надання житлово-комунальних послуг є місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання, що передбачено ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". У відповідності до підзаконних нормативно-правових актів, точкою розподілу зовнішніх і внутрішніх комунікацій є: для каналізації - найближчий до будівлі оглядовий колодязь; для водопроводу, газопроводу, тепломережі - вентиль або трійник біля будівлі ( п.2.3.7. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №76 від 17.05.2005р., п.1.2. Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008р., п.11.1.3. Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №30 від 05.07.1995р.). Відповідач, будучи виконавцем відповідної житлово-комунальної послуги, у відповідності до закону мав право вчиняти технічні дії виключно до точки розподілу надання послуги, яка розміщена біля будівлі і не мав законних підстав та не мав права самовільно здійснювати дії у внутрішньо-домових мережах будинку. Враховуючи відсутність правових підстав для припинення надання послуг питного водопостачання та відсутність правових підстав для вчинення технічних дій за точкою розподілу надання комунальної послуги, дії відповідача, що полягали в технічному блокуванні мережі водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] і припиненні надання відповідних послуг йому як абоненту з абонентським рахунком [NUMBER] є незаконними. Оскільки порушення його прав та законних інтересів на безперебійне отримання належної якості житлово-комунальної послуги з питного водопостачання та водовідведення має триваючий характер, то їх захист має бути здійснений шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено п.3, 4. ч.2.ст.16 ЦК України. Захист його порушених прав на безперебійне отримання належної кількості та якості житлово-комунальних послуг з питного водопостачання та водовідведення можливий шляхом здійснення КП "Дніпроводоканал" за рахунок своїх власних сил та засобів технічних дій з розблокування мережі питного водопостачання та водовідведення та поновлення безперебійного надання у належній кількості та належної якості даної житлово-комунальної послуги. Позивач також зазначає, що внаслідок вищевказаних незаконних дій відповідача з припинення надання зазначеної послуги він для забезпечення мінімальних елементарних побутових санітарно-гігієнічних умов був вимушений змінити свій повсякденний уклад життя, терпіти моральні приниження, приниження своєї гідності, оскільки, не будучи винним в порушенні приписів законодавства з питання надання вказаної послуги, не маючи заборгованості за надані комунальні послуги, вимушений звертатись до своїх сусідів з проханням вирішити певні побутові проблеми, пов'язані з відсутністю зазначеної комунальної послуги та докладання певних додаткових зусиль для забезпечення елементарних санітарно-гігієнічних умов, в тому числі здійснення прання, прибирання, приготування їжі, миття посуду та таке інше. Вказані дії заподіяли йому моральну шкоду, яку він оцінюю в розмірі 5 000,000грн. Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати незаконними дії відповідача, що полягали в технічному блокуванні мережі водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] абоненту [PERSON] абонентський рахунок [NUMBER]; зобов`язати Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської здійснити технічні дії з розблокування мережі питного водопостачання та водовідведення та поновлення безперебійного надання у належній кількості та належної якості житлово-комунальної послуги з водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] абоненту [PERSON], абонентський рахунок [NUMBER]; стягнути з Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконного припинення надання житлово-комунальних послуг з питного водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] абоненту [PERSON]. абонентський рахунок [NUMBER], грошову суму в розмірі 5 000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові, підтримав позовні вимоги. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необгрунтованість. Вислухавши представників сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч.1 цієї статті - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 цієї статті - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS], до якої надання житлово-комунальної послуги з питного водопостачання та водовідведення здійснюється Комунальним підприємством "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради. 29.10.2015 року працівниками КП "Дніпроводоканал" без будь-якого попередження, за відсутності позивача, було здійснено технічне блокування мережі водопостачання та водовідведення, обмеження послуг водовідведення за адресою [ADDRESS], де абонентом є [PERSON], що підтверджується Актом виконаних робіт від 29.10.2015 року. При цьому позивач був повідомлений про те, що умовою поновлення водовідведення є погашення ним заборгованості в розмірі 5 704,29 грн. Суд вважає дії Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, що полягали в технічному блокуванні мережі водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS], де абонентом є [PERSON], незаконними, зважаючи на наступне. В зв`язку з тим, що договір з послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення за адресою належної позивачу квартири не укладався та пристрій обліку наданих послуг не встановлювався, то правові підставі надання та припинення даної послуги визначаються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та питної води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005р. №630 та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють дані правовідносини. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати вимогам законодавства, комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Положення п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та питної води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005р. № 630, встановлюють аналогічний обов'язок виконавця житлово-комунальних послуг щодо надання їх споживачу в установлених обсягах, належної якості, безпечних для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Істотною обставиною є, що чинне законодавство не передбачає як правову підставу припинення або обмеження в наданні такої послуги заборгованість споживача з її оплати. Таким чином, чинне законодавство встановлює обов'язок надання житлово-комунальних послуг, безперебійно та не визначає заборгованість з оплати даної послуги як підставу припинення надання послуги; заборгованість з оплати даної послуги є спірною і, згідно чинного законодавства, питання погашення такої заборгованості підлягає вирішенню виключно в судовому порядку. У відповідності до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" точкою розподілу надання житлово-комунальних послуг є місце передачі послуги від однієї особи до іншої, облаштоване засобами обліку та регулювання. Відповідно до підзаконних нормативно-правових актів, точкою розподілу зовнішніх і внутрішніх комунікацій є: для каналізації - найближчий до будівлі оглядовий колодязь; для водопроводу, газопроводу, тепломережі - вентиль або трійник біля будівлі, що передбачено п.2.3.7. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №76 від 17.05.2005р., п.1.2. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008р., п.11.1.3. Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №30 від 05.07.1995 р. Таким чином? відповідач, будучи виконавцем відповідної житлово-комунальної послуги, у відповідності до закону мав право вчиняти технічні дії виключно до точки розподілу надання послуги, яка розміщена біля будівлі і він не мав законних підстав та не мав права самовільно здійснювати дії у внутрішньо-домових мережах будинку. Враховуючи відсутність правових підстав для припинення надання послуг питного водопостачання та відсутність правових підстав для вчинення технічних дій за точкою розподілу надання комунальної послуги, то дії, що полягали в технічному блокуванні мережі водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] і припиненні надання відповідних послуг позивачу як абоненту з абонентським рахунком [NUMBER], є незаконними. Оскільки порушення прав та законних інтересів позивача на безперебійне отримання належної якості житлово-комунальної послуги з питного водопостачання та водовідведення має триваючий характер, то їх захист має бути здійснений шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено п.3, 4. ч.2.ст.16 ЦК України. Захист порушених прав позивача на безперебійне отримання належної кількості та якості житлово-комунальних послуг з питного водопостачання та водовідведення можливий шляхом здійснення КП "Дніпроводоканал" за рахунок своїх власних сил та засобів технічних дій з розблокування мережі питного водопостачання та водовідведення та поновлення безперебійного надання у належній кількості та належної якості даної житлово-комунальної послуги. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача в судовому засіданні посилається на те, що припинення надання позивачу житлово-комунальної послуги з водовідведення було здійснено не в повному обсязі, а лише до рівня екологічної броні. Правовою підставою таких дій зазначає рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 82 від 26.02.2013 р. "Про раціональне ведення господарства міста" та вказує на те, що технічні дії з припинення/обмеження надання вказаної послуги здійснювались на підставі дозволу відповідного комунального підприємства. Разом з цим, чинне законодавство не виділяє окремо житлово-комунальну послугу з водовідведення та окремо житлово-комунальну послугу з питного водопостачання, водопостачання та водовідведення є складовими частинами єдиної послуги та надаються комплексно, оскільки забезпечення водопостачанням без одночасного водовідведення є неможливим. Згідно положень ст.1, ст.16-1 Закону України "Про питну воду та водопостачання" екологічна броня питного водопостачання - мінімальний рівень використання питної води споживачами (крім населення), необхідний для запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру. За відсутності законодавчо визначеного поняття екологічної броні або рівня обмеження з надання даної послуги для населення, відсутності встановлених законом підстав, обмеження населення з причини заборгованості по оплаті даної послуги є безпідставним. Відсутність в акті від 29.10.2015р. відомостей про рівень обмеження, правову підставу встановлення будь якого рівня обмеження, застосування певного технічного пристрою для здійснення обмеження надання послуги на визначений рівень, а не більше чи менше - свідчить про припинення послуги з водовідведення в повному обсязі Крім того, встановлено, що фактично, станом на час розгляду даної справи, водовідведення за вказаною адресою припинено повністю, доказом чого є складений у присутності мешканців під`їзду акт від 25.03.2016 р. Крім того, рішення виконавчого органу місцевого самоврядування, на яке посилається в запереченнях представник відповідача, є локальним нормативно-правовим актом, який за своєю силою не може змінювати положення, які встановлені законами України. Оскільки Закон України має вищу юридичну силу, ніж рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування, то технічні дії, спрямовані на порушення безперебійності надання житлово-комунальної послуги, в тому числі, на зменшення її обсягу або якості, обмеження до рівня, який законодавством не передбачений та не визначений - є незаконними. Також, в обґрунтування правомірності проведення технічних робіт за точкою розподілу зовнішніх і внутрішніх комунікацій (точка передачі послуг) відповідач посилається на лист від 29.10.2015 р., який містить лише повідомлення про заплановані роботи з обмеження водовідведення за певними адресами та не містить звернення щодо надання дозволу на їх здійснення за межами точки передачі послуг, а саме в межах будівлі. Лист підписаний начальником абонентської дільниці КП "Дніпроводоканал", який не наділений правом представляти інтереси комунального підприємства в стосунках з іншими господарюючими суб'єктами. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що КП "ЖГ Самарського району" надало згоду на проведення технічних робіт в межах житлового будинку, в якому проживає позивач. Зважаючи на викладене, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про зобов"язання КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради здійснити технічні дії з розблокування мережі питного водопостачання, водовідведення та поновлення безперебійного надання у належній кількості та якості послуг з водопостачання та водовідведення до квартири [ADDRESS] де абонентом є [PERSON], абонентський рахунок № [NUMBER]. Задовольняючи вищевказані позовні вимоги, суд вважає такими, що підлягають задоволенню частково позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно до ч.2 цієї статті - моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно до ч.3 цієї статті - моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно до ч.4, 5 - моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що вищевказаними незаконними діями Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, що полягали в технічному блокуванні мережі водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS], позивачу [PERSON] дійсно заподіяно моральну шкоду, яку він у позові оцінив у 5000,00 грн. В наслідок вказаних незаконних дій відповідача з припинення надання зазначеної послуги позивач для забезпечення мінімальних елементарних побутових санітарно-гігієнічних умов був вимушений змінити свій повсякденний уклад життя, терпіти моральні приниження, приниження своєї гідності, відчуває душевні страждання, оскільки, не маючи заборгованості за надані комунальні послуги, він вимушений звертатись до своїх сусідів з проханням вирішити певні побутові проблеми, пов'язані з відсутністю зазначеної комунальної послуги та докладання певних додаткових зусиль для забезпечення елементарних санітарно-гігієнічних умов, в тому числі здійснення прання, прибирання, приготування їжі, миття посуду, особистого туалету, відчуваючи при цьому почуття незручності та сорому. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наданих у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду даної цивільної справи відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів в спростування доводів позивача, тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів і вважає доведеним факт заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди за вищенаведених обставин. Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких він зазнав та продовжує зазнавати, та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б принципам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Оцінюючи в сукупності всі докази по справі, суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну позивачу моральну шкоду саме у розмірі 1 000,00 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на його користь. Інша частина позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає, як недоведена. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зважаючи на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 688 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial