Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позов обґрунтовує тим, що з 05.11.2005 року він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. За час проживання у шлюбі вони набули у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] Томаківського району Дніпропетровської області. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданий 09.01. 2008 року ОКП «Томаківське бюро технічної інвентаризації» підтверджує, що власником зазначеного домоволодіння являється [PERSON] Однак, слідуючи приписам ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2011 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. На теперішній час він та відповідачка, а також їхній малолітній син проживають у вказаному житловому будинку. Кожен з них має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, що підтверджується відповідними відмітками у паспортах та витягом з домової книги. Він бажає розподілити спільне сумісне майно подружжя, оскільки на те має відповідне право згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Слідуючи змісту технічного паспорту на житловий будинок, спільне домоволодіння складається з житлового будинку позначеного літ. "А", літньої кухні позначеної літ. "Б", сараю літ. "В", вбиральні літ. "Г", басейну №1, огорожі №2 та замощення літ. "І". Житловий будинок має загальну плащу 74,14 м2 і складається з коридору №1 площею 11,1 м2 та коридору №2 площею 5,04 м2, кладової площею 3,6 м2, кухні площею 7,0 м2, чотирьох житлових кімнат площами 7,0 м2, 10,6 м2, 8,40 м2 та 16,1 м2, коридору площею 5,3 м2. Саме домоволодіння було придбане 04.12.2007 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого у нотаріальній формі, за ціною 15000 гривень. Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно Дніпропетровського обласного комунального підприємства "Томаківське бюро технічної інвентаризації від 02.12.2007 року за реєстраційним номером 21248324 вартість житлового будинку становила в сумі 32562 гривні, що і становить ціну позову. Досягти домовленості з відповідачкою про розподіл спільного майна неможливо по причині неузгодженості між ними порядку та способу користування спільним майном. В результаті наявних між ними протиріч, він змушений був порушити питання у судовому порядку про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частки спільної власності на домоволодіння вважає умовно рівними, тому дійти з відповідачкою згоди про реальний розподіл приміщень, як житлових, так і не житлових не мають можливості. За ч. 3 ст. 370 ЦК України поділ майна, яке є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Вважає, що у даному випадку розумним буде сплатити відповідачці суму вартості належної їй частини житлового будинку з надвірними спорудами, яку оцінює в 10000 гривень. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Право малолітньої дитини на проживання у спірному житловому будинку є невід'ємним, проти чого він не має заперечень, а так само і право проживати її матері, які у встановленому законом порядку мають відповідну реєстрацію. Питання про зняття з реєстраційного обліку місця проживання відповідачки та їхньої дитини перед судом він не ставить. У своїй письмовій заяві позивач просить розглянути справу за його відсутності у судовому засіданні, про що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка у своїй письмовій заяві, позовні вимоги [PERSON] визнала повністю і просить суд вирішити справу за її відсутності у судовому засіданні. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін у судовому засіданні, які скористалися своїм правом згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми для вирішення спору по суті заявлених вимог. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи з правил ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). За час шлюбу в період з 05.11.2005 року по 20.06.2011 року сторони набули у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] Томаківського району Дніпропетровської області. Технічний паспорт на житловий будинок вказує, що спільне домоволодіння складається з житлового будинку позначеного літ. "А", літньої кухні позначеної літ. "Б", сараю літ. "В", вбиральні літ. "Г", басейну №1, огорожі №2 та замощення літ. "І". Житловий будинок має загальну плащу 74,14 м2 і складається з коридору №1 площею 11,1 м2 та коридору №2 площею 5,04 м2, кладової площею 3,6 м2, кухні площею 7,0 м2, чотирьох житлових кімнат площами 7,0 м2, 10,6 м2, 8,40 м2 та 16,1 м2, коридору площею 5,3 м2. Домоволодіння сторони придбали 04.12.2007 року, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого нотаріусом, ціна якого склала 15000 гривень. Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно Дніпропетровського обласного комунального підприємства "Томаківське бюро технічної інвентаризації від 02.12.2007 року за реєстраційним номером 21248324 вказує, що вартість житлового будинку становила в сумі 32562 гривень. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони дійшли між собою домовленості щодо розподілу належного їм на праві спільної сумісної власності майна, залишивши у власності позивача житловий будинок з надвірними спорудами, а відповідачці сплатити компенсацію вартості половини нерухомого майна в сумі 10000 гривень. Суд вважає, що такий спосіб розподілу спільного майна подружжя не буде порушувати вимог діючого законодавства, буде прийнятним та справедливим, як для сторін так і для їхньої малолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки питання про зняття з реєстраційного обліку не порушено позивачем. Слідуючи приписам ч. 3 ст. 370 ЦК України поділ майна, яке є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідачка погодилася на запропонований позивачем варіант розподілу спільного сумісного майна, тим що визнала позов. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Outcome: approved