Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТС-Україна" про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку. Мотивуючи позовні вимоги зазначив, що з 20 травня 2003 року працював на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТС-Україна". Згідно до Розпорядження №1 від 20 травня 2014 року, його було звільнено з посади директора за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідачем при звільненні не було проведено з позивачем повного розрахунку, не було виплачено заробітну плату за період з 01.05.2014 року по 20.05.2014 року, в розмірі 13 200,00 гривень та компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.06.2010 року по 30.04.2014 року в розмірі 90 557,72 гривень. Що підтверджується довідкою ТзОВ "ІТС-Україна" від 20.05.2014 року. Відповідно до ст. 47, 116 КЗпП України просить стягнути заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав доручення на представлення своїх інтересів представнику [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги. Представники відповідача Чорненький В.І. та Огоновський О.Р. в судовому засіданні позовні вимоги заперечили в повному обсязі, додали письмові заперечення на позовну заяву, а також, під час судового розгляду, додали письмові пояснення щодо позовних вимог та просять відмовити в задоволенні позову з мотивів, які викладені в запереченнях та письмових поясненнях. Зокрема вказують, що розпорядження №1 від 20 травня 2014 року про звільнення [PERSON], не відповідає вимогам статуту відповідача, який (статут) передбачає при звільненні прийняття не розпорядження а наказу, довідка про заробітну плату від 20.05.2014 року є неналежним доказом, оскільки підписана самим позивачем, в день свого звільнення, доказів ненадання відпустки позивачем не подано. Заробітну плату він сам собі не виплатив, оскільки керівництво підприємством здійснював сам позивач і сам повинен був собі все виплатити в день звільнення 20.05.2014 року. Також вказують, що після звільнення позивача він не передав новому директору Ткачу М.Я. всіх документів у зв'язку з чим вони не можуть ні підтвердити ні спростувати позовні вимоги та звернулись до Шевченківського РВ УМВС України із заявою про привласнення позивачем документів, печаток, штампів підприємства. За результатами цієї заяви було порушено кримінальне провадження, відомості про яке були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 4201410090000115 від 05.08.2014 року. В рамках цього кримінального провадження відповідачем за позовом було отримано акт прийому-передачі речових доказів, однак серед них відсутня документація на підставі якої можна встановити обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог. Також від імені відповідача в судовому засіданні виступив директор ТзОВ "ІТС-Україна" Ткач М.Я., та повідомив, що був призначений на посаду директора рішенням загальних зборів учасників товариства, яке оформлене протоколом № 1/2014 від 30.06.2014 року. Цим же протоколом було прийняте рішення про звільнення позивача з посади директора у зв'язку з одноразовим грубим порушенням посадових обов'язків. Вказане рішення загальних зборів було оскаржене позивачем по даній справі, однак в задоволенні позову було відмовлено рішенням Господарського суду Львівської області від 10.12.2014 року, яке залишено в силі апеляційною та касаційною інстанціями. Він вважає, що позивач завдав збитків підприємству, неправомірно здійснив продаж майна, не передав всієї документації новому директору, внаслідок чого відповідач не може визнати позовні вимоги. Ткач М.Я. повідомив, що намагався відновити необхідну документацію, однак жодних доказів вчинення дій щодо відновлення документів та інформації про роботу позивача на підприємстві, періоду перебування його у відпустці та належних йому до виплати розрахункових не надав. Ткач М.Я. також подтвердив, що за його заявою та заявою співвласників ТзОВ "ІТС-Україна" порушено кримінальні провадження, які перебувають на розгляді Шевченківського РВ УМВС України у Львівській області. Про те, на якій стадії ці провадження йому невідомо, та вважає, що до прийняття рішення по цих кримінальних провадженнях позов не підлягає до задоволення. Позивачем та його представником через канцелярію суду було подано пояснення до позовної заяви від 03.03.2015 року та додаткові пояснення до позовної заяви від 11.02.2016 року разом з письмовими доказами, які долучені до матеріалів справи. В даних письмових пояснення позивач зазначає, що в нього, як директора та співвласника, що володіє 30 % частки в статутному капіталі відповідача виник конфлікт із іншими співвласниками - громадянами Республіки Польща [PERSON] та [PERSON], які володіють 70 % частки в статутному капіталі відповідача, причиною якого стала діяльність вищевказаних осіб проти нього особисто та проти самого товариства, внаслідок якої були заарештовані рахунки відповідача. У зв'язку з цим, позивач 06.05.2014 року подав на адресу голови загальних зборів товариства - [PERSON] та на адресу іншого учасника заяву про звільнення з посади директора, яка також була зареєстрована у вхідній документації за № 01/05. Однак, зазначені співвласники відмовились провести загальні збори учасників, звільнивши позивача з посади директора та повідомили, що він буде на них працювати скільки вони захочуть. Вказане підтверджується актом про ухилення від проведення Загальних зборів учасників ТзОВ "ІТС-Україна" від 20 травня 2014 року. У зв'язку з цим, та на підставі ст.43 Конституції України позивач прийняв вищезазначене розпорядження № 1 від 20.05.2014 року про звільнення за власним бажанням. Всю документацію позивач передав колишньому головному бухгалтеру [PERSON]., про що повідомив учасників листом від 21.05.2014 року. Позивач вважає, що розпорядження відповідає вимогам статуту товариства, прийняття такого розпорядження та звільнення без згоди вищого органу передбачене ч.3 ст.24 та ч.3 ст. 38 КЗпП України. Позивач вважає, що довідка про заробітну плату є належним доказом по справі, оскільки ґрунтується на даних бухгалтерського обліку відповідача та була складена [PERSON], в останній день його праці на підприємстві а тому видана уповноваженою особою відповідача. Розрахунок в останній робочий день позивач не міг отримати, оскільки рахунки відповідача були арештовані за заявою співвласників. Також позивач інформує, що незважаючи на незгоду співвласників із його звільненням, пізніше - 30.06.2014 року вони все ж таки провели загальні збори засновників ТзОВ "ІТС-Україна" на яких було також прийнято рішення про звільнення [PERSON] вже з 30.06.2014 року, що оформлено протоколом загальних зборів засновників № 1/2014 від 30.06.2014 року. При цьому представник позивача зазначив, що позивач вважає себе звільненим з 20.05.2014 року а не дати зазначеної у цьому протоколі, оскільки після 20.05.2014 року він не виконував обов'язків директора. Стосовно тверджень представників відповідача про відсутність у них необхідної документації через неправомірні дії самого позивача, останній повідомив, що основну документацію разом з печатками та штампами він передав колишньому головному бухгалтеру [PERSON]., про що повідомив учасників листом від 21.05.2014 року. Пізніше ця документація була вилучена працівниками Шевченківського РВ УМВС України за колишнім фактичним місцем перебування відповідача, що підтверджується протоколом обшуку від 15.09.2014 року. Ще частина документів позивачем була передана директору відповідача згідно акту приймання-передачі справ (документів) ТзОВ "ІТС-Україна" від 11.03.2015 року, копія якого додана до матеріалів справи. Також позивачем додано до матеріалів справи оригінали наказів про відпустки на підприємстві, копії його листів до відповідача від 19.02.2015 року, 27.04.2015 року, 22.06.2015 року, 14.07.2015 року, 18.08.2015 року, 30.09.2015 року в яких повідомляє відповідача про те, що в нього є документація ТзОВ "ІТС-Україна", яку він просить забрати в нього та просить видати йому довідку про його роботу на підприємстві. Позивачем додано лист відповідача від 20.10.2015 року в якій зазначено, що відповідач не вбачає необхідності в отриманні документації у позивача, оскільки відкрито кримінальне провадження і отримання документів може перешкодити слідству. Разом з додатковими поясненнями позивачем було додано копію виписки ПАТ "Полтава-банк" за період з 01.05.2013 року по 20.05.2014 року за договором № ZP01-1590880-0000106 (про відкриття рахунку та обслуговування зарплатної картки [PERSON].), з якої видно, що останній раз позивач отримав заробітну плату за квітень 2014 року, а за травень зарплата не виплачена по день видачі виписки - 18 серпня 2015 року. Позивач вважає, що інформація відповідача про відсутність у нього всієї документації не відповідає дійсності, що підтверджується вищевказаними доказами, звертає увагу, що директор відповідача ухиляється від отримання документації та від вчинення дій, спрямованих на відновлення інформації, що, на думку позивача, є обов'язком відповідача. На підтвердження недобросовісності відповідача, систематичного порушення трудових прав колишніх працівників, позивачем було додано копії неодноразових звернень колишніх працівників до відповідача з вимогами про видачу довідки з місця роботи та заробітну плату, а також відповідь на скарги цих працівників Головного управління держпраці у Львівській області від 15.03.2016 року, згідно якої відомо, що працівникам управління не вдалось знайти посадових осіб відповідача у зв'язку з чим вони звернулись до правоохоронних органів. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач обіймав посаду директора ТзОВ "ІТС-Україна" з 20.05.2003 року по 20.05.2014 року, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. В матеріалах справи знаходиться копія акту про ухилення від проведення Загальних зборів учасників ТзОВ "ІТС-Україна" від 20 травня 2014 року з якого відомо, що в цей день не відбулись Загальні збори учасників на яких повинна була розглядатись заява позивача від 06.05.2014 року про звільнення з посади директора. В цей же день позивачем, який перебував на посаді директора ТзОВ "ІТС-Україна" було прийнято розпорядження № 1 від 20.05.2014 року про звільнення [PERSON] з зазначеної посади за власним бажанням, а також складена довідка від 20.05.2014 року, зареєстрована за вихідним № 34 за підписом директора [PERSON] та скріплена печаткою ТзОВ "ІТС-Україна". В цій довідці вказано, що за травень місяць 2014 року [PERSON] нарахована заробітна плата в сумі 13200 грн. без врахування компенсації за невикористану відпустку за період: 01.06.2010 р. по 31.05.2011 р. 01.06.2011 р. по 31.05.2012 р. 01.06.2012 р. по 31.05.2013 р. 01.06.2013 р. по 31.05.2014 р. річна заробітна плата за період з 01.05.2013 року по 30.04.2014 року складає 342000,00 грн. Середньоденний заробіток - 963,38 грн. Компенсація за невикористану відпустку 90557,72 грн. Заробітна плата за травень місяць і компенсація за невикористану відпустку не виплачувалась. Відповідно до виписки ПАТ "Полтава-банк" за період з 01.05.2013 року по 20.05.2014 року за договором № ZP01-1590880-0000106 (про відкриття рахунку та обслуговування зарплатної картки [PERSON].), позивач отримав заробітну плату за квітень 2014 року. Докази оплати заробітної плати за травень 2014 року не подані. З доданих до матеріалів справи наказів про надання відпустки не вбачається перебування позивача у відпустці за періоди, зазначені у довідці від 20.05.2014 року. Доказів використання позивачем відпустки за вказані періоди або виплати компенсації за невикористання відпустки відповідачем не подано. Твердження представників відповідача про те, що довідка від 20.05.2014 року є неналежним доказом по справі, оскільки складена самим позивачем в день свого звільнення суд не бере до уваги, оскільки відповідно до п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1193 року "Днем звільнення вважається останній день роботи". Тобто довідка була видана уповноваженою згідно Статуту товариства особою - його директором в межах своїх повноважень в останній робочий день. Крім того, суд бере до уваги те, що відповідачем, незважаючи на неодноразові вимоги суду, не надано доказів, які б спростували відомості, зазначені у даній довідці від 20.05.2014 року. Суд критично відноситься до пояснень представників відповідача про те, що вони не можуть підтвердити чи спростувати зазначену інформацію з вини самого позивача, який ніби-то не передав їм необхідної документації. Вказане спростовуються доказами, які подані позивачем. Зокрема, згідно протоколу обшуку від 15.09.2014 року Шевченківським РВ УМВС України було проведено обшук за колишнім фактичним місцезнаходженням ТзОВ "ІТС-Україна" - м.Львів, вул. Наукова,7, де знаходилось майно, печатки, штампи, комп'ютери та документація ТзОВ "ІТС-Україна". Під час даного обшуку були вилучені печатки, штампи, документація, комп'ютери та програмне забезпечення з бухгалтерськими даними ТзОВ "ІТС-Україна", які в подальшому були передані правоохоронцями теперішньому директору ТзОВ "ІТС-Україна" згідно акту приймання-передачі, що підтверджується письмовими поясненнями представників відповідача. Крім того згідно Акту приймання-передачі справ (документів) ТзОВ «ІТС-Україна» від 11.03.2015 року та додатку до цього акту, які підписані позивачем та директором Ткачем М.Я., останньому було передано первинні документи, регістри бухгалтерського (податкового) обліку, фінансова та податкова звітність за період з 2011 по червень 2014 року, які не були вилучені під час обшуку. Суд також бере до уваги те, що позивач по сьогоднішній день володіє частиною документів ТзОВ "ІТС-Україна", які намагався передати теперішньому керівнику і відповідач не вчиняє жодних дій для того, щоб їх забрати, що підтверджується листом відповідача № 05-10 від 20.10.2015 року в якому зазначено, що отримання документів безпосередньо у позивача відповідач вбачає неможливим з огляду на те, що відкрите кримінальне провадження № 4201410090000115 від 05.08.2014 року і це може перешкодити розслідуванню цього провадження. Також, судом приймаються до уваги пояснення представника позивача в тій частині, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами, щоб в нього забрали всі документи, при чому такі вимоги надсилались на адресу відповідача як до підписання акту приймання передачі документації від 11.03.2015 року, так і після цієї дати, зокрема 19.02.2015 року, 27.04.2015 року, 22.06.2015 року, 14.07.2015 року, 18.08.2015 року, 30.09.2015 року. Тобто, оцінюючи дані докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач сам ухилявся від отримання документації від позивача, при чому частина документації ТзОВ "ІТС-Україна" по даний час залишається у позивача, оскільки відповідач не забрав її, незважаючи на неодноразові вимоги позивача. Також, як зазначено вище, відповідач не надав жодних доказів вжиття заходів для відновлення документів та інформації, якщо вони дійсно втрачені підприємством. Наявність відкритих кримінальних проваджень жодним чином не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, так само як і підставою зупинення даної справи, оскільки зупинення провадження за п.4 ст.201 ЦПК України у зв'язку з відкритим кримінальним провадженням можливе лише при наявності кримінальної справи на стадії судового розгляду. Вказана позиція суду відповідає висновку, викладеному у ч.6 п.33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції". Щодо тверджень відповідача про неправомірність дій позивача по відношенню до ТзОВ "ІТС-Україна", завдання збитків підприємству, то суд не може їх брати до уваги в даній справі, оскільки жодних доказів таких дій з боку позивача чи рішень компетентних органів про такі дії суду не представлено. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України: "Кожна сторона зобов'язана довести ти обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу". Відповідно до ст. 47 КЗпП України: "Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу." Відповідно до ст. 116 КЗпП "При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму". Згідно ст. 83 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", при звільненні працівника йому виплачується компенсація за всі дні невикористаної відпустки. Відповідно до ст. ст. 74-84 КЗпП України громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Таким чином відповідачем при звільненні не було проведено повного розрахунку з позивачем. Зокрема, не було виплачено заробітну плату за період з 01.05.2014 року до 20.05.2014 року - дня припинення виконання позивачем обов'язків директора ТзОВ "ІТС-Україна" в розмірі 13 200,00 грн, а також компенсації за невикористану відпустку за період з 01.06.2010 року по 30.04.2014 року, розмір якої становить 963,38 (середня заробітна плата) х 94 (кількість днів невикористаної щорічної відпустки) = 90 557,72 гривень. Відтак позовні вимоги підлягають до повного задоволення, зокрема слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТС-Україна" на користь позивача - [PERSON] невиплачену заробітну плату за період з 01.05.2014 року до 20.05.2014 року в розмірі 13 200,00 грн, а також компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.06.2010 року по 30.04.2014 року, в розмірі 90 557,72 гривень. Згідно вимог ст..88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в користь держави судовий збір.

Outcome: approved