Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області надійшла в порядку окремого провадження заява головного лікаря КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня № 1» [PERSON] щодо застосування госпіталізації у психіатричний стаціонар [PERSON], [INFO], громадянки України, яка зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], до психіатричного закладу без її згоди. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON] хворіє на психічний розлад у формі шизофренії, параноідальної форми, в наслідок чого не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Лікувалась у ХКМПЛ № 15 у 1996р. та 1998 р., у КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня № 1» з 18.01.2004 р. по 17.04.2004 р., останній раз перебувала на лікуванні з 19.09.2015 р. по 12.11.2016 р. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29.02.2016 р. визнана недієздатною. На теперішній час психологічний стан [PERSON] контакт сугубо формальний, дезорієнтована у часі та просторі, мислення паралогічне, не має змоги самостійно здійснювати основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В судовому засіданні лікар-психіатр підтримав у повному обсязі заявлені вимоги, зазначивши, що [PERSON] була госпіталізована та оглянута комісією лікарів, відповідно до висновку зазначеної комісії хвора страждає на тяжкий психічний розлад в формі шизофренії, параноідальної форми, в наслідок чого не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Потребує госпіталізації в психіатричний стаціонар. Суд, з'ясувавши думку прокурора, який вважав за доцільне задовольнити заявлені вимоги, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу та за рішенням лікаря-психіатра. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст. 5 Конвенції: - необхідно довести стан психічного розладу; - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, згідно висновку лікарів - психіатрів від 14 листопада 2016 року, [PERSON] хворіє на важкий розлад в формі шизофренії, параноідальної форми. Потребує госпіталізації до психіатричного закладу у психіатричний стаціонар, в зв'язку з загостренням психічного захворювання та стану хворої, в наслідок чого не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (а.с. 4). З наданого суду рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року, вбачається, що [PERSON] визнано недієздатною, її опікуном призначено [PERSON](а.с.6). Встановлені факти свідчать про наявність у [PERSON] психічного захворювання, а також про те, що хвора не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність і має потребу в госпіталізації. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідним задовольнити заяву Головного лікаря КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня № 1» [PERSON] та застосувати госпіталізацію у психіатричний стаціонар [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved