Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

У грудні [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25 березня 2008 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на дочку [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.02.2008 року і до повноліття дитини. Даний мінімальний розмір аліментів був закріплений ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, в редакції чинній на момент ухвалення вищевказаного рішення суду. Відповідач аліменти сплачував невчасно або ж під конролем виконавчої служби, участі в матеріальному утриманні дитини не приймає. В зв"язку з тим, що їх спільна дочка дорослішає то відповідно збільшуються витрати на її утримання, а саме: на придбання продуктів харчування, одягу, взуття, на лікування, на придбання шкільного приладдя та інших речей необхідних для розвитку і виховання дитини. За станом здоров"я відповідач є працездатним та може сплачувати аліменти у більшому розмірі, що є необхідним для дитини. Останній на даний час офіційно ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, тому позивач просить суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25.03.2008 року на її користь на неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки його щомісячного заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що неспроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки не має стабільних заробітків, здійснює догляд за батьком інвалідом 1-ї групи та має на утриманні дитину від іншого шлюбу. Не погодився з мотивами, наведеними у позові, оскільки крім аліментів він постійно надає матеріальну допомогу дитині, як грошима , так речами. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи , оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до висновку, що позов, підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 03.12.2002 року, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.3). Згідно довідки за №3505 від 29.11.2017 року Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області, неповнолітня дочка сторін [PERSON], [INFO], проживає біля позивача (а.с.4). Як вбачається із рішення Червоноармійського райсуду Житомирської області від 25.03.2008 року (а.с.11) та виконавчого листа, виданого Червоноармійським районним судом №2-91/08 від 25.03.2008 року з [PERSON], [INFO], жителя с.Івановичі Червоноармійського району Житомирської області на користь [PERSON] стягуються аліменти на дочку [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткого мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.02.2008 року і до повноліття дитини (а.с.6). З листа Пулинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №7.18-36/3302 від 28.11.2017 року, вбачається, що [PERSON] відмовлено про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.5). Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції OOH про права дитини передбачає, що усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд враховує, що обов'язок із утримання дітей покладається на обох батьків. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року зазначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, частину 2 статті 182 ЦК України викладено в новій редакції - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто Законом № 2037- VIII збільшено мінімальний розмір аліментів з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Згідно приписів Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року становить 1860 грн.. Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення мінімального розміру аліментів, що стягуються з відповідача на дочку сторін щомісячно, не менше 50% прожиткового мінімуму що є співрозмірним із розміром прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з урахуванням приписів ст.180 Сімейного кодексу України, та не буде надто обтяжливим для платника аліментів. Даний мінімальний розмір аліментів був закріплений ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, в редакції чинній на момент ухвалення вищевказаного рішення суду. Таким чином, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів згідно ст.ст.182 ,192 СК України, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Стягненню з відповідача на користь позивача , відповідно до ст. 141 ЦПК підлягає, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 640 грн..

Outcome: approved