Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

04.11.2015 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 12.10.2015року нею на розрахунковий рахунок №26501053200361 ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ», що відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», проведено перерахунок грошових коштів в сумі 37000 гривень, в якості Адміністративного платежу згідно Договору фінансового лізингу №000063 від 12.10.2015року. Зазначає, що 12.10.2015року між нею та ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» було підписано Договір фінансового лізингу №000063, а також Додаток №1 (Графік сплати Авансового внеску) та Додаток №2 (специфікація) до даного договору. Однак, Додаток №3 - «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів», який є невід'ємною частиною основного Договору та містить істотні умови договору фінансового лізингу, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами, нею (позивачкою) та ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» підписано не було. При цьому зазначає, що ні змістом основного тексту Договору №000063 фінансового лізингу, ні підписаними Додатком №1, Додатком №1.1 та Додатком №2, не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є «Обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця», та не встановлений строк їх оплати, оскільки такі умови згідно змісту договору визначаються Додатком №3, який підписаний так і не був. Стверджує, що зміст основного Договору №000063 фінансового лізингу та Додатків №1 та №2 до нього, не містять повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ», а відтак підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують її права як споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансові послуги. Вважає, що не підписання сторонами Додатку №3 до договору фінансового лізингу №000063 свідчить про не укладення зазначеного договору, а відтак з урахуванням положень цивільного законодавства у ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» не виникло правових підстав для отримання сплаченого 12.10.2015року Адміністративного платежу в сумі 37000 гривень, в результаті чого нею (позивачкою) було безпідставно здійснено перерахування зазначених грошових коштів на рахунок ТОВ «СОЛО Інвест». З огляду на наведене просить суд стягнути з ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» в її користь безпідставно здобуте майно, а саме грошові кошти в сумі 37000 гривень, а також три відсотки річних за час користування чужими безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 63,86 гривень та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Каралюс Л.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛО ІНВЕСТ» в судове засідання не з'явився, проте надіслав письмові заперечення на позовну заяву, в яких просить відмовити позивачці в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає, що форма та зміст договору фінансового лізингу, який був укладений з позивачкою, повністю відповідають вимогам цивільного законодавства та не суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема зазначає, що сторони Договору мали на момент його укладення та мають на даний час необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення позивачки було вільним та відповідало її внутрішній волі стосовно укладення Договору, що підтверджується її підписами у Договорі та Додатках до нього, а також підписаними позивачкою заявами про повне розуміння умов договору та свідоме бажання його укласти, а також діями позивачки, які виразились у сплаті Адміністративного платежу у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу. Правочин спрямовано на реальне настання правових наслідків придбання для позивачки транспортного засобу та передачу йому такого у лізинг на умовах Договору. Стверджує, що позивачкою була отримана вся необхідна інформація по умовам даного договору відповідно до ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується заявою про розуміння всіх умов Договору та бажання його укласти, яка була підписана позивачкою власноручно. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ч.1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 12.10.2015 року між ТОВ "СОЛО ІНВЕСТ" (Лізингодавець) та [PERSON]В.(Лізингоодержувач), сторонами у справі, було підписано Договір фінансового лізингу №000063(далі - Договір), а також Додаток №1 (Графік сплати Авансового платежу) та Додаток №2 (Специфікація) до нього. Згідно з їх умовами Лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати Предмет лізингу у власність (отримати право власності на Предмет лізингу) та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором (п.1.3 Договору). Предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки "Daewoo Gentra" комплектації "comfort" вартістю 296000,00 гривень, що становить еквівалент 12119,23 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання Договору (1євро=24,4240грн.). Цього ж дня, 12.10.2015 року на виконання умов даного Договору позивачкою [PERSON] на розрахунковий рахунок відповідача ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» №26501053200361, що відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», проведено перерахунок грошових коштів в сумі 37000 гривень в якості «Адміністративного платежу» згідно Договору фінансового лізингу №000063 від 12.10.2015року. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією Договору фінансового лізингу №000063 від 12.10.2015року, копією Додатку №1 до Договору фінансового лізингу №000063 від 12.10.2015року, копією Додатку №2 до Договору фінансового лізингу №000063 від 12.10.2015року, а також копією квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» №0.0.446016144.1 від 12.10.2015року про сплату позивачкою «Адміністративного платежу» на суму 37000 гривень. Відповідно до термінів, визначених у вищевказаному Договорі фінансового лізингу №000063 від 12.10.2015року, Адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір Адміністративного платежу відображається у Додатку №1 до Договору та становить погоджений Сторонами відсоток від вартості Предмета лізингу. Згідно Додатку №1 до Договору Адміністративний платіж складає 10% від вартості предмету лізингу та становить 1211,92 євро. Договором фінансового лізингу №000063 від 12.10.2015 року також визначено, що лізинговий платіж (п.10.1 Договору) - це платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток №3 до Договору). Відповідно до п.10.3 Договору лізингові платежі розраховуються в еквіваленті валюти фінансування з обчисленням гривневої суми до сплати у відповідності до офіційного курсу гривні до євро, встановленого НБУ, на день проведення платежу. Зобов'язання зі сплати щомісячних лізингових платежів виникає у Лізингоодержувача з місяця, наступного за місяцем оформлення Акту приймання-передачі предмету лізингу, з проведенням розрахунків в терміни, визначені п.8.4 даного Договору. Згідно п.10.4 Договору на момент укладення даного Договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості Предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного Договору, становить 4003,83 гривень, що еквівалентно 163,93 євро згідно курсу НБУ гривні до євро на день укладення Договору. Даний показник коригується відповідно до Вартості Предмету лізингу, визначеної на дату підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу згідно Акту узгодження ціни і закріплюється в Додатку №3, який є невід'ємною частиною даного Договору. Крім того, у Договорі фінансового лізингу №000063 від 12.10.2015року також міститься визначення комісії за супроводження договору - грошові кошти сплачені за послуги супроводження договору, які сплачуються Лізингоодержувачем у складі лізингового платежу. Розмір комісії за супроводження договору відображається у Додатку № 3 до договору та становить погоджений сторонами відсоток. Згідно вимог п.8.5 Договору усі рахунки на сплату платежів, які вказані у Додатку №1 та Додатку№3, Лізингоодержувач зобов'язаний самостійно завчасно отримувати у Лізингодавця для їх подальшої оплати на виконання цього Договору. У разі самостійної сплати Лізингоодержувачем платежі, які визначені у Додатку №1 та Додатку №3 та у строки, визначені у п.8.4 Договору, дані платежі повинні бути сплачені відповідно до розрахункового гривневого еквівалента валюти фінансування за курсом НБУ гривні до євро на дату проведення платежу. Відповідно до п.4.1 Договору Лізингодавець передає у користування Предмет лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: Адміністративного платежу, Авансового платежу, Комісії за передачу Предмета лізингу, сплати різниці до вже сплаченого Авансового платежу, на умовах викладених у п.9.6 ст.9 даного Договору. Відповідно до п. 17.2 Договору (Прикінцеві положення) підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього. Згідно п.17.5 Договору підписанням даного Договору та Додатків до нього Лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Лізингодавця, що стосуються змісту даного Договору та Додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв`язку із укладенням та виконанням даного Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього, ознайомлений з умовами внутрішніх правил Лізингодавця його Представником, який надав Лізингоодержувачу повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення Договору та Додатків до нього. Також у Договорі зазначено, що Додатками до даного Договору є: Додаток №1 - Графік сплати Авансового внеску; Додаток №2 - Специфікація; Додаток №3 - Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997року зі змінами та доповненнями, договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Згідно ч.2 цієї статі істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом з тим, як встановлено судом та визнається сторонами, що при підписанні вищевказаного Договору фінансового лізингу його сторонами не було підписано та ними не узгоджувався Додаток №3 до нього "Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів", який є невід'ємною частиною даного договору, що, на думку суду, не є погодженням усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.2 цієї статті істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9 не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). При визнанні правочину (договору) неукладеним можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що Договір фінансового лізингу №000063 від 12.10.2015 року між ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» та [PERSON] укладений не був, а за неукладеним договором у сторін не виникло прав та обов'язків. Суд не приймає до уваги доводів відповідача щодо відмови в задоволенні позову, які викладені у його письмовому заперечені, так як вони стосуються вимог щодо визнання договору недійсним, а позивач з такими позовними вимогами до суду не звертався. Твердження відповідача, що оскільки Додаток №3 сторони погодили підписати на стадії купівлі/передачі предмету лізингу, то у відповідача не було можливості приступити до виконання своїх договірних обов'язків, а тому Договір не можна вважати неукладеним, оцінюється судом критично, оскільки цей додаток містить суттєві умови щодо самого виконання договору, розміру лізингових платежів, тощо. Крім того, згідно п.2.1. Договору - даний Договір вступає в силу з моменту його підписання, а оскільки Додаток №3, який є невід'ємною частиною даного договору, підписаний сторонами не був, то зазначені умови, як і весь Договір, юридичної сили не набрали. Крім вищенаведеного, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Звертаючись до суду позивачка [PERSON] мотивувала свою позовну заяву порушенням Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. В ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним та визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до умов, викладених у п.12.1 Договору фінансового лізингу №000063 від 12.10.2015року Лізингоодержувач, який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання Договору та про наслідки його розірвання. У такому випадку поверненню підлягають 60% від сплаченого Авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 40 % Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання Договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає. Вказана умова Договору, на думку суду, суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до п.4 ч.3 ст.18 цього Закону, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору. Таким чином, проаналізувавши умови Договору фінансового лізингу від 12.10.2015року, суд вважає, що у таких були обмежені права позивачки як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, зокрема, право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації, умови Договору не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача та є несправедливими. Відповідно до положень ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи усе вищенаведене, зважаючи на те, що Договір фінансового лізингу №000063 від 12.10.2015 року між позивачкою та відповідачем укладений не був, тобто договірні відносини між сторонами фактично не виникли, а отже сума грошових коштів, отриманих ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» в рамках зазначеного договору є такою, що отримана без достатніх правових підстав та підлягає поверненню на користь позивачки в порядку ст. 1212 ЦК України. А відтак, з відповідача ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» в користь позивачки [PERSON] слід стягнути грошові кошти в сумі 37000 гривень як безпідставно набутого майна. Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України). Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З урахуванням наведеного, суд також вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України стягнути з відповідача в користь позивачки три проценти річних за користування її грошовими коштами у період з 12.10.2015 року (з часу отримання відповідачем коштів) по 03.11.2015 року (дата підписання позовної заяви), що становить 63,86 гривень (37000х0,03/365х21=63,86). Крім того, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 487,20гривень. Таким чином, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved