Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

27 серпня 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на її користь на неповнолітню дитину, але ухиляється від своїх обов`язків в зв`язку з чим за ним виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 50854,84 грн. Також державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області 13.09.2018 року винесено постанову про накладення штрафу на [PERSON] у розмірі 13500,00 грн. У зв`язку із чим просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочку по сплаті аліментів в розмірі 57630,88 грн., заборгованість по аліментам в розмірі 50854,84 грн. та штраф в розмірі 13500,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та будь-яких клопотань суду не надав. Згідно ч.2 ст.43ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2016 року. був розірваний. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 05.11.2010 року, актовий запис № 1905. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.03.2016 року і до повноліття дитини. Відповідно розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа №204/1696/16ц від 18.07.2016 року про стягнення з [PERSON] ( [INFO] ) на користь [PERSON] ( [INFO] ) аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, якеі підлягають індексації, починаючи стягнення з 09.03.2016 року і до повноліття дитини. Заборгованість по сплаті аліментів за [PERSON] станом на 05.08.2019 року становить 50854,84 грн. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідачем в супереч вимог ст.83, 178 ЦПК України, вчасно та в передбаченому Законом порядку не надано доказів на підтвердження своїх заперечень щодо нарахування пені та не надано власного розрахунку пені, який відповідач вважає вірним. Окрім того, відповідач не навів та не надав доказів поважності причин несплати ним аліментів. Як наслідок, в такому випадку настає відповідальність відповідача, передбачена ст. 196 СК України. Розрахунок здійснений позивачем в передбаченому законом порядку не оспорювався, доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, стороною відповідача суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини, покладених на нього судовим рішенням. Щодо неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня)це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 року (справа № 6-300цс16) неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість по аліментам за місяць помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачем зроблено розрахунок заборгованості та неустойки (пені) станом на 05.08.2019 року, в якому сума заборгованості визначена в розмірі 50854,84 грн, пеня - 57630,88 грн. Ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд не вбачає наявність підстав для стягнення пені у заявленому позивачем розмірі, який перевищує 100% суми заборгованості. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню з урахуванням наявних у справі доказів, а саме в сумі 50854,84 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам, суд зазначає наступне. Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із ч.3 ст. 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У ч.8 цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 зазначеного Закону, відповідно до ч.8 якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Як вбачається із матеріалів справи, аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду, тому повторному стягненню не підлягають. Визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Крім того, суд зазначає, що виходячи з положень ст.ст.194,195 СК України та ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення заборгованості по аліментам проводиться державним виконавцем в порядку примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа і окремого стягнення заборгованості за новим позовом і ухвалення з цього приводу судового рішення не потребує. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за аліментами. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь штраф в розмірі 13500,00грн. Відповідно постанови державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області 13.09.2018 року по ВП №51840190 на боржника [PERSON] , за заборгованість зі сплати аліментів розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки накладено штраф на користь стягувача у розмірі 13500,00 грн. Як вбачається з положень ст.71 ч.14 Закону України Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу. Як вбачається із матеріалів справи, штраф в розмірі 13500,00 грн. на користь позивача накладено на [PERSON] за постановою державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області 13.09.2018 року по ВП №51840190. Визначений державним виконавцем розмір штрафу за заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення штрафу. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: partial