Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], де зареєстровані, окрім неї, ще її неповнолітній син, [PERSON] [PERSON], [INFO], та цивільний чоловік [PERSON], який є відповідачем по справі. Відповідач зареєстрований в даній квартирі з 31.08.2011 року, після народження сина у сторін. В липні 2012 року [PERSON], після того, як стосунки сторін почали погіршуватися, виїхав на постійне місце проживання до Федеральної Республіки Нігерії. Через реєстрацію [PERSON] позивач несе тягар утримання майна, сплачуючи комунальні послуги не лише за себе, а ще за відповідача, який в квартирі не проживає. Позивачка до судового засідання з'явилась, свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до судового засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник Управління Державної міграційної служби України в Харківській області Ленінського району м. Харкова до судового засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву з проханням розглядати справи за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. За таких обставин, відповідно до вимог\~ст. 224 ЦПК України, та за згодою позивача, суд вважає за можливе розглянути справу заочно на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.12.2007 року [PERSON] купила у [PERSON] квартиру №13, що знаходиться у м. Харкові, провулок Таганський 2-й, будинок 11. (а.с 5). Таким чином, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира №13, що знаходиться у м. Харкові, провулок Таганський 2-й, будинок 11, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 6). Відповідно до довідки про склад сім'ї 647 від 28.08.2015 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], яка є власником, [PERSON]\~син власника, [PERSON] - відповідач. (а.с. 7). Згідно ч. 2 ст.\~405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюються протягом семи днів на підстави заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права на користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] - сусіди позивачки підтвердили, що відповідач не проживає у [INFO] з 2012 року, і він добровільно виїхав з квартири. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - сусід позивачки пояснив, що він взагалі не бачив відповідача у квартирі [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що в липні 2012 року [PERSON], після того, як стосунки сторін почали погіршуватися, виїхав на постійне місце проживання до Федеральної Республіки Нігерії, і з того часу він у квартирі [ADDRESS] не проживає, за комунальні послуги не сплачує. Надані позивачем докази свідчать про втрату відповідача інтересу до житла. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.п 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року №5 застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому, суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Наведені у позові перешкоди у користуванні як то сплата комунальних платежів у рахунок зареєстрованого за відповідною адресою відповідача, який фактично не проживає у квартирі, вплив реєстрації місця проживання відповідача на отримання позивачкою житлових, соціальних пільг тощо, відповідно до статей\~391,\~396 ЦК України є підставами задоволення позову. Крім того, як зазначено у п. 34 Постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" від 07.02.2014 р., усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~\~72,\~\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з положень ст. 33 Конституції України сам факт реєстрації відповідача не може бути підставою для визнання за ним права користування житловим приміщенням, тому суд дійшов висновку, що підстав для збереження права користування на зазначену житлову площу за [PERSON] не має, тому відповідно до вимог ст. 405 ЦК України його необхідно визнати, таким що втратив право на житлову площу. На підставі викладеного,

Outcome: approved