Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Чугуївської РДА Харківської області про стягнення заборгованості по заробітній платі за січень 2021 в сумі 3700,24 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.01.2021 по 23.04.2021 в сумі 24418,80 грн та моральної шкоди в розмірі 7848,90 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 23.08.1994 працювала бухгалтером об`єднання шкільних їдалень відділу освіти Чугуївського райвиконкому Харківської області. 13.01.2021 вона звільнилась з роботи за угодою сторін. На день звільнення з роботи їй нараховано заробітну плату за січень 2021 в сумі 3700,24 грн, яку їй відмовилися виплатити, внаслідок відсутності грошових коштів. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідачем заробітної плати за період з 13.01.2021 по 23.04.2021 складає 24418,80 грн. Внаслідок душевних страждань, вона перестала спати ночами, дуже нервувалася, у зв`язку з чим моральну шкоду оцінює у 7848,90 грн. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 23.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої вона позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача Бєлєвцова Т.В. проти задоволення позовних вимог не заперечувала, про що власноруч зазначила в уточненій позовній заяві. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.08.1994 року [PERSON] на підставі наказу № 17-к від 26.08.1994 року прийнято на роботу бухгалтером об`єднання шкільних їдалень відділу освіти Чугуївського райвиконкому Харківської області, звідки 12.12.1995 року [PERSON] звільнено та на підставі наказу № 9-к від 12.12.1995 року переведено бухгалтером централізованої бухгалтерії відділу освіти Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області. 13.01.2021 року згідно наказу № 5-к від 13.01.2021 року [PERSON] звільнено з посади за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] (а.с.4). Під час перебування позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, підприємством була нарахована, але не виплачена позивачеві заробітна плата за січень 2021 року в розмірі 3700 грн 24 коп., що вбачається з довідки Відділу освіти, охорони здоров`я, культури, спорту Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 12.03.2021 року. Відповідно до даної довідки середньоденна заробітна плата складає 348 грн 84 коп. (а.с.2). Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 Закону України "Про оплату праці", Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованим сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України). У своєму рішенні № 6-76цс14 від 02.07.2014 року Верховний Суд України роз`яснив, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при несплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. 30.01.2019 року Велика Палата Верховного Суду (справа № 910/ 4518/16) вказала, що за змістом норм статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1,2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Методика нарахування середнього заробітку детально описана в постанові Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 року № 100. Абзацом другим п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до абзацу третього п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом п`ятим розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом восьмого розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). В абзаці п`ятому п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В п. 20 постанови Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 03.07.2013 року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В процесі розгляду справи відповідачем 29.04.2021 року сплачено позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 3700,24 грн, що підтверджується довідкою Відділу освіти, охорони здоров`я, культури, спорту Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 08.06.2021 року (а.с.35). Отже, розраховуючи середній заробіток за весь період затримки розрахунку, суд виходить з наступного розрахунку: - за січень 2021 року 12 днів затримки розрахунку, - за лютий 2021 року 20 днів затримки розрахунку, - за березень 2021 року 22 днів затримки розрахунку, - за квітень 2021 року 16 днів затримки розрахунку. Кількість робочих днів на час затримки виплати - 70 робочих днів. Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні становить 24418 грн 80 коп. (348 грн 84 коп. (середньоденна заробітна плата) х 70 робочих днів). Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пунктів 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Разом з тим, позивачем зазначених вимог не виконано, заподіяння їй моральної шкоди жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. Крім того, відповідачем заборгованість по заробітній платі позивачу виплачено, у зв`язку з чим суд відмовляє позивачеві в задоволенні позовних вимог в цій частині. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial