Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що у 2019 році між нею та відповідачами укладено договір позики на суму 150\~000 грн. термін повернення коштів визначено до 31 грудня 2020 року. Станом на день ухвалення судового рішення сума позики не повернута, що змушує [PERSON] звертатися до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, їй стало відомо, що грошові кошти, які були передані нею у якості позики, витрачені на придбання на ім`я [PERSON] об`єкту нерухомості земельної ділянки у [ADDRESS] . [PERSON] не погодився з позовними вимогами [PERSON] , звернувся до суду з позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що він передав [PERSON] грошові кошти для оформлення права власності на об`єкти нерухомості земельні ділянки по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,09 га, яка розташована у [ADDRESS] . Однак наразі [PERSON] ставить під сумнів законність та правомірність володіння ним вказаним вище нерухомим майном, його право підлягає захисту в судовому порядку. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує просила суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на її користь суми боргу 150\~000 грн. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає, просить ухвалити судове рішення відповідно до вимог чинного законодавства. [PERSON] судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, просить ухвалити судове рішення відповідно до вимог чинного законодавства. [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду уточнену заяву в якій свої позовні вимоги підтримує та просить суд ухвалити рішення про визнання за ним права власності на право власності на: земельну ділянку площею 0,10 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - 1221411000:02:006:0542, яка розташована у [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,10 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - 1221411000:02:006:0543, яка розташована у [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,09 га, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер - 1210100000:08:825:1041, яка розташована у [ADDRESS] . На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного. Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ст. 27 ЦПК України). Враховуючи реєстрацію відповідача [PERSON] у місті Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, справа прийнята до провадження з дотриманням вимог правил підсудності. Позови,\~що виникають\~із приводу\~нерухомого майна,\~пред`являються за\~місцезнаходженням майна\~або основної\~його частини (частина 1 статті 30 ЦПК України). Оскільки предметом позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору є визнання права власності на об`єкти нерухомості на території Дніпровського району Дніпропетровської області позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] також підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У абзаці 10 пункту 9\~рішення Конституційного Суду України від 30 січня\~\~2003 року № 3-рп/2003\~правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може\~захистити цивільне\~право або\~інтерес іншим\~способом,\~що встановлений\~договором або\~законом чи\~судом у\~визначених законом\~випадках.\~ Разом із цим, відповідно до ч 3. ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень\~частин другої - п`ятої статті 13\~цього Кодексу. Так, відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях.\~Суд сприяє\~всебічному і\~повному з`ясуванню\~обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 квітня 2019 року [PERSON] та [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 150\~000 грн. Факт передачі коштів підтверджується розписками, копії яких долучені до справи. Строк повернення грошових коштів до 31 грудня 2020 року. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору. Разом з тим, суду не надано належних доказів на підтвердження факту передачі коштів та їх отримання позичальником, не надано оригінали розписок про передачу коштів. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову [PERSON] , судові витрати віднести за рахунок позивача [PERSON] . Стосовно уточненого позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи, відповідно у березні 2019 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти 150\~000 грн. для оформлення земельної ділянки, самі грошові кошти передані як для оплати вартості робіт з оформлення так і як компенсація вартості самої земельної ділянки, яка у наступному мала перейти у власність [PERSON] . Зазначене було оформлено заявою-розпискою. Крім того було погоджено подальша передача у власність зазначених об`єктів нерухомості на ім`я [PERSON] , що має ознаки попереднього договору. [PERSON] оформив на своє ім`я право власності на: земельну ділянку площею 0,10 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - 1221411000:02:006:0542, яка розташована у [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,10 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - 1221411000:02:006:0543, яка розташована у [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,09 га, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер - 1210100000:08:825:1041, яка розташована у [ADDRESS] . Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 41\~Конституції України, встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений. Згідно ст. 317,\~321\~ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно Позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Враховуючи факт не визнання права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,09 га, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер - 1210100000:08:825:1041, яка розташована у [ADDRESS] , його право підлягає захисту в судовому порядку. Суд дійшов до висновку, що вимоги у позові [PERSON] у частині визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,09 га, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер - 1210100000:08:825:1041, яка розташована у [ADDRESS] , знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак позов у цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження позовних вимог у частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - 1221411000:02:006:0542, яка розташована у [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,10 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - 1221411000:02:006:0543, яка розташована у [ADDRESS] , а тому суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , відповідно до\~ст.\~141,\~142\~ЦПК України\~необхідно стягнути\~з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] плачений при подачі зустрічного позову судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 908 грн.

Outcome: partial