Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до суду та уточнивши свої вимоги просив стягнути з [PERSON] та ПАТ «Капітал-СК» матеріальну шкоду, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 158 781,32 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2019 р. о 09 год. 40 хв., по вулиці Героїв Севастополя, 44/10 в місті Києві, водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», д.н.з.' [NUMBER] , порушив п.16.11 дорожнього руху України, а саме - виїжджаючи на перехрестя не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу», не надав переваги в русі автомобілю марки «Seat Leon», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого здійснив зіткнення з останнім, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2019 року у справі №760/13269/19 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, що наслідком вказаної ДТП позивачу заподіяно матеріальної шкоди на суму 158 781,0032 грн., що підтверджується Звітом про визначення вартості матеріального збитку ТОВ "Експертна компанія "Укравтоекспертиза-Стандарт" від 21.10.2019 та становить 145 281, 32 грн. За проведення даного дослідження позивачем сплачено 2000, 00 грн., а також позивачем понесені витрати по оплаті автотехнічної експертизи у розмірі 10 000,00 грн., яка пов`язана з розглядом справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Оскільки автомобіль відповідача-1 згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО/0777078 від 28.03.2019 був застрахований у ПАТ «Капітал-СК», позивач звернувся з заявою до відповідачів про виплату спричиненої шкоди, яка в добровільному порядку відповідачами не відшкодована. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов у повному обсязы. 12.12.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Сторонам було направлено копію ухвали від 16.12.2019, також було направлено копію позовної заяви із додатками. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.06.2019 справу призначено до розгляду з повідомленням сторін. 16.03.2021 за клопотанням позивача до участі у справі притягнуто в якості відповідача ПАТ «Капітал-СК». Відзиву на позов відповідача у встановленому законом порядку не подано. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача-1 проти позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач-2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Вислухавши думку позивача та представника відповідача-1, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача-2. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 квітня 2019 р. о 09 год. 40 хв., по вулиці Героїв Севастополя, 44/10 в місті Києві, водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , порушив п.16.11 дорожнього руху України, а саме - виїжджаючи на перехрестя не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу», не надав переваги в русі автомобілю марки «Seat Leon», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого здійснив зіткнення з останнім, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2019 року у справі №760/13269/19 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Встановлено, що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений належний позивачу на праві власності автомобіль марки «Seat Leon», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до полісу № АО/0777078 від 28.03.2019 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «Капітал-СК», ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн., франшиза - 1000,00 грн. Також, встановлено, що позивач направив вимогу до відповідача-2 з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, дане звернення повернулося на адресу позивача без належного реагування. Відповідно до ст. 29 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ. Відповідно до Звіту про оцінку про визначення вартості матеріального збитку, проведеного ТОВ "Експертна компанія "Укравтоекспертиза-Стандарт" від 21.10.2019 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Seat Leon», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням значення коефіцієнт фізичного зносу складає 160 041, 43 грн., при цьому ринкова вартість даного автомобіля до ДТП становить 146 281, 32 грн. Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача є більшим, ніж його ринкова вартість. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.15 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. №4, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності до втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, врегульовано ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Зокрема, передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з проведеною відповідно до законодавства експертизою витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Відповідно до цього, законом передбачено два випадки виплати страхового відшкодування - коли власник транспортного засобу згоден з визнанням автомобіля фізично знищеним, та коли не згоден з таким визнанням. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витрат по евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ. Позивач просить стягнути з відповідачів спричинену шкоду, що дорівнює вартості транспортного засобу до ДТП, тим самим в суді визнав, що його транспортний засіб є фізично знищеним. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як свідчать матеріали справи та не спростовано сторонами по справі, страхове відшкодування на користь позивача з боку страховика, тобто відповідача-2 не виплачено. Доказів на спростування розміру спричиненої позивачу матеріальної шкоди, що визначена Звітом про оцінку ТОВ «Укравтоекспертиза-Стандарт» від 21.10.2019 відповідачами також не надано. Таким чином, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приймає до уваги наданий позивачем Звіт про визначення вартості матеріального збитку, проведеного ТОВ «Укравтоекспертиза-Стандарт» від 21.10.2019 у якості належного та допустимого доказу у справі. Приймаючи до уваги наявні у справі докази, суд погоджується з доводами позивача щодо розміру спричиненої йому матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 25.04.2019 та відповідно, яка згідно вказаного вище Звіту становить 146 281, 32 грн., тобто дорівнює ринковій вартості пошкодженого транспортного засобу позивача до ДТП. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача-2 на користь позивача страхове відшкодування, що визначено межами ліміту відповідальності за полісом № АО/0777078 від 28.03.2019 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у розмірі 99 000,00 грн. (100 000,00 грн. -1 000,00 грн. (франшиза=99 000,00 грн.). Оскільки, вартість матеріального збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача-1, перевищує розмір належний до виплати позивачу розмір страхового відшкодування, а тому з відповідача-1, як із винної особи, на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, що дорівнює різниці між фактичним розміром страхового відшкодування та становить 47281, 32 грн. ( 146 281, 32 грн.-99 000,00 грн. = 47281, 32 грн.). Разом з цим суд вважає за необхідне звернути увагу сторін, що у випадку виплати особі повної вартості автомобіля, який визнано фізично знищеним, особа, яка відшкодувала шкоду у повному обсязі не позбавлена права на повернення залишків пошкодженого транспортного засобу. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідачів не передбачає відшкодування на користь позивача причиненої матеріальної шкоди позивачу у солідарному порядку, а тому правові підстави для такого стягнення відсутні. За приписами ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про часткове задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача-2 на користь позивача пропорційно задоволених вимог підлягають стягненню витрати по оплаті звіту про оцінку у розмірі 1353,56 грн., судовий збір у розмірі 990,00 грн., а з відповідача-1 витрати по оплаті звіту про оцінку у розмірі 646,44 грн., судовий збір у розмірі 472,81 грн. У той же час , суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення понесених позивачем витрат по оплаті авто-технічної експертизи у розмірі 10 000,00 грн., оскільки такі витрати не охоплюються та не пов`язані з розглядом даної цивільної справи.

Outcome: partial