Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

06 квітня 2018 року\~[PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання договору підряду, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 06 серпня 2016 року між сторонами був укладений договір виконання послуг № 02/08-12Р, згідно із яким, приватний підприємець відповідач [PERSON] як виконавець зобовязався виконати суворо із дотриманням завдань замовника позивачки [PERSON] послуги з крівлі балкону та передати результат виконання послуг замовнику, а позивачка, як замовник, зобовязалась прийняти результат виконаних послуг. Строк виконання послуг обумовлений договором у період з 09 серпня 2016 року по 19 серпня 2016 року. Ціна договору становить 2000,00 грн. Передоплата на час підписання договору становить 50% від ціни договору, а саме 1000,00 грн. Загалом, на виконання вказаного договору позивачка передала [PERSON] 3200,00 грн. Зазначені кошти були отримані відповідачем за прибутковими касовими ордерами від 06 серпня 2016 року. У звязку із цим, вважає, що ціна договору становить саме 3 200,00 грн. До теперішнього часу відповідач взяті на себе зобовязання за договором не виконав, до виконання робіт не приступив, та оплату не повернув, а тому договір із ним має бути розірваний. Пунктом 6.5 вказаного договору передбачено, що за порушення передбаченого договором строку виконання послуг, виконавець виплачує замовнику штраф в розмірі 0,1% від суми договору та пеню в розрахунку 0,01 % від ціни договору за кожен день прострочення. У звязку із цим, вважає, що з відповідача на її користь має бути стягнутий штраф за порушення умов договору в розмірі 1 910,40 грн. Крім того, позивачка вважає, що невиконанням договору відповідач завдав їй моральної шкоди яку вона оцінює в 5000,00 грн. За наведених обставин, враховуючи, що від врегулювання спору у позасудовому порядку відповідач ухиляється, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким розірвати договір виконання послуг № 02/08-12Р від 06 серпня 2016 року укладений між нею та [PERSON], стягнути з відповідача на її користь суму оплати за вказаним договором в розмірі 3200,00 грн., штраф за порушення умов договору в розмірі 1 910,40 грн., та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Оскільки робота підрозділів Державної міграційної Служби Донецької та Луганської областей заблокована незаконними формуваннями, згідно із повідомленням Державної міграційної служби України №6-6479/3-14 від 24 жовтня 2014 року, здійснити перевірку реєстрації місця проживання відповідача по даній справі, на теперішній час є неможливим. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані численні судові повістки та виклики за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] однак в жодне із призначених судових засідань відповідач не зявився, як і не зявився до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах. У звязку із цим, про місце, дату та час розгляду справи відповідач був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Втім, відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у\~його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду\~на викладене,\~оскільки відповідач\~будучи повідомленим\~належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не зявився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. 06 серпня 2016 року між позивачкою [PERSON] як замовником та відповідачем ПП ФО [PERSON] як виконавцем, був укладений договір виконання послуг № 02/08-12Р, згідно із яким, відповідач [PERSON] як виконавець зобовязався виконати суворо із дотриманням завдань замовника [PERSON] послуги з крівлі балкону та передати результат виконання послуг замовнику, а позивачка зобовязалась прийняти результат виконаних послуг. Строк виконання послуг обумовлений договором у період з 09 серпня 2016 року по 19 серпня 2016 року. Ціна договору обумовлена в 2000,00 грн. Передоплата на час підписання договору становить 50% від ціни договору, а саме 1000,00 грн. Зобовязання по вказаному договору припиняються по закінченню дії договору згідно із п. 10.7. останнього. Згідно із п. 10.7 договору, він дійсний до дня закінчення надання послуги виконавцем, про що свідчить письмове повідомлення замовника виконавцем, але не пізніше180 календарних днів з дня підписання договору сторонами. Відповідно до п. 10.2 договору, послуги вважаються наданими та такими, що задовольняють замовника, якщо протягом трьох днів з моменту закінчення даного договору (чи отримання замовником повідомлення, направленого виконавцем, про закінчення виконання послуг) замовником не були предявлені виконавцю письмові претензії, а також даний факт розповсюджується за умови розірвання договору за ініціативою замовника. Також, послуги вважаються наданими та такими, що задовольняють замовника, за наявності акта виконаних робіт, підписаного сторонами, однак в окремих випадках і без нього ( п. 10.3 договору). Згідно із п. 10.6 договору, у випадках не передбачених даним договором, сторони керуються діючим законодавством України (а.с. 7, 7 з.б.). Згідно із приблизним кошторисом на виконання послуг згідно із договором № 02/08-12Р від 06 серпня 2016 року, вартість послуг встановлених вказаним договором становить 2000,00 грн. (а.с. 8). Як встановлено із квитанцій до прибуткового касового ордера № 02/08-12Р від 06 серпня 2016 року, загалом, на виконання вказаного договору відповідач [PERSON] отримав від позивачки - 3200,00 грн. (а.с. 9). Пунктом 6.5 договору передбачено, що за порушення передбаченого договором строку виконання послуг, виконавець виплачує замовнику штраф в розмірі 0,1% від суми договору та пеню в розрахунку 0,01 % від ціни договору за кожен день прострочення (а.с. 7 з.б.). Вираховуючи розмір штрафу за порушення відповідачем умов договору, позивачка виходила з таких розрахунків: 3200,00 грн. Х 0,1% Х 597 (кількість днів прострочення виконання зобовязання з 19 серпня 2016 року по 06 квітня 2018 року (станом на день звернення до суду із даним позовом)) = 1 910,40 грн. (а.с. 1 з.б.). До теперішнього часу відповідач взяті на себе зобовязання за договором не виконав, до виконання робіт не приступив, та оплату не повернув. Від врегулювання спору у позасудовому порядку ухиляється, що підтверджується численними претензіями та зверненнями позивачки які були надіслані безпосередньо [PERSON] (а.с.10,11,12,13,14), а також зверненнями [PERSON] до правоохоронних органів (а.с. 15,-16,17,18,19). Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. При цьому, суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України,\~відповідно до\~яких цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами\~статті 89\~ЦПК України, суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. За приписами ст. 626 ЦК України , договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України , договір є обов'язковим для виконання сторонами. За приписами\~ статті\~651\~ЦК України, зміна\~або розірвання\~договору допускається\~лише за\~згодою сторін,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Договір\~може бути\~змінено або\~розірвано за\~рішенням суду\~на вимогу\~однієї із\~сторін у\~разі істотного\~порушення договору\~другою стороною\~та в\~інших випадках,\~встановлених договором\~або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до\~ст. 865 ЦК України,\~за договором\~побутового підряду\~підрядник,\~який здійснює\~підприємницьку діяльність,\~зобов'язується\~виконати за\~завданням фізичної\~особи (замовника)\~певну роботу,\~призначену для\~задоволення побутових\~та інших\~особистих потреб,\~а замовник\~зобов'язується\~прийняти та\~оплатити виконану\~роботу. Договір\~побутового підряду\~є публічним\~договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно із\~ст. 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є фізичною\~особою-підприємцем,\~що стверджується\~витягом з\~Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб та\~фізичних осіб-підприємців.\~Між позивачкою [PERSON] як замовником та відповідачем [PERSON] як виконавцем, був укладений договір виконання послуг № 02/08-12Р, згідно із яким, відповідач [PERSON] як виконавець зобовязався виконати суворо із дотриманням завдань замовника [PERSON] послуги з крівлі балкону та передати результат виконання послуг замовнику, а позивачка зобовязалась прийняти результат виконаних послуг. Як встановлено із квитанцій до прибуткового касового ордера № 02/08-12Р від 06 серпня 2016 року, загалом, на виконання вказаного договору відповідач [PERSON] отримав від позивачки - 3200,00 грн. Таким чином,\~\~виниклі між сторонами правовідносини, регулюються нормами побутового підряду, а також\~[PERSON] України «Про захист прав споживачів». Частиною першою\~статті 10 [PERSON] України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів"\~передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Крім того, споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків (частина четверта\~статті 10 [PERSON] України "Про захист прав споживачів"). Отже, право замовника на розірвання договору чи відмову від нього в цілому передбачено чинним законодавством. Згідно із ч. 6 ст. 10 [PERSON] України "Про захист прав споживачів", виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Аналіз встановлених у судовому засіданні обставин та норм діючого законодавства дозволяє суду дійти висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір підряду, який в порушення умов договору та діючого законодавства відповідачем не виконаний, у звязку із чим, вимоги позивачки про розірвання даного договору, а також стягнення з відповідача суми оплати за вказаним договором в розмірі 3 200,00 грн. та штрафу за порушення умов договору в розмірі 1 910,40 грн. підлягають задоволенню. Згідно\~із ст. 22 [PERSON] України «Про захист прав споживачів»,\~при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом ст. ст.\~15,\~16\~ч. 2 п. 9,\~23,\~611\~п. 4\~ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі шляхом відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до пункту 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно із п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що зважаючи на те, що судом встановлено порушення\~відповідачем [PERSON] України «Про захист прав споживачів»\~та вимог цивільного законодавства невиконанням взятого на себе зобовязання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням ст. ст.\~23,\~386,\~1167 ЦК України, розяснень\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4\~(з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до переконання, що вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди також підлягає задоволенню. Розвязуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає\~розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що рішення ухвалене на користь позивачки, яка відповідно до положень ч. 3 ст. 22 [PERSON] України\~«Про захист\~прав споживачів» із змінами, внесеними згідно із [PERSON]\~№ 3674-VI\~від 08.07.2011 року, а також Статті 10.\~Прикінцевих та перехідних положень [PERSON] України «Про судовий збір» №\~3674-VI від\~08.07.2011\~(станом на час звернення до суду) звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 114,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved