Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївназвернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Державна міграційна служба України в особі Черкаського районного сектору ДМС України про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору кредиту № 302 від 31.10.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством (Далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON], останній отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 24700 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік з кінцевим терміном повернення до 30.10.2012 року. Крім цього, того ж дня, між тими ж сторонами, був укладений іпотечний договір №302/ZI, згідно якого в рахунок забезпечення виконання основного зобов'язання по кредитному договору, [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок (домоволодіння), житловою площею 21,3 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Даний житловий будинок належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, що укладений 22.10.2007 року. Боржник [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору не виконав і станом на 30.11.2015 року внаслідок, невиконання ним взятих на себе кредитних зобов'язань, сума його заборгованості перед позивачем складає 965615,09 грн., з яких: 36938,23 долари США, (в гривневому еквіваленті 882256,92 грн.) - заборгованість по тілу кредиту та відсоткам; 4827,39 грн. -комісія; 78530,78 грн. - штраф. У зв'язку з невиконанням боржником [PERSON] зобов'язань за договором кредиту позивач звернувся до суду з указаним позовом. В судовому засіданні представник позивача - Цаловальська Я.Л. позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - Державна міграційна служба України в особі Черкаського районного сектору ДМС України в судове засідання не зявився, проте від завідувача Черкаського РС УДМВС України в Черкаській області на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору кредиту № 302 від 31.10.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством (Далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON], останній отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 24700 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік з кінцевим терміном повернення до 30.10.2012 року. Крім цього, того ж дня, між тими сторонами, був укладений іпотечний договір №302/ZI, згідно якого в рахунок забезпечення виконання основного зобов'язання по кредитному договору [PERSON], останній передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок (домоволодіння), житловою площею 21,3 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Даний житловий будинок належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладений 22.10.2007 року. Боржник [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору не виконав і станом на 30.11.2015 року внаслідок, невиконання ним взятих на себе кредитних зобов'язань, сума його заборгованості перед позивачем складає 965615,09 грн., з яких: 36938,23 долари США, (в гривневому еквіваленті 882256,92 грн.) - заборгованість по тілу кредиту та відсоткам; 4827,39 грн. -комісія; 78530,78 грн. - штраф. Таким чином, згідно укладеного між сторонами іпотечного договору, ст. 12 Закону України «Про іпотеку», позивач має право на звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. п.4.1.5., п. 4.1.13 іпотечного договору №302/ZI від 31.10.2007 року встановлено, що іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку (терміну) виконання зобов'язання, воно не буде виконано; звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки на підставах, умовах і в порядку, передбаченому цим договором, кредитним договором та законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. У п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. 11 грудня 2015 року позивачем було направлено вимогу про виконання зобов'язань та повернення заборгованості. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. п.7.4. іпотечного договору №302/ZI від 31.10.2007 року визначає, що іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених договором. Згідно ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Виходячи з наведеного, примусове виселення відповідача та інших мешканців з домоволодіння здійснюється на підставі рішення суду тільки за умови, якщо мешканці добровільно не звільнять житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається зі справи, повідомлення від 11 грудня 2015 року, надіслане позивачем [PERSON], є виконанням банком вимоги ст. 35 Закону України "Про іпотеку" щодо повідомлення їх про порушення основного зобов"язання - повернення кредитного боргу. Представником позивача у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України під час розгляду справи не надано доказів виконання банком після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки вимог ст. 40 цього Закону щодо письмової вимоги іпотекодержателя до відповідача добровільно звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги позивачем не надано. Також у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують факт проживання та реєстрації у домоволодінні, яке є предметом іпотеки інших осіб, крім відповідача. Недотримання вищевказаної процедури є підставою для відмови в позові про виселення відповідача та інших осіб з житлового приміщення, що є предметом іпотеки, і на яке звертається стягнення, оскільки банком не виконано вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», тобто з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки вимоги ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішенням суду відповідача із житлового приміщення, на яке здійснюється звернення як на предмет іпотеки, позивачем не виконані, то такі позовні вимоги банку про виселення інших осіб із будинку одночасно із зверненням стягнення на предмет іпотеки не можуть бути задоволені, так як на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення вказаного житлового приміщення їх мешканцями (ст.3 ЦПК України ) Відтак, відповідач до виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки зберігає право власності на предмет іпотеки, крім того позивач має право після звернення стягнення на домоволодіння направити відповідачу, та особам, що мешкають у вказаному будинку письмову вимогу про їх добровільне виселення протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Уразі відмови мешканців домоволодіння висилитися, їх виселення може бути проведено у судовому порядку. п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позовні вимоги щодо виселення відповідача та інших проживаючих з ним осіб з домоволодіння, що розташоване по вул. Леніна, 85 в с. Мошни Черкаського району Черкаської області , та зняття їх з реєстрації є передчасними, а тому в цій частині не підлягають до задоволення. Судові витрати позивача, згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволених вимог

Outcome: partial