Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 30.08.2019 року звернулась позивач [PERSON] із позовною заявою про стягнення з відповідача ТОВ"АГРО ЗЕМ ГРУПП" заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 2700,00 грн., 20476,50 грн. - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по 01.08.2019 року, 126,63 грн. - інфляційні збитки, завдані несвоєчасною виплатою заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, починаючи з 17.09.2018 року позивача було прийнято на посаду інженера-землевпорядника в ТОВ «АГРО ЗЕМ ГРУПП» з місячним окладом в розмірі 3723,00 грн. Однак, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати за заявою позивача її було звільнено із займаної посади на підставі наказу №2 від 12.02.2019 року за ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення заборгованість позивача із виплати заробітної плати складала 2700,00 грн., але при звільненні відповідач не провів з позивачем розрахунок, що стало підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача - адвоката Громадського О.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти прийняття заочного рішення у справі не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. Таким чином, датою ухвалення цього рішення є 18.11.2019 року. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивача було прийнято на посаду інженера-землевпорядника в ТОВ "АГРО ЗЕМ ГРУПП" з 17.09.2018 року на підставі наказу №4-к від 14.09.2018 року з встановленим посадовим окладом у розмірі 3723,00 грн. на місяць. Наказом №2 від 12.02.2018 року позивача було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України за угодою сторін. Як зазначила позивач, підставою для звільнення стала несистематична виплата заробітної плати, оскільки за період роботи (з вересня 2018 року до лютого 2019) позивач отримувала заробітну плату лише двічі: 22.09.2018 року - 9940 гривень і 12.01.2019 року - 4975 гривень, загалом 15915 гривень. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При цьому позивач зазначила, що станом на день виплати заборгованість зі сплати заробітної плати склала 2700,00 грн., оскільки з 17.09.2018 року по 12.02.2019 позивач пропрацювала повних 5 місяців та за цей час їй мали виплатити заробітну плату у розмірі 18 615,00 (3723*5=18615) грн., але виплачено було лише 15 915,00 грн. Таким чином, на момент звільнення заборгованість відповідача перед позивачем складала 2700,00 гривень (18615-9975=2700). Доказів, які б спростовували доводи позивача в цій частині, представником відповідача до суду надано не було. Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. З наданого представником позивача розрахунку вбачається, що сума заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки складає 20 476,5 (3723*5,5=20476,5) гривень. При цьому враховано час затримки протягом п`яти з половиною місяців, тобто з 12.02.2019 року по 01.05.2019 року. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 20 476,50 (3723*5,5=20476,50) грн. та підлягає стягненню на користь позивача. Окрім цього, компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", а саме: у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку розмір компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату (інфляційних збитків) за період з 12.02.2019 до 01.08.2019 року становить 126,63 гривень. Таким чином, загальна сума виплат, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 23 303,13 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, згідно якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору,

Outcome: approved