Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна та виділ в натурі, мотивуючи вимоги тим, що позивачка проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з липня 2005 року по 14 липня 2006 року. З 15 липня 2006 року шлюб між ними було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, про що складено актовий запис № 25. В період спільного проживання сторонами було придбано житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.10.2005 року, та право власності оформлено на відповідача. Право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд було посвідчено державним актом серії [NUMBER], виданим 05.06.2006 року Веселинівською селищною радою Веселинівського району Миколаївської області. Для придбання житла відповідачем було укладено кредитний договір з ПАТ КБ "ПриватБанк" від 19.10.2005 року та договір іпотеки від 20.10.2005 року, предметом якого було надання в іпотеку спірного нерухомого майна. Погашення кредитних зобов'язань здійснювалось позивачем та відповідачем спільно. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у позові, наполягали на їх задоволенні. Пізніше від вимоги про реальний поділ житлового будинку позивач відмовилася, про що судом винесено ухвалу від 30.01.2015 року про залишення позовної заяви за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна та виділ в натурі в частині реального поділу житлового будинку без розгляду. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали повністю та пояснили, що відповідач [PERSON] проживав з позивачкою [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу не з липня 2005 року, а з жовтня 2005 року, тобто вже після придбання відповідачем у власність житлового будинку. При цьому, за кредитним договором, що було укладено відповідачем з ПАТ КБ "ПриватБанк" від 19.10.2005 року та договором іпотеки від 20.10.2005 року, предметом якого було надання в іпотеку спірного нерухомого майна, [PERSON] сплатив первоначальний внесок в розмірі 20 % від вартості майна. Додатково відповідач зазначив, що кредит погасив із своєї заробітної плати, та його внесок у сімейний бюджет був вдвічі більшим. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу). Матеріалами справи встановлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з кінця жовтня 2005 року по липень 2006 року, а з 15 липня 2006 року шлюб між ними було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, про що складено актовий запис № 25 (а. с. 8). Проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2005 року в судовому засіданні підтверджено свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які вказали, що відповідач [PERSON] до купівлі спірного будинку проживав в смт Кудрявцево Веселинівського району Миколаївської області. При цьому покази свідків [PERSON] і [PERSON] про те, що сторони проживали однією сім'єю з липня 2005 року не є послідовними і переконливими, а тому не заслуговують на увагу. Згідно витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.10.2005 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2005 року є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9-11). Дана обставина не оспорювалась сторонами та підтверджується дослідженими у справі доказами. Також, не оспорювалось сторонами і те, що за кредитним договором, який було укладено відповідачем з ПАТ КБ "ПриватБанк" від 19.10.2005 року та договором іпотеки від 20.10.2005 року, предметом якого було надання в іпотеку спірного нерухомого майна, [PERSON] сплатив першвоначальний внесок в розмірі 20 % від вартості придбаного майна, що не було предметами та умовами вказаних договорів (а. с. 178-22). Крім того, не оспорювалось сторонами і те, що вказаний кредитний договір погашався із заробітної плати відповідача [PERSON], що також підтверджено квитанціями, копії яких містяться в матеріалах справи. При цьому, позивач [PERSON] працювала з 17.04.2006 року на різних посадах в Веселинівському райспоживтоваристві, де отримувала заробітну плату (а. с. 25-26), а з 28.08.2008 року по 15.06.2011 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років (а. с. 27-28) та знаходилася на обліку у Веселинівському УСЗН, де їй виплачувалася допомога по догляду за дитиною та допомога при народженні дитини (а. с. 31-32), після чого [PERSON] була зарахована бухгалтером Веселинівського КП КГХ, де також отримувала заробітну плату (а. с. 29-30). Відповідач [PERSON] додатково самостійно щомісячно виплачував аліменти [PERSON] на утримання дитини від першого шлюбу. Тобто, грошові кошти, що залишалися після сплати кредитних і аліментних зобов'язань із заробітної плати відповідача та грошові кошти із заробітної плати та інших джерел доходу позивачки, використовувалися для спільних потреб сім'ї, що сторонами також в судовому засіданні не оспорювалось. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається із змісту ч. 3 ст. 368, ст. 369 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. ст. 370, 372 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, закон визначає підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та розмір їх часток при поділі майна. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 27 грудня 2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за певних обставин, суд може визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу, залишивши майно у їх спільній частковій власності. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно положень п. 22 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки не надано доказів дійсної житлового будинку на час розгляду справи, на депозитному рахунку суду відсутня грошова компенсація Позивачу частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок Відповідача, не доведено наявності обставин, що мають істотне значення для відступу від засад рівності часток подружжя, враховуючи сплату відповідачем [PERSON] первоначального внеску в розмірі 20 % від вартості придбаного ним майна, суд задовольняє позов частково та визнає, що майном, яке належить на праві спільної сумісної власності подружжя є житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями за адресою: [ADDRESS], в розмір 4/5 часток. Також, суд визнає за позивачем [PERSON] право власності на 2/5 частин житлового будинку, а за відповідачем право власності на 3/5 частин житлового будинку. При вирішенні спору судом враховано те, що згідно з роз'ясненнями п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13). Вимоги позивачки є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial