Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області та Царичанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, предмет якого складає вимога про визнання за позивачем, як спадкоємцем за законом, права власності на земельну частку (пай) у землі КСП ім. Шевченка Царичанського району Дніпропетровської області розміром по 3,01 умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Рудківської сільської ради, яку виділив із земель колективної власності за рахунок не вибраних і не витребуваних паїв Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. Як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 1216, 1218, 1261 ЦПК України. Як на докази викладених в заяві доводів посилається на такі документи: паспорт громадянина України на ім'я позивача з довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.4); свідоцтво про смерть [PERSON] серії І-КИ № 030895 (а.с.4а); свідоцтво про смерть [PERSON] серії І-КИ № 551863 (а.с.5); свідоцтво про народження [PERSON] № 736447 (а.с.6); довідка Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 27.12.2013 року (а.с.7); лист відділу Дерземагенства у Царичанському районі Дніпропетровської області від 01.10.2013 року (а.с.8-9); довідка відділу Держземагенства у Царичанському районі Дніпропетровської області від 27.12.2013 року (а.с.10). В обґрунтування своїх вимог вказав на таке. 30 грудня 1995 року помер його батько [PERSON], який на день смерті постійно проживав однією сім'єю з ним та його мамою [PERSON], яка померла 15 січня 2015 року, за адресою: с. Рудка, вул. Радянська 11, Царичанський район Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть батьків, копією його паспорту, де в графі прописка указано, що він прописаний з батьками з 06.03.1992 року, довідкою Рудківської сільської ради від 27.12.2013 про склад сім'ї на день смерті мами. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились в наслідок його смерті. На день смерті батька [PERSON] він мав право на земельну частку (пай) площею 3,01 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченка Царичанського району Дніпропетровської області, що розташована на території Рудківської сільської ради, але сертифіката на правова земельну частку (пай) не отримав, так як помер. Відповідно до п 4. Прикінцевих та Перехідних положень до ЦК України 2004 року, який діє з 01.01.2004 року Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільного Кодексу України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.529 ЦК України 1963 р. він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON], спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 р. прийняв, а на земельну частку (пай) свідоцтва про право на спадщину за законом не оформив, так як на той час не було відомо, що батько мав право на земельну частку (пай). Про те, що батько внесений до списків, що додається до державного акту на право колективної власності на землю він дізнався тільки в кінці 2013 року. Згідно ст. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени КСП в тому числі і пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списків, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до ч.2 ст.6 Примірного статуту колгоспу, прийнятому на IV Всесоюзному з'їзду колгоспників членство в колгоспі зберігається також за колгоспниками, які припинили роботу через старість або інвалідність. Батько [INFO] був членом колгоспу ім. Шевченка, який реорганізовувався в КСП ім. Шевченка. Він був колгоспним пенсіонером. За ним зберігались пільги колгоспного пенсіонера, тобто він мав можливість отримувати продукти, приймати участь в роботі загальних зборів колгоспників. Відповідно до довідки Відділу Держземагенства у Царичанському районі Дніпропетровської області згідно списків громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка, до Державного акту на право колективної власності на землю по колишньому КСП ім. Шевченка від 17 травня 1995 року (на цей час батько був живий) серія ДП№000012р/н 12 від 25.03.1996 р. під номером 20 значиться [PERSON]. Вартість паю відповідно до довідки відділу Держземагенства у Царичанському районі Дніпропетровської області становить 51567 грн. Відповідно до 4.2 п 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. зі змінами і доповненнями від 19.03.2010 р. cертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельну частку(пай) здійснюється за нормами ЦК у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку(пай). Родинні відносини між позивачем та батьком підтверджуються свідоцтвом про його народження 08.08.1941 року, де батьком записаний [PERSON]. Спадщину він прийняв і тому має право на отримання права власності на спадщину, так як відповідно до вимог ч 1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, а кінцевий термін отримання спадщини законодавець не установив. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав повністю та прохав задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області - [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні. Представник Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши правову позицію відповідачів, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що мають місце та підтверджуються належними і допустимими доказами такі обставини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КИ №300895 від 01.01.1996 року 30 грудня 1995 року у віці 93 років помер [PERSON] (а.с.5). Відповідно до Посвідки про народження серії УГ №736447 від 20.08.1941 року народився [PERSON] в селі Рудька Царичанського району Дніпропетровської області. Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Особа позивача [PERSON] встановлена за паспортом громадянина України серії АК №671015, виданий Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 07.09.1999 року (а.с.4) Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Цим приписам кореспондують відповідні положення розділу VII ЦК УРСР 1963 року. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з того, що цивільно-правовий спір, який був розглянутий судом, є безпредметним. Суд критично оцінює доводи позивача та його посилання на представлені суду документи, як на докази своєї правоти, оскільки жоден з них не підтверджує існування прав і обов'язків (спадщини), що належали [PERSON] на час відкриття спадщини і підлягають спадкуванню. Суд звертає увагу на те, що згідно Указу Президент України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10.11.1994 року № 666/94 право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 визначалося, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5), а після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (п. 6). Сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою, як про це зазначалося відповідно до пункту 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" від 03.12.1999 року №1529/99. Зазначеному відповідають положення пункту 17 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України про те, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. При цьому, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, забороняється внесення права на земельну частку (пай) до статутних капіталів господарських товариств (пункт 14 Розділу Х "Перехідні положення" ЗК України). Відповідно до пункту 15 цього Розділу ЗК України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2018 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Відповідно до частини першої та другої статті 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З цього витікає, що право на земельну частку (пай), яке засвідчується відповідним сертифікатом або рішенням суду про визнання такого права, є самостійним об'єктом цивільного обороту, тобто оборотоздатним у межах, визначених Законом, у розумінні ст. 178 ЦК України. В судовому засіданні з'ясовано, що за життя [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не одержував, питання про належність йому права на земельну частку (пай) не порушував і до суду за його вирішенням не звертався. За викладених обставин суд дійшов висновку про відсутність предмету спору, з приводу якого пред'явлено позов, а тому вважає недоведеними ті обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати згідно приписів ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed