Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

13 жовтня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулася до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент реєстрації на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання. У своїй заяві про зміну предмета позову позивач просив в рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем станом на 27.09.2013 в розмірі 290879,70 гривень, але не менше загального розміру вимог, що існуватиме на момент здійснення продажу предмета іпотеки, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, шляхом надання позивачу права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною реалізації в розмірі 341\~112,00 гривень, але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий курєр» в судове засідання не зявився, відомості про його належне повідомлення є в матеріалах справи, не повідомив суд про причини своєї неявки до суду. Враховуючи, що від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні їм докази. Як встановлено в судовому засіданні: між ВАТ «[PERSON] Аваль» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/0098/74/123977 від 07жовтня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач отримав в ПАТ «[PERSON] Аваль» кредит у розмірі 34000,00 дол. США, строком користування до 08.10.2028 року зі сплатою 15,5 річних за користування кредитом. В силу того, що відповідач не зміг виконувати свої зобовязання в повному обсязі 26 жовтня 2011 року укладена Додаткова угода № 014/0098/74/123977/2 до кредитного договору, згідно умов якої сторони погодили змінити валюту виконання зобовязань за кредитним договором з доларів США на гривню, збільшили строк надання кредиту та Графік погашення кредиту та сплати інших платежів, викладений в новій редакції в Додатку № 1,2, який є невідємною частиною Додаткової угоди. Згідно умов додаткової угоди № 014/0098/74/123977 від 26.10.2011 відповідач зобовязався щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 26.06.2038 р., щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 15% річних. 17.06.2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») укладено договір відступлення права вимоги № 265/ФК-16, відповідно до якого право вимоги за [PERSON] договором № 014/0098/74/123977 від 07.10.2008 року, укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». 22 червня 2016 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за Договором іпотеки, який зареєстрований в реєстрі № 5278 від 08.10.2008 року, укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], перейшло до ТОВ ПАТ «Вектор Банк». 22 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за Договором іпотеки , який зареєстрований у реєстрі за № 5278 від 08.10.2008 року, укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобовязання у повному обсязі. Позичальник зобовязався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобовязання згідно кредитного договору. Однак, в порушення умов [PERSON] договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобовязання. 26 травня 2014 року Ленінським районним судом м. Луганська було прийнято рішення по справі № 437/18152/13-ц за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0098/74/123977 від 07 жовтня 2008 року в сумі 287999,70 грн. та витрати за сплату судового збору у розмірі 2880,00 грн., а всього 290879,70 гривень.(а.с. 29-33). У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт укладання між Банком та Відповідачем [PERSON] договору, отримання відповідачем коштів за даним договором та факт порушення умов [PERSON] договору, що потягло за собою набуття Банком права достроково вимагати повернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 26 травня 2014 року, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду не виконано. Для забезпечення виконання зобовязань відповідача за [PERSON] договором 08 жовтня 2008 року було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Луганської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5278 (надалі -Договір іпотеки). Згідно Договору іпотеки Позичальник (Іпотекодавець) передав Банку (Іпотекодержателю) в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 56,2 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м, що складається з двох жилих кімнат та знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить Іпотекодавцю на праві власності. (а.с.22-24). 26 жовтня 2011 року укладено договір про зміни до Іпотечного договору, згідно якого сторони дійшли згоди, про те, що іпотека забезпечує виконання [PERSON] договору та Додаткової угоди № 014/0098/74/123977 від 26.10.2011 року до [PERSON] договору № 014/0098/74/123977 від 07.10.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основними зобовязання у повному обсязі в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Частиною 1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України „Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, а відповідно до ч. 2 ст. 35 цього ж Закону, неповідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, шляхом направлення письмової вимоги про усунення порушення не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин передбачене право позивача на одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником. Відповідно\~ст.1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом\~ст.9 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Згідно із ч.ч.1-3\~ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року\~цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року\~набрав чинності 15 жовтня 2014 року та діє станом на момент винесення рішення по справі. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього\~Закону\~на період його чинності. Також зупиняється реалізація права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Рішення суду в частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки на час дії\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року\~не підлягає виконанню. Відповідно до\~ст.217 Цивільного процесуального кодексу України\~суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відтак, суд приходить до висновку, що з урахуванням зазначених вимог чинного законодавства України, з метою збереження майна, що перебуває в іпотеці та знаходиться у зоні проведення антитерористичної операції, виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки слід зупинити до припинення дії положень\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року №1669-VII, що стосуються зупинення дії\~статті 37 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року\~(в частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки). Правильність вказівки у резолютивній частині рішення суду на зупинення його виконання підтверджується, зокрема, правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалі від 22 липня 2015 року по справі №6-10371св15. Як встановлено у судовому засіданні, зареєстроване місце проживання відповідача по справі [PERSON] є м. Луганськ Луганської області, тобто, в населеному пункті, який віднесено згідно із\~розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р\~до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав умов, встановлених кредитним договором, не повернув позивачеві борг за кредитом, то вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки з відстроченням виконання рішення згідно п.2 ч.1 ст. 263 ЦК України до припинення дії положень\~Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року №1669-VII, що стосуються зупинення дії\~статті 37 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року .\~\~ Відповідно до ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки до матеріалів справи представником позивача долучене платіжне доручення, яке підтверджує сплату судових витрат, тому судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1378 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі наведеного, та

Outcome: approved