Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа - газета "Вечірні Черкаси", про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. Просив суд визнати такими, що містять недостовірну інформацію та принижують його честь, гідність, ділову репутацію відомості, поширені позивачем у соціальній мережі "Facebook", і в подальшому опубліковані в газеті "Вечірні Черкаси" (випуск за [INFO] року № [NUMBER]), зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію та стягнути з нього моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 10 грудня 2017 року позивач здійснював полювання на території Черкаського лісового господарства. Перед початком полювання виконав всі вимоги, передбачені Законом України "Про мисливське господарство та полювання" та іншими нормативно-правовими актами. Під час перебування в мисливському угідді довідався від працівників поліції, що в цей день там було виявлено застреленою самку оленя . Проте до цього ніякого відношення він не має. [INFO] року в газеті "Вечірні Черкаси" № [NUMBER] було опубліковано повідомлення, в якому зазначається і його прізвище як особи - браконьєра, яка разом з іншими незаконно полювали та застрелили вагітну самку оленя і були затримані працівниками поліції. В статті міститься посилання на повідомлення про подію у соціальній мережі "Facebook" громадського діяча [PERSON] (відповідач). Однак у кримінальному провадженні за даним фактом позивача не затримували, підозру не оголошували, лише допитали як свідка. Таким чином відповідач поширив про позивача недостовірну інформацію перед суспільством в засобах масової інформації, чим принизив його честь, гідність та ділову репутацію, заподіяв моральну шкоду. У відзиві на позов відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем на підтвердження позовних вимог надано неналежні докази, тобто лише копії без зазначення джерел їх походження. Не надано також доказів на підтвердження факту поширення саме відповідачем недостовірної інформації. У зв`язку з цим відповідач просив у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача судові витрати. Вказаний відзив не містить підпису відповідача, проте під час розгляду справи останній підтвердив надсилання ним відзиву до суду та позивачу, а тому суд приймає його до уваги. У судових засіданнях позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Зокрема, представник позивача стверджував, що недостовірна інформація поширена саме відповідачем на його сторінці у соціальній мережі "Facebook", при цьому останній до газети "Вечірні Черкаси" з метою її спростування не звертався, що додатково підтверджує походження даної інформації від нього. Пояснив також, що позивач є мисливцем, 10 грудня 2018 року, коли трапилася подія, мав при собі всі дозвільні документи, пройшов інструктаж. Дійсно того дня від працівників поліції останній дізнався, що застрелили самку оленя , однак до цього він ніякого відношення не має, про що дав покази як свідок. В подальшому позивач побачив публікацію у газеті, яка його здивувала, оскільки поширена інформація не відповідає дійсності. Допитаний у судовому засіданні 20 листопада 2018 року свідок [PERSON] показав, що працює в Черкаському державному лісовому господарсті єгерем. 10 грудня 2017 року зібралася група мисливців на спортивне полювання, яким було відкрито ліцензію, проведено інструктаж, в тому числі і позивачу. Через деякий час приїхав інший єгер та повідомив, що застрелено самку оленя . Однак, позивач не міг її застрелити. Потім приїздили співробітники поліції, перевірили документи, порушень не виявили, а тому нікого не затримували, тим більше ніхто нікуди не тікав. З позивачем він полює другий рік, останній порушень не допускає, негативних відгуків від інших мисливців він про нього не чув, окрім вказаної публікації у газеті. Головний редактор газети "Вечірні Черкаси" [PERSON] у судовому засіданні 4 липня 2019 року пояснив, що публікація в газеті була здійснена на підставі повідомлення у соціальній мережі "Facebook", тобто журналіст передав суть посту зі сторінки відповідача, не перевіряючи інформацію. При цьому відповідач офіційно до газети з приводу непоширення ним такої інформації не звертався. У судове засідання 4 липня 2019 року відповідач та його представник не з`явилися, причини неявки суду в порядку, визначному процесуальним законом, не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою. Виходячи з приписів ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності відповідача та його представника. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у газеті "Вечірні Черкаси" (випуск за [INFO] року № [NUMBER]) [PERSON] Стригуном розміщено публікацію під назвою "[INFO]". Згідно зі змістом позову дана стаття містить недостовірну інформацію, з вимогами про спростування якої звернувся позивач, а саме: "Браконьєри застрелили вагітну самку оленя, дев`ятнадцять браконьєрів незаконно полювали на оленів минулої суботи, 9 грудня, в лісі поблизу села Мошни Черкаського району. Відстріл припинили лише після втручання поліції, яка спробувала затримати порушників. Серед затриманих на місці - … начальник служби охорони депо [PERSON] . Про це повідомив у соціальній мережі "Facebook" громадський діяч [PERSON] ". Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина 4 ст. 32 Конституції України закріплює, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Частиною 1 ст. 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. З наведеної норми матеріального права вбачається, що позов про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності, або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При цьому належними відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем(п. 9 вказаної постанови). Як вбачається з позову, позивачем пред`явлено вимоги виключно до [PERSON] (відповідача), хоча інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, розміщена в газеті "Вечірні Черкаси" (випуск за [INFO] року № [NUMBER]). Позовні вимоги до редакції газети "Вечірні Черкаси" чи автора статті - [PERSON] позивачем не заявлено. Клопотань про допит автора статті у якості свідка сторони у справі суду не заявляли. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст. 15 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 наведеної статті Кодексу містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, серед яких відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Разом з тим, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК). Натомість неправильно обраний спосіб захисту не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може слугувати підставою для відмови у позові. У ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 1 і 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст. 277 ЦК України визначено загальний порядок доказування у такій категорії справ. При цьому законодавцем виключено ч. 3 з вказаної статті Кодексу, яка покладала обов`язок на особу доводити правдивість негативної інформації, поширеної такою особою. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", виходячи з принцпипу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом встановлено, що у якості доказу протиправності дій відповідача, позивач додав до позовної заяви копію сторінок газети "Вечірні Черкаси" (випуск за [INFO] року № [NUMBER]), де розміщено статтю [PERSON] під назвою "[INFO]" та скриншоти, тобто знімки екрана (англ. screenshot, скриншот, зняток) - зображення, отримане комп`ютером, що зображає дійсно те, що бачить користувач на екрані монітора, створене із запису видимих елементів екрана комп`ютера або іншого візуального вихідного пристрою. Крім того, скриншот сторінки інтернет-видання "Сміла.UA" (а.с. 13) є також неналежним доказом, оскільки текст є нерозбірливим, а тому встановити чи містить даний доказ інформацію щодо предмету доказування неможливо. Щодо скриншоту коментарів осіб відносно певної публікації, серед яких є [PERSON] ( [PERSON] ), тобто ймовірно відповідач, то з їх змісту зрозуміти про яку публікацію йдеться неможливо, а тому даний доказ також є неналежним (а.с. 14). Водночас скриншот сторінки інтернет-видання "Кропива" (а.с. 12) взагалі не містить посилання на автора публікації. Отже, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів поширення інформації, яку він просить визнати недостовірною, саме відповідачем. При цьому вимог до автора статті та редакції газети "Вечірні Черкаси", де була надрукована публікація, позивачем не заявлено. Таким чином під час судового розгляду факт порушення прав позивача саме протиправними діями відповідача не знайшов свого підтвердження, а тому підстави для задоволення вимог про визнання відомостей недостовірними та зобов`язання спростування недостовірної інформації відсутні. У зв`язку з цим не підлягає до задоволення і похідна позовна вимога про стягнення відшкодування моральної шкоди, оскільки не встановлено порушень прав позивача саме відповідачем, що відповідно до ст. 23 ЦК України слугує підставою для відшкодування моральної шкоди. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Щодо заявлених відповідачем вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 2 ч. 2 цієї статті Кодексу передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано суду угоду № 2-6/18 від 15 червня 2018 року, укладену між ним та адвокатом Біловчуком Д.І. (а.с. 90), ордер серії ЧК № 103957 від 20 листопада 2019 року (а.с. 91) і копію додатку № 1 до вказаної угоди, згідно з якою відповідач сплачує адвокату за правову допомогу: 1500,00 гривень за надання попередньої консультації та допомоги в складанні відзиву на позовну заяву; оплату участі у судових засіданнях на боці відповідача із розрахунку 1000,00 гривень за кожну годину судового засідання; гонорар у розмірі 10% від суми позову, що складає 10000,00 гривень; витрати на дорогу, що підтверджені платіжними документами. Разом з тим витрати відповідача на професійну правничу допомогу є неконкретизованими, зокрема не визначено їх остаточний розмір. Більше того, в матеріалах справи відсутні будь-які платіжні документи, які б свідчили про сплату відповідачем вказаних витрат адвокату Біловчуку Д.І., а відтак достатні підстави для їх стягнення відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed