Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

29.06.2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті своєї матері [PERSON]. Заявниця повідомляє, що [INFO] року в м. Донецьку Донецької області померла її мати. Заявниця отримала на підтвердження факту смерті [PERSON] лікарське свідоцтво про смерть № [NUMBER] від 14.03.2016 року, видане Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Донецька». [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою із зони проведення АТО та на теперішній час зареєстрована у с. Щурове Лиманського району Донецької області. В червні 2016 року вона звернулась до Краснолиманського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON], однак територіальним органом ДРАЦС було повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію факту смерті фізичної особи з причини відсутності у заявниці необхідних медичних документів встановленої законодавством України форми. З огляду на це, [PERSON] була змушена звернутись до суду задля встановлення факту смерті своєї матері [PERSON] із заявою в порядку окремого провадження; просить встановити факт смерті фізичної особи у певний час. [PERSON] була повідомлена про дату. час та місце розгляду справи судом, однак для участі в судовому засіданні не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника, заяву окремого провадження підтримала, просила її задовольнити (а.с. 26,27). Представник заявниці [PERSON] також надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Краснолиманський МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; заінтересованою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, подана заява про розгляд справи без участі такого представника(а.с.25); заперечень проти задоволення заяви заінтересованою особою висловлено не було. З огляду на це та відповідно до ст. 169, ч.2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути заяву окремого провадження за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданого заявницею свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28.11.1961 року Калінінським райбюро ЗАГС м. Сталіно, УРСР, [PERSON] народилась [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) [PERSON] внаслідок перебування в зареєстрованому шлюбі змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», потім на «[PERSON]», що підтверджено наданими заявницею копіями свідоцтв про розірвання шлюбу, про укладення шлюбу, про шлюб, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 24.06.2016 року № 00016800989 (а.с.10,11,12). [PERSON] є громадянкою України, зареєстрована за адресою [ADDRESS](а.с.6), внесена до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (а.с.7), є особою, переміщеною із зони проведення АТО, та на теперішній час зареєстрована у с. Щурове Лиманського району Донецької області (а.с.8). Мати заявниці [PERSON] народилась [INFO] року в м. Донецьку Донецької області; була зареєстрована та фактично мешкала за адресою [ADDRESS], мала поважний вік, останнім часом страждала на захворювання - церебральний атеросклероз. З причини тяжкої хвороби [PERSON] померла [INFO] року в м. Донецьку Донецької області, факт смерті відображено в наданому заявницею лікарському свідоцтві про смерть № [NUMBER] від 14.03.2016 року, виданому Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Донецька» (а.с. 13). Також заявниця отримала свідоцтво про смерть [PERSON], видане 15.03.2016 року Калінінським відділом ЗАГС м. Донецька, на території, тимчасово непідконтрольній державній владі України (а.с.14). Суд не сприймає ці документі як допустимі докази з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», але звертає увагу на їхній зміст, оскільки викладена в них інформація підтверджується іншими доказами по справі. Разом із тим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де,ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їхефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території,контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням. [PERSON] зверталась до відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області в червні 2016 року із заявою про реєстрацію факту смерті свого батька, однак орган ДРАЦС листом від 21.06.2016 року № 1056/3.2-01-116 повідомив про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів, виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території Донецької області (а.с. 15). Суд приймає до уваги також надані заявницею для огляду фотознімки з місця поховання [PERSON] у м. Донецьку, платіжні документи про придбання ритуальних приналежностей, необхідних для здійснення обряду поховання померлої (а.с.17,18). Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що [INFO] року в м. Донецьку Донецької області померла [PERSON], про що було видане лікарське свідоцтво про смерть. Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі м. Донецька) з-під контролю державної влади України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Донецьк. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті [PERSON], за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об'єктивних причин. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявниці [PERSON] від встановлення факту смерті її матері в певний час залежить можливість звернення за отриманням відповідних соціальних виплат до органів Пенсійного фонду України. За таких обставин суд дійшов висновку, що заява [PERSON] в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved