Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, посилаючись на те, що між позивачем укладено договір про постачання теплової енергії. Відповідач оплату за отримані послуги належним чином не здійснювала, у зв'язку з чим за період з 01 листопада 2015 року по 04 січня 2017 року виникла заборгованість за теплову енергію в сумі 2226,78 грн. Просить стягнути зазначену суму заборгованості, а також збитки від інфляції у сумі 456,04 грн та 3% річних у сумі 103,02 грн. Від відповідача відзив на позов не надходив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 08 квітня 2013 року між Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір № 11019 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари. За умовами договору позивач зобов'язався за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Південний, 10 відпускати теплову енергію, а відповідач зобов'язалася сплачувати отриману теплову за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені договором. Договір діє з 01 травня 2013 року по 01 травня 2014 року і вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну не надійде заява однієї зі сторін про відмову від цього договору або його перегляду (а.с. 9, 10-11). Встановлено, що позивачем регулярно надавалися комунальні послуги, що також підтверджується актами про підключення теплоносія (а.с. 22-24). Відповідач не здійснювала у встановлені строки оплату за надані комунальні послуги (а.с. 17-19). 31 травня 2017 року позивачем надіслано на адресу відповідача претензію з вимогою погасити заборгованість (а.с. 20, 21). 15 січня 2018 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відповідачем (а.с. 12-14). Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума заборгованості за період з 01 листопада 2015 року по 04 січня 2017 року становить 2226,78 грн (а. с. 15). Крім того, позивачем здійснено нарахування інфляційних збитків за період з січня 2016 року по грудень 2017 року у розмірі 456,04 грн та 3% річних за період з 22 грудня 2015 року по 07 лютого 2018 року в розмірі 103,02 грн (а.с. 16). Правильність нарахування суми боргу, 3 % річних та втрат від інфляції підтверджуються розрахунками. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають зі ст. 526 ЦК України та ст.ст. 67, 68, 162 ЖК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Частиною 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тому споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки позивач свої обов'язки з постачання теплової енергії виконував, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов'язань з оплати за отримані послуги, а також розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved