Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користування майном. Позов мотивований тим, що 06 липня 2006 року вона разом з своїм сином купили 1/2 частину будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] від [PERSON] . Другу половину даного будинку [PERSON] подарував своїй дочці [PERSON] , яка на той час проживала з сином позивача. [INFO] її син раптово помер і вона залишилась проживати разом з невісткою у будинку, який став належати їм на праві часткової сумісної власності. Після смерті сина між нею та невісткою почались сварки. У 2010 році, відповідач самовільно, на свій розсуд перепланувала вказане домоволодіння, замурувала дверні пройоми між кімнатами і фактично вона не могла потрапити до своєї половини будинку. Внаслідок такої перебудови їй необхідно було зробити окремий вхід до своєї частини будинку. В травні 2010 року вона звернулась до Мукачівського міськрайонного суду з позовом про поділ майна в натурі, що знаходиться в спільній частковій власності між нею та відповідачем. 02 лютого 2012 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду її позовні вимоги було задоволено частково, а рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 25 травня 2012 року вищевказане рішення суду першої інстанції від 02 лютого 2012 року в частині поділу майна скасовано та винесено нове рішення, яким проведено поділ в натурі домоволодіння [ADDRESS] між нею та відповідачем: відповідно до варіанта № 1-Б висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2011 року № 04-09/11, а саме виділено [PERSON] квартиру [NUMBER] , до якої віднесено приміщення житлового будинку літ А: кухню 2-1 площею 13,50 кв. м, житлову кімнату 2-2 площею 19,10 кв. м.(всього загальної площі 32,60 кв. м, житлової площі 19,10 кв. м, підсобної площі 13,50 кв. м.) - гараж літ. Д; - сарай літ Е; - котельню літ Ж; - ворота з хвірткою від [ADDRESS] ; та визнано за нею право власності на вказані приміщення. Виділено [PERSON] квартиру № 1 , до якої віднесені приміщення житлового будинку літ. А: закриту веранду 1-1 площею 6,80 кв. м, кухню 1-2 площею 8,30 кв. м, ванну 1-3 площею 2,60 кв. м, комору 1-4 площею 2,30 кв. м, житлову кімнату 1-5 площею 16,80 кв. м (всього загальної площі 36,80 кв. м, житлової площі 16,80 кв. м, підсобної площі 20,00 кв. м, підвальне приміщення І площею 4,60 кв. м; літню кухню літ. Б; ворота з хвірткою від [ADDRESS] ; та визнано за нею право власності на вказані приміщення. З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 09 липня 2012 року, вбачається, що на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 травня 2012 року за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності квартиру [NUMBER], що знаходиться в будинку [ADDRESS] , загальна площа складає 32,60 кв. м, а житлова - 19,10 кв. м. Також у витягу вказано опис об`єкта, який належить [PERSON] , а саме: житловий будинок - квартира [NUMBER] - літ. «А», котельня літ. «Ж» , гараж літ. «Д», сарай літ. «Е» та ворота. Зазначає, що позивач зверталась до суду з позовом про розподіл земельної ділянки, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 04 грудня 2015 року задоволено та виділено [PERSON] в користування 1/2 частку прибудинкової земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відповідно до висновку № 04-09/11 судово-будівельної технічної експертизи, на якій розміщена 1/2 частина належного їй житлового будинку [ADDRESS] та прибудови : гараж - літера "Д", сарай - літера "Е", котельня - літра "Ж". Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 02.05.2018 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 грудня 2015 року змінено, а саме вирішено виділити [PERSON] в користування 1/ 2 частку прибудинкової земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи №03-02/18 від 16.02.2018р. площею 302,00кв.м.: - по задній межі, паралельній [ADDRESS] (по межі з сусідом буд. [NUMBER] ) - 6,90 м., в тому числі:6,90м.(по огорожі);- по межі з сусідом зліва (з буд. [NUMBER] ) - 40,00м, в тому числі:40,00м (по огорожі та по лінії, паралельній задній бічній стіні буд. [NUMBER] ); - по межі від [ADDRESS] - 15,10м, в тому числі:6,55м. (по воротах з хвірткою та по огорожі); 8,55(по стіні головного фасаду житлового будинку); - по межі від [ADDRESS] - 5,10м, в тому числі:5,10 м по стіні житлового будинку - до межі з часткою/квартирою [NUMBER] ; - по межі між частками/ квартирами [NUMBER] і [NUMBER] всередині будинку та між будинком і котельнею - 11,85м, в тому числі:11,85м.(по перегородці між квартирами та по умовній лінії між будинком і котельнею); - по межі між частками/ квартирами [NUMBER] і [NUMBER] в тому числі:5,00м; 3,20м;29,40м(у дворі). В решті рішення суду залишено без змін. Посилається, що зважаючи на те, що відповідні рішення суду стосувалися виключно питання визначення часток у власності на будинок та виділення в натурі із нього часток, а також із земельної ділянки, тобто не містять жодних зобов`язуючих обов`язків з боку відповідача вона продовжує користуватися об`єктами права власності позивача, а саме котельнею літ. «Ж», гаражем літ. «Д», сараєм літ. «Е», обладнавши їх замками, чим створює перешкоди позивачу. Також відповідач робить перешкоди у користуванні часткою земельної ділянки, яку було виділено постановою апеляційного суду Закарпатської області від 02.05.2018 року [PERSON] . З метою фактичного виконання відповідних рішень позивач зверталась до органів ДВС, однак органами ДВС виконавчі поверталися без прийняття до виконання, оскільки не містили будь-яких заходів примусового виконання, що змушує звернутися із позовом про усунення перешкод в користуванні майном. Враховуючи вищенаведене просить зобов`язати [PERSON] звільнити приміщення, що належать [PERSON] за адресою [ADDRESS] ., а саме - квартиру [NUMBER] - літ. «А», котельню літ. «Ж» , гараж літ. «Д», сарай літ. «Е» та ворота, а також частку прибудинкової земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 302,00 кв.м. відповідно до постанови апеляційного суду Закарпатської області від 02.05.2018 року та не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні ними. Ухвалою суду від 04.02.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що постановою апеляційного суду Закарпатської області від 02.05.2018 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 грудня 2015 року змінено, а саме вирішено виділити [PERSON] , в користування 1/ 2 частку прибудинкової земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 03-02/18 від 16.02.2018р. площею 302,00кв.м.: - по задній межі, паралельній [ADDRESS] (по межі з сусідом буд. [NUMBER] ) - 6,90 м., в тому числі:6,90м.(по огорожі);- по межі з сусідом зліва (з буд. [NUMBER] ) - 40,00м, в тому числі:40,00м (по огорожі та по лінії, паралельній задній бічній стіні буд. [NUMBER] ); - по межі від [ADDRESS] - 15,10м, в тому числі:6,55м. (по воротах з хвірткою та по огорожі); 8,55(по стіні головного фасаду житлового будинку); - по межі від [ADDRESS] - 5,10м, в тому числі:5,10 м по стіні житлового будинку - до межі з часткою/квартирою [NUMBER] ; - по межі між частками/ квартирами [NUMBER] і [NUMBER] всередині будинку та між будинком і котельнею - 11,85м, в тому числі:11,85м.(по перегородці між квартирами та по умовній лінії між будинком і котельнею); - по межі між частками/ квартирами [NUMBER] і [NUMBER] в тому числі:5,00м; 3,20м;29,40м(у дворі). В решті рішення суду залишено без змін (а.с.5-8). Згідно із витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 09 липня 2012 року, на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 травня 2012 року за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності квартиру [NUMBER] що знаходиться в будинку [ADDRESS] , загальна площа складає 32,60 кв. м, а житлова - 19,10 кв. м. Також у витягу вказано опис об`єкта, який належить [PERSON] , а саме: житловий будинок - квартира [NUMBER] - літ. «А», котельня літ. «Ж» , гараж літ. «Д», сарай літ. «Е» та ворота (а.с.9). Відповідно до листа Мукачівського МВ ДВС від 01.11.2018 року № 20485/14.12-27 21.09.2018 року на виконання до відділу ДВС надійшов дублікат виконавчого листа [NUMBER]/0707/472/12 від 16.08.2012 року про проведення поділу в натурі домоволодіння [ADDRESS] , що на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] та про стягнення судових витрат. 24.09.2018 року відповідно до п.7 ч.4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" старшим державним виконавцем Пушкаш В.В. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, у виконавчому документі відсутні дата народження боржника та до заяви стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску (а.с.10). Відповідно до повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17.09.2019 року, винесеного державним виконавцем Лешко В.О., вбачається, що виконавчий лист № 303/6392/15ц від 08.11.2018 року повернуто на підставі п.7ч.4. ст.4ЗУ "Про виконавче провадження" ( а.с 11). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 1, 2, 3, 5 та 7 статті 319 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Так, під час розгляду справи встановлено, що між сторонами, а саме між [PERSON] та [PERSON] було проведено поділ будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09 липня 2012 року, на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 25 травня 2012 року за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності квартиру [NUMBER] що знаходиться в будинку [ADDRESS] , загальна площа складає 32,60 кв. м, а житлова - 19,10 кв. м. Також у витягу вказано опис об`єкта, який належить [PERSON] , а саме: житловий будинок - квартира [NUMBER] - літ. «А», котельня літ. «Ж» , гараж літ. «Д», сарай літ. «Е» та ворота. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України. За змістом п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Позивачем, всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надано будь-яких належних та допустимих доказів для підтвердження того, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні належним їй на праві власності майном. Такі докази позивачем до позовної заяви не додані, не здобуті вони й під час розгляду справи. Матеріалами справи лише встановлено, що протягом тривалого часу між сторонами тривають сварки з приводу поділу спільного майна та порядку користування ним. При цьому, матеріали справи не містять відомостей, які ж саме перешкоди чинила відповідачка на момент звернення до суду або чинить на даний час. Тобто, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог та не надано доказів на обґрунтування позовних вимог, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності цивільного процесу, передбачених ст.12 ЦПК України. Дослідивши надані сторонами докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, виходячи з того, що під час судового розгляду справи не здобуто доказів того, що діями відповідачки якимось чином було порушено право власності позивача або створено йому перешкоди в користуванні майном, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користування майном слід відмовити.

Outcome: dismissed