Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

[PERSON] 01.08.2017 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом до [PERSON], вказавши, що він є власником житлового будинку по [ADDRESS] відповідно до договору дарування, посвідченого 28.10.2003 року державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори. З 24.11.1996 року по 07.12.2016 року він перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дітей [PERSON], 1997 року народження, та [PERSON], 2011 року народження. Сім'я проживала у вказаному належному йому житловому будинку. Відповідачка була зареєстрована за цією ж адресою. У зв'язку із тим, що сімейне життя не склалося, то у 2013 році подружні стосунки були припинені, а у квітні 2016 року відповідач виїхала із його будинку спочатку за кордон, а потім на постійне місце проживання до своєї матері [PERSON] по [ADDRESS]. З підстав того, що відповідач без поважної причини понад рік не проживає у належному йому будинку, вважає, що вона втратила право на користування цим житловим приміщенням. Оскільки вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить зокрема від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм законодавства просив позбавити [PERSON] права користування житловим будинком по [ADDRESS]. В судовому засідання позивач [PERSON] за його належним викликом не з'явився, подавши письмовову заяву щодо розгляду справи у його відсутність, підтримавши свої позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, попередньо подала до суду заяву про те, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення її права користування житловим приміщенням визнає у повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення; просила справу розглянути у її відсутність. Вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд доходить наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1,2,7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; Пунктом 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Так, з копії договору дарування від 28.10.2003 року, посвідченого 28.10.2003 року державним нотаріусом Жмеринської міської державної нотаріальної контори Антал Л.С. за реєстром №2-1947 (а.с.6) вбачається, що позивач [PERSON] є власником цілого житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.12.2016 року (а.с. 12) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно копії довідки квартального комітету "Корчовка" від 21.04.2017 року (а.с.9) по [ADDRESS] колишня дружина [PERSON] з жовтня 2016 року за цією адресою не проживає. Відповідно до довідок виконкому Сербинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 18.10.2016 року №523, від 05.12.2016 року №623 (а.с.10,11), від 08.08.2017 року №05-06-219 (а.с.20) [PERSON], [INFO], проживає в будинку своєї матері [PERSON] в [ADDRESS]. Разом із нею проживають її діти [PERSON], 1997 року народження, [PERSON], 2011 року народження. За інформацією відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України у Вінницькій області від 08.08.2017 року (а.с.17) [PERSON], [INFO], станом на 04.04.2016 року значиться зареєстрована в [ADDRESS] з 04.11.2005 року. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач із позивачем не укладали. Обставин щодо створення власне відповідачу будь-яких перешкод щодо її проживання у спірному житловому приміщенні або про поважність причин власної відсутності, належності їй на праві спільної власності даного житлового будинку [PERSON] не заявлено. Враховуючи викладене та вимоги діючого законодавства, а також те, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, в судовому засіданні встановлено підтвердження належними та допустимим доказами зазначених позивачем обставин того, що відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні ним його права користування та розпорядження особистим нерухомим майном, обмежуючи у можливості використовувати належний будинок [ADDRESS] за власним розсудом, наразі відповідач [PERSON] не є співвласником даного житлового приміщення, а також фактично відсутня у зазначеному житловому будинку понад один рік, поважності причин чого суду ніким не повідомлено, що визначає застережені законом підстави втрати нею права користування спірним будинковолодінням, визнання відповідачем позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем документально підтверджені судові витрати в вигляді судового збору в сумі 640 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved