Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 20 січня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір №1019546 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 22 червня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір до договору №1019546 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків у розмірі 28% річних на залишок заборгованості за кредитом та кінцевим строком повернення, який відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконувала зобов`язання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 03 березня 2017 року становить 15204 грн. 45 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 10987 грн. 61 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3116 грн. 90 коп., пені за прострочення терміну повернення кредитів та відсотків - 570 грн. 39 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту 20 грн. 77 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення відсотків 74 грн. 26 коп., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків 313 грн. 64 коп., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту 109 грн. 88 коп., простроченої суми заборгованості за обслуговування картки 11 грн. На неодноразові нагадування про необхідність погашення заборгованості відповідач не реагує. Тому просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та понесені судові витрати. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2017 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01 вересня 2017 року. 29 серпня 2017 року відповідач надала до суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, проти задоволення позову не заперечувала, просила врахувати те, що вона є військовослужбовцем, яким надається безвідсотковий кредит у банках. 13 квітня 2018 року представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив задовольнити. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного. 20 січня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №1019546 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. 22 червня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений додатковий договір до договору №1019546 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків у розмірі 28% річних на залишок заборгованості за кредитом та кінцевим строком повернення, який відповідає строку дії картки. Додатковим договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем і перевіреного судом, станом на 03 березня 2017 року заборгованість відповідача становить 15204 грн. 45 коп. та складається з: заборгованості за тілом кредиту - 10987 грн. 61 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3116 грн. 90 коп., пені за прострочення терміну повернення кредитів та відсотків - 570 грн. 39 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту 20 грн. 77 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення відсотків 74 грн. 26 коп., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків 313 грн. 64 коп., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту 109 грн. 88 коп., простроченої суми заборгованості за обслуговування картки 11 грн. Згідно з вимогами ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 536 ЦК України передбачено, шо за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання. Як вбачається з копії військового квитка серії [NUMBER] , виданого 25 березня 2011 року Харківським об`єданим районним військовим комісаріатом, [PERSON] 24 липня 2014 року уклала контракт про прийняття на військову службу. З листа т.в.о. військового комісара [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] направлена до військової частини [NUMBER] для укладення контракту на військову службу. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~дія цього\~Закону\~поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України, військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації»\~внесено зміни до\~ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 №18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Визначення "особливого періоду" міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абзац 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"). Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, дія особливого періоду, під час якого допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. 17 березня 2014 року виконуючим обов`язки Президента України видано Указ "Про часткову мобілізацію" N303/2014 (далі Указ N03/2014), який затверджено Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року N1126-VII (далі -Закон N1126-VII). Згідно пункту 8 цього Указу (Указ N303/2014) він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України. Закон України від 17 березня 2014 року N1126-VII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" (Закон N1126-VII) набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18 березня 2014 року. Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу (Указ N303/2014) мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України "Про оборону України" та абзацу 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" настав особливий період, тривалість якого пов`язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено пунктом 3 Указу (Указ N303/2014), тобто 45 діб. Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 року N303/2014 становила 45 діб: з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року. Указом виконуючого обов`язки Президента України від 6 травня 2014 року N454/2014 "Про часткову мобілізацію"(далі - Указ N454/2014), який затверджено Законом України N1240-VII від 06.05.2014 року (Закон N1240-VII), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України N1240-VII від 6 травня 2014 року "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" (Закон N1240-VII) набрав чинності 7 травня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 6 травня 2014 року N 454/2014 (Указ N454/2014) становила 45 діб: з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року. Указом Президента України від 21 липня 2014 року N 607/2014 (Указ N607/2014), який затверджено Законом України від 22 липня 2014 N 1595-VII (Закон N1595-VII), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 22 липня 2014 N1595-VII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" (Закон N1595-VII) набрав чинності 24 липня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року N 607/2014 (Указ N607/2014) становила 45 діб: з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року. Указом Президента України від 14 січня 2015 року N15 (Указ N15/2015), який затверджено Законом України від 15.01.2015 N113-VIII (Закон N113-VIII), оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 15.01.2015 N113-VIII "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" (Закон N113-VIII) набрав чинності 20 січня 2015 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року N15 (Указ N15/2015) становила 210 діб: з 20 січня 2014 року по 22 серпня 2014 року. Таким чином, особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року. Як вбачається з листа начальника управління персоналу заступника начальника штабу Командування Повітряних сил Збройних сил України, [PERSON] завдання у зоні проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей не виконувала, у зв`язку з чим статусу учасника бойових дій їй не надавався. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] уклалала договір №1019546 з позивачем 20 січня 2015 року та підписавши вищевказаний договір, погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, на момент укладення договору відповідач не повідомила позивача про місце свого працевлаштування, а саме - про те, що вона є військовослужбовцем та проходить військову службу за контрактом, що підтверджується договором №1019546, у якому відсутні відомісті стосовно працевлаштування відповідача, що у свою чергу позбавило позивача права виконати вимоги п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Крім того, враховуючи те, що відповідач не приймала участь в Антитерористичній операції та не була призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період, не надала позивачу військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідку про призов військовозобов`язаного на військову службу, видану військовим комісаріатом або військовою частиною на підтвердження факту звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків, не зверталася з заявою про звільнення від сплати відсотків та штрафних санкцій до позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розповсюдження вимог п.15\~ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~на відповідача [PERSON] . На підставі вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту - 10987 грн. 61 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 3116 грн. 90 коп., пеня за прострочення терміну повернення кредитів та відсотків - 570 грн. 39 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту 20 грн. 77 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення відсотків 74 грн. 26 коп., нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків 313 грн. 64 коп., нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту 109 грн. 88 коп., прострочена сума заборгованості за обслуговування картки 11 грн. Згідно платіжного доручення №210808595 (#210808595) від 13 липня 2017 року позивачем при пред`явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1600 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved