Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

На розгляд до Віньковецького районного суду із Хмельницького міськрайонного суду надійшов по підсудності позов [PERSON], у якому позивачка просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позов обґрунтовано тим, що з вересня 2005 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23.11.2009 року розірваний. Від вказаного шлюбу у сторін народився спільний син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати із позивачкою. З часу розлучення відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, не спілкується з ним, що є необхідним для його нормального самоусвідомлення, не виявляє до нього ніякого інтересу, не створює умов для отримання дитиною належного виховання та освіти. Аліменти, що були присуджені рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27.12.2011 року на утримання сина у розмірі 500 гривень щомісячно, відповідач не сплачує, матеріально не допомагає, та має заборгованість по аліментах на суму 16500 грн. Крім того, син має вроджену ваду серця, переніс операцію, у зв'язку з чим потребує постійного материнського та медичного нагляду, повноцінного харчування, забезпечення одягом та взуттям, і цим [PERSON] займається самостійно. При цьому позивачка покликалась на ст. 164 СК України, згідно вимог якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", згідно положень якої на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, та вважаючи, що створились умови, які шкодять інтересам дитини, просила суд позбавити відповідача батьківських прав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала повністю та просила задовольнити. Пояснила, що після припинення у 2009 році шлюбного життя відповідач виїхав із квартири, де вона постійно мешкає із сином, і з того часу він не навідує їх та не спілкується з сином, не цікавиться його життям, не сплачує аліменти та не надає жодної матеріальної допомоги, хоча син має вроджену ваду серця і потребує додаткових витрат на лікування, і відповідачу відомо їхнє місце проживання. Крім того, позивачка вказувала, що вона ніколи не забороняла батьку спілкуватись із дитиною, а його твердження про створення нею перешкод у спілкуванні з сином є лише його слова. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, в інтересах дитини в задоволенні позову просили відмовити, та подали заперечення. Пояснили, що відповідач не ухиляється від спілкування з дитиною, не нехтує батьківськими правами, намагається усіма способами налагодити стосунки з сином та брати участь у його вихованні. Стверджували, що про обов'язок сплачувати аліменти відповідачу стало відомо лише 12.09.2014 року, коли він отримав постанову державного виконавця, тому від сплати аліментів він не ухилявся, а надавав позивачці допомогу добровільно. [PERSON] також вказував, що неодноразово позивачка відмовляла йому у зустрічі із сином, пояснюючи, що його немає, він знаходиться у селі, тому з 2009 року він не може з ним нормально спілкуватись і бажає, щоб режим побачень із дитиною визначив суд, або ж у нотаріальні конторі необхідно укласти відповідний договір. Представник відповідача [PERSON] звертала увагу суду на те, що на теперішній час обставини змінились, оскільки відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти з 02.12.2014 року, тобто після перегляду судом заочного рішення суду про стягнення з нього аліментів, а також за їхньою скаргою визнано неправомірними дії державного виконавця щодо неналежного відправлення відповідачу постанови про відкриття виконавчого провадження. У зв'язку з цим відповідач протягом жовтня-листопада сплатив частково аліменти на користь позивачки, також зустрічався із сином. Представник органу опіки та піклування Віньковецької районної державної адміністрації О.В. Слишинська у судовому засіданні підтримала позов та пояснила, що відповідача [PERSON] було заслухано на комісії з питань захисту прав дитини 05.08.2014 року, де він пояснював, що мати забороняє йому бачитись із дитиною, куди та на який рахунок перераховувати аліменти, він не знав, тому утворилась заборгованість, але він пропонував позивачці кошти на утримання сина. Оскільки [PERSON] стверджував, що він хоче брати участь у вихованні дитини, працює підприємцем, то комісія вирішила надати йому строк для погашення заборгованості по аліментах, та налагодження контактів із сином, а розгляд питання про позбавлення батьківських прав перенесла. Однак на наступному засіданні комісії, яке відбулось 22.09.2014 року, було встановлено, що [PERSON] не вчинив будь-яких дій щодо виховання свого сина, не проявив зацікавленості у його житті, не сплатив аліменти, тому комісія винесла висновок про позбавлення його батьківських прав. Представник служби у справах дітей Хмельницької міської ради у надісланій до суду заяві просив розглядати справу за їх відсутності, при винесенні рішення покладались на думку суду. Представник прокуратури Віньковецького району, старший прокурор прокуратури Віньковецького району Л.В. Максимчук у судовому засіданні позов підтримала, та вказуючи, що батько духовним та моральним розвитком дитини не займається, а лише робить голослівні заяви, вважає, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, представника відповідача, представника органу опіки та піклування, думку прокурора, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2005 року, та в період шлюбного життя у них народився син [PERSON], [INFO]. 23.11.2009 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду, а 14.08.2014 року позивачка уклала шлюб із [PERSON], взявши прізвище чоловіка "[PERSON]". Після розірвання шлюбу між сторонами, їхній неповнолітній син [PERSON] залишився проживати із матір'ю, тобто позивачкою, у квартирі [ADDRESS], де під час шлюбу з позивачкою також мешкав і відповідач. Відповідно до даних акту обстеження житлово - побутових умов неповнолітньої дитини від 08.09.2014 року, яке було проведено комісією відділу опіки та піклування та відділу у справах дітей Хмельницької міської ради за заявою позивачки, умови проживання за адресою [ADDRESS] належні, для дитини виділено окрему кімнату, де є місце для відпочинку та приготування уроків, дитина забезпечена шкільним приладдям та продуктами харчування. Зі слів матері батько дитини не займається вихованням, навчанням та утриманням дитини. Відповідно до довідки Хмельницької спеціалізованої середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня № 1 від 10.02.2014 року, за весь час навчання у школі [PERSON], його батько [PERSON] у школі не з'являвся, участь у вихованні сина не приймає, на шкільні та класні збори не приходить, зв'язок із учителем не підтримує. Згідно довідки Хмельницького дошкільного навчального закладу № 5 "Соловейко" від 20.02.2014 року, [PERSON] відвідував вказаний заклад з 01.09.2009 року по 29.04.2013 року, та за час перебування дитини у дошкільному закладі батько [PERSON] не приділяв уваги вихованню дитини, не брав участі у батьківських зборах, у громадському житті групи, та взагалі не з'являвся у закладі. Із довідки мовного центру "Товмач" м. Хмельницький від 28.02.2014 року випливає, що [PERSON] дійсно навчається у мовному центрі із 09.10.2012 року, оплату за навчання проводить мати [PERSON], а батько [PERSON] за весь період навчання дитини у центрі не з'являвся та не проводив оплати за навчання. Згідно довідки - розрахунку державного виконавця другого МВ ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 28.02.2014 року, на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], починаючи з 30.06.2011 року, та за період з 30.06.2011 року по 28.02.2014 року нарахована заборгованість по сплаті аліментів у сумі 16500 грн. Разом з тим, згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20.11.2014 року, прийнятого за наслідками перегляду заочного рішення за заявою відповідача [PERSON], вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.06.2011 року і до досягнення ним повноліття. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Віньковецької районної державної адміністрації від 24.09.2014 року, на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини від 05 серпня 2014 року та 22 вересня 2014 року було заслухано батьків дитини, проаналізовано відомості одержані у результаті бесіди з батьками, з'ясовано, що батько не відвідує дитину, не цікавиться її життям та здоров'ям, ухиляється від сплати аліментів, тому в інтересах дитини орган опіки та піклування не заперечує щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON]. Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначено обов'язки батьків щодо дитини. Вони зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. ст. 152, 155 СК України права дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, а ухилення від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, та відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для справи. Проаналізувавши досліджені докази, враховуючи, що обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків, суд доходить висновку про доведення позивачкою факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON], оскільки він як батько не піклується належним чином про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток сина, не цікавиться його життям, і це дає суду підстави для позбавлення його батьківських прав. Такого висновку суд доходить виходячи, зокрема, із того, що після припинення у 2009 році шлюбних відносин із позивачкою, відповідач, достовірно знаючи, де постійно мешкає мати з дитиною, яка хворіє, є інвалідом з дитинства, та потребує лікування, самоусунувся від виховання сина [PERSON], перестав турбуватись про його здоров'я, життя, матеріальне та духовне забезпечення. Твердження [PERSON] про те, що його колишня дружина [PERSON] перешкоджала будь-які його участі у вихованні сина, спростовані рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2014 року, ухваленого у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, яке набрало законної сили 01.12.2014 року. Вказаним рішенням встановлені обставини, що з вересня 2009 року син проживає з матір'ю, виховується та утримується виключно нею. Батько [PERSON] протягом п'яти років не займався вихованням сина, не брав участі у його житті, не сплачував аліменти, не надавав матеріальної допомоги, не допомагав у лікуванні, не проявляв ініціативи щодо зустрічей із сином та участі у його вихованні та утриманні, хоча мати дитини не перешкоджала цьому та не заперечувала проти участі батька у спілкуванні із сином. При цьому суд керується положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пояснення відповідача у судовому засіданні про те, що аліменти на утримання дитини він не сплачував по причині відсутності у нього відомостей про присудження аліментів та порядку перерахування коштів, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки у суді відповідач не заперечував, що про присуджені аліменти йому було відомо у 2013 році, а рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 05.08.2014 року відповідачу було рекомендовано регулярно сплачувати аліменти на утримання дитини. Щодо перерахування аліментів на утримання сина 22 жовтня 2014 року у сумі 300 грн., 31 жовтня 2014 року у сумі 513 грн., та 21 листопада 2014 року у сумі 311 грн., то суд зауважує, що відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Таким чином, на думку суду, встановлені обставини справи, а саме той факт, що батько тривалий час не спілкується із своїм сином, не цікавиться його здоров'ям та навчанням, матеріально не підтримує, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, та відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання сина, крім як оскарження рішень суду (про присудження аліментів на утримання дитини та дій державного виконавця по примусовому виконанню виконавчого листа) свідчать про його небажання займатись вихованням дитини, а тому позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved