Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Представник КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» Гнатюк С.М. звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] у психіатричний стаціонар без її усвідомленої згоди. В обґрунтування заяви зазначив, що у приймальне відділення КНП ЛОР ЛОКПЛ 01 жовтня 2020 року об 17 год. 50 хв. у супроводі матері та бригади ШМД поступила [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою [ADDRESS] . В приймальному відділенні КНП ЛОР ЛОКПЛ [PERSON] була оглянута черговими лікарями-психіатрами [PERSON] , [PERSON] , які дійшли до висновку, що громадяника [PERSON] страждає на важкий психічний розлад, а саме: Параноїдна шизофренія - F20.0 (діагноз згідно Міжнародної класифікації хвороб МКХ-10) і потребує госпіталізації та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Представник лікувального закладу КНП ЛОР ЛОКПЛ - завідувач відділення Гнатюк С.М. в судовому засіданні заяву підтримав та пояснив, що [PERSON] висловлювала маячні їдеї, стверджувала, що батьки не її, останнім часом її стан погіршився, почала наростати агресія до сусідів та її батьків. Вона не може задовольнити своїх потреб (не хотіла переодягатись та брати одежу, яку принесли їй батьки в лікарню. Пізніше взяла та переодягувась. На теперішній час у неї не має розуміння щодо своїх дій , критики щодо свого психічного стану та необхідності лікування. У [PERSON] наявні всі ознаки параноїдної шизофренії, має інтерпритацію минулого. Після відповідного лікування можливе покращення її психічного стану та повернення в соціум. Поза межами лікувального закладу [PERSON] не зможе забезпечити собі належного лікування та задовільнити свої особисті потреби. Курс лікування приблизно становить 6 місяців, може бути швидше, не обов`язково, щоб весь час лікування [PERSON] перебувала в стаціонарі, кожного місяця її оглядатиме комісія, яка визначатиме доцільність продовження лікування. Після Лікування [PERSON] стане повноцінною людиною. Лікуючий лікар лікувального закладу КНП ЛОР ЛОКПЛ Шутова Х.Ю. в судовому засідані заяву підтримала, зазначила, що пацієнтка поступила у заклад в агресивному стані,у приймальному відділення погрожувала фізичною розправою працівникам лікарні, казала, що викличе поліцію та посадить у тюрьму. За допомогою звернулися батьки, оскільки [PERSON] погрожувала фізичною розправою, стверджувала, що мама змінила стать та є чоловіком, їжу, яка готувала мама, не вживає, оскільки вважає, що мама хоче її отруїти, підсипувала їй отруту більше ніж 500 разів. Батьків ввжає не рідними, стверджує, що її викрали та хочуть вбити, до свого стану не ставиться критично, не може себе забезпечити, без лікування стан буде тільки погіршуватися, може бути агресія, фізична розправа та суїцидальні думки. Її амбулаторне ліуання можливе лише пілся стабілізації її стану. Щодо сусідів, то є заява, що [PERSON] стукала у їх двері, фотграфувала, мала пртензії до сусідів в частині того чому їх діти під час карантину не ходять до шкоди Особа, стосовно якої розглядається заява про госпіталізацю у психіатричний стаціонар без її усвідомленої згоди, [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що їй 34 роки, не працює, її забезпечує особа, яка назває себе її мамою, батько заставляє її займатися проституцією, вона шукає роботу, але [PERSON] перешкоджають її в цьому, за освітою вона магістр георгафії знає 6 мов, раніше працювала в газеті "Експрес", проводила екскурсії. В лікарні не бажає бути, хоче здобути іншу освіту та працювати в правоохоронних органах. Стосунки з батьками погіршилися у 2018 року після смерті діда. 01 жовтня 2020 року до неї прийши 3 чоловіка та сказали, що вони з медичної допомоги і хочуть їй допомогти, однак не показали жодних документів та не представились, скрутили руки, штовхнули її на ліжко та почали одягати, після чого силою посадили в карету швидкої та закрили штори та попросили, щоб вона вдягнула маску. Свій психічний стан вважає нормальним та не розуміє, що їй необхідно лікуватися. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її дочкою, та протягом останніх 2 років її стан здоров`я погіршився. На теперішній час її дочка - [PERSON] вважає, що [PERSON] не її мама, хоча [PERSON] є її рідною мамою, між ними напружені відносини. Дочка пише скарги на лікаря, який 20 років тому робив їй операцію, в СБУ, прокуратуру, роддом. Дочка стверджує, що в кімнату, в якій вона живе, запускають отруєне повітря. [PERSON] ніде не працює, а тому [PERSON] дає їй гроші приблизно 500 гривень щомісячно. Іжу, яку купує, її дочка [PERSON] ховає повсюди в квартирі. Свідок також пояснила, що її дочка [PERSON] , чіпляється до сусідських дітей, стверджує, що це не їхні діти. Зривається серед ночі та фотографує вікна, каже, що за нею слідкують. Останній рік дочка живе за її рахунок, іноді гроші дає батько. [PERSON] може сама себе обслужити, але немає засобів для існування, здала в ломбард золотий ланцюжок. З батьком [PERSON] свідок була одружена двічі, останній раз вони розірвали шлюб у 2015 році. Дочка після інституту працювала в газеті "Експрес" та на Львівській хвилі, раніше перенесла оперецію на серці. Свідок [PERSON] також пояснила, що з 24.09.2020р. не виходила з квартири, а постійно була поруч з донькою, бо боялася, якщо не її донька щось зробить, то батьки дітей щось зроблять їй дочці. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його дочкою, та остання погрожувала дітям сусідів, що він бачив відповідну заяву сусідів, ввжає, що його дочка є небезпечною, особисто агресії до нього не прявляла,однак могла сказати матом. Адвокат [PERSON] Кінаш З.Ф. заяву про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] , у психіатричний стаціонар без її усвідомленої згоди заперечив, оскільки стаціонарне лікування може мати побічні ефекти. Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] , у психіатричний стаціонар без її усвідомленої згоди заперечив, зазначивши що вона може себе забезпечити та не проявляє агресії. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно з ч.ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів 20 відділення КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про госпіталізацію в психіатричний стаціонар в примусовому порядку № 1390/01.4.19 від 02 жовтня 2020 року комісія лікарів психіатрів дійшла до висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, діагноз за Міжнародною класифікацією хвороб F20.0 - Параноїдна шизофренія, даний розлад психічної діяльності позбавляє громадянина(-ку) [PERSON] здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 14, ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», пацієнт(-ка) [PERSON] потребує лікування в психіатричному стаціонарі в примусовому порядку. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29,55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість. При ухваленні рішення щодо задоволення заяви суд враховує те, що відповідно до висновку лікарів психіатрів 20 відділення КНП ЛОР "ЛОКПЛ" від 02 жовтня 2020р. [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, діагноз (згідно МКХ-10) - F20.0 - параноїдна шизофренія. Даний розлад психічної діяльності позбавляє громадянку [PERSON] здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Критика до свого стану в неї відсутня, що підтверджується як даним висновком, так і поясненнями лікарів психіатрів Гнатюка С.М. та [PERSON] , наданими в судовому засіданні. Відповідно до висновку хвора [PERSON] не здатна задовільнити свої життєві потреби. несе загрозу до оточуючих, агресивна до батьків та сусідів. В судовому засіданні мати хворої [PERSON] - [PERSON] та сама [PERSON] підтвердили, що [PERSON] не працює, самостійних засобів до існування не має, а отже не може самостійно забезпечити свої життєві потреби. Враховуючи пояснення лікарів-психіатрів та свідків - батька та матері хворої [PERSON] , а також заяву сусіда [PERSON] , в якій він просить вжити заходів до громадянки [PERSON] , яка неадекватно себе поводить, постійно чіпляється, погрожує, стверджує, що вони - сусіди [PERSON] провокують вбивства людей на Донбасі, що у свою чергу призвело до вічуття страху у них і вони вважають, що [PERSON] є суспільно небезпечною і становить в силу свого хворобливого стану загрозу собі і оточуючим. Надаючи пояснення в судовому засіданні, [PERSON] підтвердила, що фотографувала сусідів та їх дітей, спостерігала як діти ходять в школу, спілкувалася з дітьми сусудів та пред`являла претензії батькам щодо виховання дітей та виликала поліцію. Суд оцінює пояснення учасників процесу, пояснення [PERSON] та інші докази, які містяться у матеріалах справи, у їх сукупності, та вважає, що втручання у приватне життя сусідів, без іх згоди, у спосіб, який викладено вище, є агресивною поведінкою [PERSON] по відношення до сусідів, що становить зарозу для оточуючих. Зважаючи на висновок лікарів-психіатрів та їх пояснення, надані в судовому засіданні, а також відсутність критики [PERSON] щодо свого психічного стану та відсутності бажання з її сторони лікуватися, суд вважає що лікування та покращення психічного стану [PERSON] можливе на теперішній час лише в психіатричному стаціонарі в примусовому порядку. З огляду на те, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу та становить небезпеку для оточуючих, нездатна самостійно задовольнити свої життєвці потреби, суд вважає за необхідне надати дозвіл на госпіталізацію її в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року у справі №689/1338/16-ц. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. В зв`язку із вищевикладеним, вимоги заявника про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані та підлягають задоволенню . Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Враховуючи викладене та

Outcome: approved