Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернулася в суд із позовом яким просила визнати незаконним та скасувати наказ Комунального закладу «Кіровоградський обласний шкірно-венерологічний диспансер» від 08 грудня 2016 року №156 "Про застосування дисциплінарного стягнення « про оголошення догани [PERSON] , інженеру з охорони праці за неналежне виконання посадових обов»язків та порушення трудової дисципліни (п.17, розділу ІІ Завдання та обов»язки, п.7 IV розділу Відповідальність-невиконання наказів, розпоряджень і доручень головного лікаря без поважних причин); стягнути із Комунального закладу «Кіровоградський обласний шкірно-венерологічний диспансер» на її користь на відшкодування моральної шкоди - 20 000,00 грн. та понесені судові витрати і витрати за надану правову допомогу ( т.1, а.с. 1-16). 27 листопада 2017 року [PERSON] подала заяву , якою просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі в розмірі 9 517, 30 грн. -витрати на правову допомогу та ксерокопії документів , зокрема : складання позовної заяви на суму 1000 грн., адвокатом затрачено 2 години робочого часу ( 2 год 15 хв.-640 грн.=1370 грн.) , представлення її інтересів в суді 6 судових засідань: 03.01.2017 р., 25.04.2017 р., 06.06.2017 р., 30.06.2017 р., 09.10.2017 р., 27.11.2017 р.; 7 год 30 хв. Робочого часу з розрахунку за ( 7,30 хв. х 640 = 4 672 грн.) ; 917 грн.30 коп. витрати на ксерокопії документів ( т.1, а.с. 245-250). В обґрунтування позову зазначала, що з 23 травня 1995 року працює інженером з охорони праці Комунального закладу „Кіровоградський обласний шкірно-венерологічний диспансер". У неї з головним лікарем склалися неприязні відносини, за її скаргою щодо головного лікаря диспансеру порушена кримінальна справа за неодноразові умисні порушення трудових прав і проводиться досудове розслідування. Вважає, що продовжуючи протиправно умисно переслідувати її, головний лікар диспансеру [PERSON] видала наказ від 08 грудня 2016 року №156 „Про застосування дисциплінарного стягнення» , яким оголосила їй догану за неналежне виконання посадових обов»язків та порушення трудової дисципліни (п.17, розділу ІІ Завдання та обов»язки, п.7 IV розділу Відповідальність-невиконання наказів, розпоряджень і доручень головного лікаря без поважних причин). Із вказаним наказом вона не погоджується , оскільки він винесений з порушенням діючого законодавства , викладене у наказі не відповідає дійсним обставинам , порушені її трудові права , тому вказує на те, що наказ є незаконним та підлягає скасуванню. Із оскаржуваного наказу важко зрозуміти, за які саме порушення закону застосоване до неї дисциплінарне стягнення , яке окреме доручення вона невиконала , так як наказ не містить чітких посилань на підстави винесення наказу , текст містить плутанину в подіях та датах цих подій. Вказує на те, що в оскаржуваному наказі відсутня її вина . Також зазначає, що незаконними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що вона глибоко страждає , хвилюється від чергового протиправного тиску на неї головного лікаря диспансеру за допомогою своїх підлеглих працівників. Завдану моральну шкоду оцінює в 20 000,00 грн. В судовому засіданні позивач , її представник вимоги підтримали, просили задовольнити, при цьому посилались на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач, його представник позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила повністю відмовити, так як оскаржуваний позивачкою наказ №156 від 08.12.2016 року видано відповідно до вимог чинного законодавства , не порушуючи терміни та вимоги КЗпП України . Заслухавши пояснення позивача, її представника, заперечення представника відповідача, вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно зст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і вибор ним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Згідно з ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно з ст. 141 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. За порушення трудової дисципліни, як визначено у положенні ст.147 КЗпП України, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно законодавства України підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під котрим розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов'язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів. Необхідною умовою для накладення стягнення є вина працівника, наявність якої має бути обов'язково доведена роботодавцем. Згідно з вимогами ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При цьому, згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення і за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Тобто , розглядаючи спори про притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Крім того, за діючим законодавством днем виявлення проступку, з якого починається перебіг місячного строку для накладення дисциплінарного стягнення, вважається день, коли особі, якій по службі (роботі) підкоряється працівник, стало відомо про здійснення проступку незалежно від того, чи наділена ця особа правом накладення дисциплінарного стягнення. Згідно з ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач з 23 травня 1995 року постійно працює у Кіровоградському обласному шкірно-венерологічному диспансері інженером з охорони праці за основною посадою. Наказом № 67 від 09 вересня 1996 року їй присвоєна І категорія інженера з охорони праці . Наказом головного лікаря КЗ «КОШВД» від 08 грудня 2016 року №156 «Про застосування дисциплінарного стягнення» , за неналежне виконання посадових обов»язків та порушення трудової дисципліни (п.17, розділу ІІ Завдання та обов»язки, п.7 IV розділу Відповідальність-невиконання наказів, розпоряджень і доручень головного лікаря без поважних причин), [PERSON] , інженеру з охорони праці, оголошено догану . У оскаржуваному наказі зазначено, що наказами по КЗ "Кіровоградський обласний шкірно-венерологічний диспансер" від 13.09.2016 року № 199 "Про затвердження складу атестаційної комісії та проведення атестації інженера з охорони праці ", від 24 жовтня 2016 р. №131 "Про внесення змін до складу атестаційної комісії", з метою оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, було створено атестаційну комісію та призначено дату проведення атестації на 11.11.2016 р. Зазначені накази були погоджені з профспілковим комітетом та доведені до відома інженера з охорони праці [PERSON] під особистий підпис, яка належним чином була ознайомлена з вищезазначеними документами та термінами атестації. Для участі в проведенні атестації інженера з охорони праці були запрошені представники управління Держпраці України у Кіровоградській області та департаменту охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації. Однак, на засідання атестаційної комісії [PERSON] не з'явилася, про причини своєї неявки не повідомила, пояснення не надала, хоча була належним чином повідомлена про дату та час засідання атестаційної комісії . В цей час вона проводила розмову із журналістами у власному кабінеті. Відповідно до п. 3.2 Положення про атестацію керівних, інженерно-технічних працівників та інших спеціалістів КЗ «КОШВД» атестація проводиться тільки в присутності працівника. Так, як об'єктивно оцінити ділові та професійні якості на відповідність кваліфікаційним вимогам позивачки, не поспілкувавшись з нею, атестаційна комісія не змогла, а причини своєї відсутності [PERSON] не пояснює, у зв'язку з цим було видано розпорядження від 15.11.2016 року №874 щодо надання пояснень неявки та невиконання наказу керівника, з яким її ознайомлено під особистий підпис. Від пояснень [PERSON] відмовилась, про що складено акт відмови від дачі пояснень. Наказом від 14.11.2016 р. № 139 було перенесено атестацію на 16.11.2016 р., про що було ознайомлено [PERSON] під особистий підпис в присутності наряду поліції, який вона викликала. Крім цього, їй видано в присутності наряду поліції копію витягу з колективного договору та копію Положення про преміювання. Але і на засідання атестаційної комісії 16.11.2016 р. [PERSON] не з'явилась. Під час засідання [PERSON] знаходилась на робочому місці (на території диспансеру) у приміщенні корпусу №5. На запрошення членів комісії прийти на засідання, [PERSON] відмовилась, про що складено відповідний акт. Про причини своєї неявки вона не повідомляла, пояснення не надавала, про що складено цей акт. Від підпису під актом відмови від підпису в категоричній формі [PERSON] відмовилась. Наказом від 07 грудня 2016 р. № 139 "Про проведення атестації інженера з охорони праці та затвердження складу атестаційної комісії" втретє було перенесено атестацію на 08 грудня 2016 р. о 12.30. З наказом № 139 від 07 грудня 2016 р. [PERSON]ознайомлена, але від підпису під наказом відмовилась, про що складено акт відмови від підпису під наказом. На засідання атестаційної комісії 16.11.2016 року [PERSON] не з»явилася, яка під час засідання знаходилася на робочому місці, про що свідчить акт комісії з відпрацювання робочого часу. Про причиним своєї неявки вона не повідомила, пояснення з цього приводу не надала, про що складено віповідний акт. Установлені та вищевказані факти порушень трудової дисципліни , суперечать вимогам, що передбачені посадовою інструкцією інженера з охорони праці , за якою передбачена відповідальність , а саме п.17 розділу ІІ Завдання та обов»язки, п.7 IV розділу Відповідальність-невиконання наказів, розпоряджень і доручень головного лікаря без поважних причин), тобто [PERSON] не виконала ці пункти посадової інструкції (зазначено мовою оригіналу ( т.1, а.с. 137). Згідно наказу головного лікаря №118 від 10 жовтня 2017 року «Про виправлення технічної помилки в наказі від 08.12.2016 року №156» , внесено зміни до абзацу 6 констатуючої частини(преамбули) наказу від 08 грудня 2016 року №156»Про застосування дисциплінарного стягнення «, виклавши його у наступній редакції: «Наказом від 07 грудня 2016 р. № 154 "Про проведення атестації інженера з охорони праці та затвердження складу атестаційної комісії" втретє було перенесено атестацію на 08 грудня 2016 р. о 12.30. З наказом № 154 від 07 грудня 2016 р. [PERSON] ознайомлена, але від підпису під наказом відмовилась, про що складено акт відмови від підпису під наказом. На засідання атестаційної комісії 16.11.2016 року [PERSON] не з»явилася, яка під час засідання знаходилася на робочому місці, про що свідчить акт комісії з відпрацювання робочого часу. Про причиним своєї неявки вона не повідомила, пояснення з цього приводу не надала, про що складено віповідний акт»( т.1, а.с. 217). Відповідно Посадової інструкції інженера з охорони праці , затвердженої головним лікарем КЗ»КОШВД» 08.09.2016 року пункту 17, розділу ІІ - Завдання та обов»язки, інженер з охорони праці виконує окремі службові доручення головного лікаря; а пункту 7 , IV розділу Відповідальність- несе персональну відповідальність за невиконання наказів, розпоряджень і доручень головного лікаря ( т.1, а.с. 145-146). Згідно акту від 08.09.2016 року , [PERSON], відмовилася ставити підпис про ознайомлення з посадовою інструкцією ( т.1, а.с. 147). При цьому, позивачка була ознайомлена з Посадовою інструкцією інженера з охорони праці від 11.04.2011 року, згідно до якої вказана вище відповідальність відсутня ( т.1, а.с.141-143). Згідно акту від 08.12.2016 року, [PERSON] , відмовилася від підпису про ознайомлення з наказом №156 від 08.12.2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» ( т.1, а.с. 138). При цьому, згідно повідомлення №1 про надання письмового пояснення від 07.12.2016 року , за підписом старшого інспектора відділу кадрів, [PERSON] у строк до 07.12.2016 року потрібно надати письмове пояснення щодо невиконання наказів №119 від 13.09.2016 року « Про затвердження складу атестаційної комісії та проведення атестації інженера з охорони праці", №131 від 24.10.2016 року «Про проведення атестації інженера з охорони праці» на 08.12.2016 року ( т.1, а.с. 19). Дане повідомлення позивачка отримала та зазначила, що на пояснення надається три дні . 08.12.2016 року на ім»я голови атестаційної комісії КЗ»КОШВД», [PERSON] подала доповідну на отримане повідомлення №1 про надання письмового пояснення від 07.12.2016 року , зазначивши, що пояснення на вказані накази надавалися нею в листопаді, а проведення її атестації 08.12.2016 року неможливе, так як вона оскаржує в судовому порядку накази від 13.09.2016 року №119, від 24.10.2016 року № 131, від 14.11.2016 року № 139 і розпорядження в.о. головного лікаря від 07.11.2016 року № 854. Крім того, зазначила, що атестаційній комісії заявлений відвід, а характеристика , яка була складена на неї це наклеп. Прохала дані пояснення прийняти до уваги ( т.1, а.с. 20). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровоград від 27 лютого 2017 року, залишеним буз змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 травня 2017 року , позов [PERSON] до Комунального закладу «Кіровоградський обласний шкірно-венерологічний диспансер» про визнання незаконними, скасування наказів головного лікаря Комунального закладу «Кіровоградський обласний шкірно-венерологічний диспансер» від 13 вересня 2016 року №119 «Про затвердження складу атестаційної комісії та проведення атестації інженера з охорони праці», від 24 жовтня 2016 року №131 «Про внесення змін до складу атестаційної комісії», наказ виконуючої обов»язки головного лікаря [PERSON] від 14 листопада 2016 року №139 «Про проведення атестації інженера з охорони праці», від 07 грудня 2016 року №139 «Про проведення атестації інженера праці з охорони праці та затвердження складу атестаційної комісії»; відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу , відмовлено повністю ( т.1 , а.с. 212-216). Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зазначеними рішеннями судів було встановлено , що наказом головного лікаря КЗ «КОШВД» від 13 вересня 2016 року № 119 «Про затвердження складу атестаційної комісії та проведення атестації інженера з охорони праці» створено атестаційну комісію у складі: голова комісії - Попович М.Ю. головний лікар; секретар-Мокрицька С.Г. старший інспектор з кадрів; члени комісії: Парахонько О.М. голова первинної профспілкової організації ОШВД, Кам»яна Л.М.- заступник головного лікаря з економічних питань, Шаталова\~ І.І. - головний бухгалтер, Волянська О.А.- інженер. Залучено (за згодою) до роботи атестаційної комісії представників територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Кіровоградській області, а також департаменту охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації. Наказом визначено провести періодичну, запроваджену один раз на п'ять років, атестацію інженера з охорони праці. Чергову атестацію провести 11 листопада 2016 року погодивши з первинною профспілковою організацією ОШВД. Пунктом 4.2 наказу доручено старшому інспектору з кадрів [PERSON] скласти характеристику на інженера з охорони праці [PERSON], у якій відобразити її виробничу діяльність, кваліфікацію, досягнуті показники тощо, та подати її не пізніше ніж за два тижні до початку атестації в атестаційну комісію. Доручено секретарю атестаційної комісії підготувати усі необхідні документи щодо проведення атестації та ознайомити інженера з охорони праці [PERSON], що атестується, з даною їй характеристикою не пізніше ніж за тиждень до атестації . Копію даного наказу [PERSON] отримала під підпис 14 вересня 2016 року. 17 жовтня 2016 року [PERSON] подала заяву про відвід складу атестаційної комісії, визначеному наказом № 119 від 13 вересня 2016 року, з тих підстав, що складом атестаційної комісії не може бути забезпечене неупереджене, об'єктивне обговорення професійних якостей і результатів її діяльності в обстановці вимогливості, доброзичливості, оскільки більша частина членів атестаційної комісії неодноразово складали необ'єктивні акти про її відсутність на роботі, про нібито її відмову у ознайомленні з наказами, які були підставою наказів про оголошення їй доган або наказів про звільнення, які в подальшому судом визнавались незаконними . Наказом головного лікаря диспансеру від 24 жовтня 2016 року № 131 «Про внесення змін до складу атестаційної комісії» у зв'язку з відрядженням головного лікаря на конференцію, яка відбудеться 11-12 листопада 2016 року, внесені зміни до складу атестаційної комісії, затвердженої наказом № 119 від 13 вересня 2016 року, а саме: із складу атестаційної комісії виведена головний лікар [PERSON] та введена до складу комісії заступник головного лікаря з медичної частини [PERSON] - голова комісії . Розпорядженням виконуючої обов'язки головного лікаря диспансеру [PERSON] від 07 листопада 2016 року № 854 визначено провести атестацію інженера з охорони праці [PERSON] 11 листопада 2016 року з залученням (за згодою) до роботи атестаційної комісії представників територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Кіровоградській області та департаменту охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації. 07 листопада 2016 року [PERSON] була ознайомлена з цим розпорядженням, на якому написала, що складу комісії заявляє відвід. Відповідно до наказу від 13 вересня 2016 року № 119, старшим інспектором з кадрів складено характеристику на позивача. 07 листопада 2016 року [PERSON] ознайомлена із вказаною характерис- тикою за підписом головного лікаря та голови профспілкової організації, на якій письмово зазначила, що з характеристикою не згідна. В цей же день , позивач подала виконуючому обов'язки головного лікаря [PERSON] службову записку про те, що вона заявляє відвід всьому складу атестаційної комісії. 11 листопада 2016 року [PERSON] . не прибула на засідання атестаційної комісії, у зв'язку з чим наказом в.о. головного лікаря диспансеру [PERSON] від 14 листопада 2016 року № 139 «Про проведення атестації інженера з охорони праці» перенесено проведення атестації на 16 листопада 2016 року, склад атестаційної комісії залишено без змін . Листами в.о.головного лікаря, директора Департамента охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації запрошено для участі в роботі атестаційної комісії інженера з охорони праці І категорії комунального закладу «Кіровоградський обласний онкологічний диспансер» [PERSON] Копію вказаного наказу позивач отримала 15 листопада 2016 року під підпис. 07 грудня 2016 року було видано наказ «Про проведення атестації інженера з охорони праці та затвердження складу атестаційної комісії», яким втретє перенесено атестацію на 08 грудня 2016 року. Як встановлено в судовому засіданні, була допущена технічна помилка у повідомленні № 1 від 07 грудня 2016 року про наявність наказу №139, яке вручалось позивачці та у наказі від 08 грудня 2016 року № 156 «Про оголошення догани», в яких помилково зазначено № 139 наказу замість правильного - № 154. Фактично видано наказ від 07 грудня 2016 року № 154 «Про проведення атестації інженера з охорони праці та затвердження складу атестаційної комісії», яким крім перенесення дати проведення атестації, і затверджено склад комісії, в якій головою комісії визначено Кам»яну Л.М., заступника головного лікаря з економічних питань. Тобто , судами було встановлено, що оскарження наказів головного лікаря, в.о. головного лікаря про проведення атестації інженера з охорони праці, про затвердження складу атестаційної комісії, внесення змін до складу атестаційної комісії, перенесення строків атестації, якими фактично працівник лише направляється на атестацію відповідно до Положення про атестацію, не має правового змісту, оскільки вказані накази не порушують трудові права позивача. Вирішальним, таким, що безпосередньо впливає на трудові права працівника є рішення атестаційної комісії за наслідками проведення атестації. Заходи щодо підготовки проведення атестації є процедурною передумовою атестування, тому оцінка вчасності, точності, відповідності порядку проведення атестації Положенню, надається при оскарженні рішення атестаційної комісії. При незгоді з рішенням атестаційної комісії відповідно до п.4.3 Положення та ч.4 ст.13 Закону України «Про професійний розвиток працівників» працівник у порядку, встановленому законодавством, може оскаржити результати атестації. Тому, посилання позивача у даній справі на той факт, що наказами від 13 вересня 2016 року №119 «Про затвердження складу атестаційної комісії та проведення атестації інженера з охорони праці», від 24 жовтня 2016 року №131 «Про внесення змін до складу атестаційної комісії», від 14 листопада 2016 року №139 «Про проведення атестації інженера з охорони праці», від 07 грудня 2016 року №139 «Про проведення атестації інженера праці з охорони праці та затвердження складу атестаційної комісії» , її атестацію було призначено провести не з метою підвищення ефективності праці та відповідальності керівних, інженерно-технічних працівників та інших спеціалістів (не медиків) за виконання дорученого кола обов'язків, перевірки ділових якостей та кваліфікації, а на меті провести атестацію лише інженеру з охорони праці і тільки їй одній, а також те, що не були розглянуті її заяви про відвід складу атестаційної комісії. Складом атестаційної комісії, затвердженим оскаржуваними наказами, не може бути забезпечено неупереджене, об'єктивне обговорення професійних якостей і результатів її діяльності в обстановці вимогливості, доброзичливості, оскільки члени атестаційної комісії неодноразово складали необ'єктивні акти про її відсутність на роботі, які в наступному були підставами для оголошення їй доган та звільнення з роботи. Крім того, у лікувальному закладі відсутні фахівці, які б могли атестувати її по відповідній спеціалізації. Членами комісії є працівники, яких вона за посадою має контролювати. Згідно посадової інструкції вона безпосередньо підпорядкована керівнику закладу - головному лікарю диспансеру, яка надала негативну характеристику і таким чином вважає наперед створила думку комісії про неї. Включення безпосереднього керівника до складу атестаційної комісії суперечить Положенню про атестацію, яке діє в установі, є безпідставними, оскільки вже є рішення судів , якими була надана правова оцінка вищезазначеним наказам. Разом з цим, відповідно до принципів та засад трудового законодавства України, умовами притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність складу дисциплінарного правопорушення, що передбачає єдність об'єкта та об'єктивної сторони, суб'єкта та суб'єктивної сторони. Об'єктом дисциплінарного проступку є внутрішній трудовий розпорядок певної установи або підприємства, а точніше ті суспільні відносини, які складаються в процесі його реалізації та охороняються нормами цієї галузі права. Ознака протиправності, що відноситься до об'єктивної сторони правопорушення, тісно пов'язана із об'єктом. Вона означає заборону дії під погрозою настання певної санкцій. До об'єктивної сторони дисциплінарного проступку відносяться шкідливі наслідки та причинний зв'язок між ними та діями (бездіяльністю) правопорушника. Суб'єктивну сторону дисциплінарного проступку характеризує вина, яка може виражатися в умислі або в необережності. Таким чином, відсутність однієї з умов дисциплінарної відповідальності свідчить про необґрунтованість притягнення працівника до неї. Стосовно предмету спору, то суд не може вважати доведеною наявність шкідливих наслідків, спричинених діями (бездіяльністю) позивача, а також причинний зв'язок між ними та діями правопорушника. Позивачка пояснила, що вона з об»єктивних, поважних причин не виконала доручень, наказів головного лікаря , що останнім при винесенні оскаржуваного наказу не було взято до уваги. Суд дійшов висновку, що відповідачем не було доведено причинний зв'язок між діями позивача та наслідками таких дій; не було доведено й факту протиправності самих дій позивача у розрізі із наслідками дій, а відтак оскаржуваний наказ слід визнати незаконним та скасувати його . Щодо моральної шкоди, заявленої позивачем слід зазначити на наступне. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його прав, визначено у статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, виходячи із того, що права позивача у сфері трудових відносин було порушено, зокрема незаконним накладенням дисциплінарного стягнення , що змусило позивача звертатись за захистом своїх прав до суду та докладати додаткових зусиль для організації свого життя, проте розмір моральної шкоди завищено, а відтак є доцільним її стягнення в сумі - 1 000,00 грн. Між позивачем [PERSON] та Адвокатським об»єднанням « Усатенко і Усатенко» 26.12.2016 року був укладений Договір про надання правової допомоги. Інтереси позивачки у судових засіданнях представляв адвокат Усатенко В.Ю. ( т.1 а.с. 43, 154), що підтверджується ордером серії КР №88928. 27.11.2017 року позивачка подала до суду клопотання про стягнення з відповідача на її користь судових витрат по справі в розмірі 9 517, 30 грн. -витрати на правову допомогу та ксерокопії документів , зокрема : складання позовної заяви на суму 1000 грн., адвокатом затрачено 2 години робочого часу ( 2 год 15 хв.-640 грн.=1370 грн.) , представлення її інтересів в суді 6 судових засідань: 03.01.2017 р., 25.04.2017 р., 06.06.2017 р., 30.06.2017 р., 09.10.2017 р., 27.11.2017 р.; 7 год 30 хв. Робочого часу з розрахунку за ( 7,30 хв. х 640 = 4 672 грн.) ; 917 грн.30 коп. витрати на ксерокопії документів. При цьому, також зазначила, що окрім договору із Адвокатським об»єднанням « Усатенко і Усатенко» нею було укладено угоду про надання правової допомоги 09.06.2017 року з АО »Нацина Рачук», сплачено 1800 грн. та 24.11.2017 року укладено угоду з АО»Кіровоградська колегія адвокатів», сплачено 800 грн. Зазначені суми увійшли в загальну. Згідно ч.1,3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.47 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Пунктом 48 Постанови роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи з»ясовано, що адвокат Адвокатського об»єднання « Усатенко і Усатенко» приймав участь в судових засіданнях: 30.06.2017 року - 28 хв., 09.10.2017 року- 43 хв., 27.11.2017 року- 71 хв., 28.11.2017 року-31 хв., 29.11.2017 року - 20 хв., 07.12.2017 року- 28 хв., всього 3 год. 31 хв. З 1 січня 2017 року, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" , прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, а з 1 грудня - 1700 гривень. При цьому, судом застосовується розмір 1624 грн. ( 40% = 649, 60 грн.) та 1700 грн. ( 40%=680 грн.), тому оскільки судові засідання відбулися за участі адвоката 3 год 31 хв., які суд оцінює на суму 2 407, 16 грн. , а також 1 000,00 грн. складання позовної заяви , загалом 3 407, 16 грн. ( т.1 а.с. 41). Щодо поданих позивачем розрахункових квитанцій на ксерокопіювання документів, редагування тексту на суми : 17, 50 + 288,00+ 314,30 + 81,90+215,60 ( т.1, а.с. 42, т.2, а.с. 18а-21), то суд їх не приймає, так як не є зрозумілим які документи позивачка копіювала , по якій справі, в якій кількості . Також суд вважає, що оскільки в матеріалах справи відсутній розрахунок судових витрат та акти виконаних робіт, по укладеним угодам про надання правової допомоги 09.06.2017 року з АО »Нацина Рачук» на суму 1800 грн. , та 24.11.2017 року з АО»Кіровоградська колегія адвокатів» на суму 800 грн., по яким надавались консультації поза межами судових засідань , а відтак заявлені суми стягненню також не підлягають. З врахуванням зазначеного ,з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі -3 407, 16 грн. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стягнути із Комунального закладу «Кіровоградський обласний шкірно-венерологічний диспансер» на користь держави судовий збір в розмірі - 1280,00 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial