Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду вказавши, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Селидівського міського суду в 2011 році. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Відповідач протягом 2014 року жодного разу не відвідав дитину, не спілкувався з нею. Вона має намір поїхати до них разом з дитиною у гості за межі України, але не може цього зробити, бо відповідач добровільно не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд доньки у її супроводі за кордон без дозволу батька та стягнути з відповідача судовий витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що дає згоду на виїзд дитини за кордон на строк не більше 2 місяців. Представник служби у справах дітей Селидівської міської ради, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 14 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] року та її батьками є [PERSON] та [PERSON] Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 22 квітня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Згідно довідки ВВК № 1708 від 08.09.2014 року [PERSON], [INFO], перебуває на «Д» обліку та потребує санаторно-курортне лікування через гострий бронхіт. За ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Право фізичної особи на свободу пересування закріплене також у нормі ч.1 ст. 313 ЦК України. Згідно з ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У випадку, якщо фізична особа не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів та зарубіжних поїздок. За змістом ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. З аналізу ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" вбачається, що даною нормою передбачено можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Таким чином суд вважає, що відмова відповідача - батька дитини, у наданні дозволу на виїзд неповнолітнього закордон не відповідає інтересам дитини, обмежує його в правах, а тому задоволення позову відповідатиме інтересам дитини.

Outcome: approved