Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 14 січня 2020 року між ТОВ „Манівео Швидка Фінансова Допомога" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 230469804 у формі електронного документу з використанням електронного підпису та отримала грошові кошти у сумі 10 000 грн. строком на 11 днів зі сплатою 1,64% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. 25.01.2020 року укладено Додаткову угоду до договору, якою продовжено строк на 30 днів, та згідно якої відповідач має сплачувати 1,66% за користуванням кредиту в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач належно не виконував взятого на себе зобов`язання, не погашала кредит та не сплачувала відсотки за користування кредитом. Станом на 14 січня 2020 року вона має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 28 407 грн. (10 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 18097 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 310 грн. - штрафи та пеня), які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 26 жовтня 2021 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Наступного дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 15 листопада 2021 року до суду від представника відповідача - адвоката Садикова В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позовні вимоги є необгрунтованими, суперечать нормам матеріального права України та є такими, що не підтверджуються належними доказами, оскільки позивачем не надано суду доказів факту переходу прав за кредитним договором від ТОВ „Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ „Таліон Плюс", боржник не була письмово повідомлена про кредитора у зобов`язанні і має право висунути проти нового кредитора заперечення. Відповідач не заперечує щодо надходження на її платіжну картку грошових коштів в сумі 10 000 грн., однак платіж надійшов не з поточного рахунку ТОВ „Манівео швидка фінансова допомога", а відбувся переказ грошових коштів з карткового рахунку на картковий рахунок. В той же час надане позивачем платіжне доручення від 14.01.2020 року не містить підпису повноваженого представника банку, штампу або печатки відділення банку про його виконання, та відсутні відомості, що вказаний платіж не повернувся позичальнику. Також позивач не надав суду відомостей про підписання відповідачем за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора будь-яких інших документів, окрім договору, в тому числі й доказів підписання додаткової угоди до кредитного договору від 25.01.2020 року, умови якої містять відомості про зміну строку кредитування. Таким чином, додаткова угода до кредитного договору зі сторони відповідача не підписувалась і є неукладеною. Крім того, первісний кредитор не надав позивачу інформацію щодо суми грошових коштів, які були сплачені відповідачем за кредитним договором, а саме 2808 грн. та 4333,92 грн. стягнуто з відповідача в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису. Зазначає, що проценти в сумі 1804 грн. були повністю сплачені нею 25.01.2020 року, в тому числі сплачено 1004 грн. основної суми боргу. Тому, загальна сума грошових коштів, яка залишилась непогашеною за кредитним договором складає 4 662,08 грн., що є тілом кредиту, та які відповідач визнає за умови доведення позивачем належними доказами. Просить застосувати строк позовної давності в один рік до грошових вимог позивача щодо стягнення пені та штрафу в сумі 310 грн., включити до складу судових витрат, які поніс відповідач, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що згідно заявки [PERSON] на отримання грошових коштів в кредит (а.с.29) 14 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 230469804 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за яким відповідач отримала грошові кошти у сумі 10 000 грн. строком на 11 днів зі сплатою 1,64% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора (а.с.10-12). Платіжне доручення №се5693с-7сb0-4cbb-9971-225ac14106cb від 14.01.2020 року підтверджує факт отримання відповідачем вказаної в договорі суми кредиту, а саме 10000 грн., та не заперечується відповідачем у своєму відзиві (а.с.30). Згідно додатку до договору, підписаного відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, терміном сплати платежу в сумі 11804 грн. є 25 січня 2020 року з урахуванням нарахованого проценту у розмірі 1804 грн. (а.с.13). 25.01.2020 року укладено Додаткову угоду до договору, якою продовжено строк, на який був наданий кредит за договором, на 30 днів, та згідно якої відповідач має сплачувати 1,66% за користуванням кредиту в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою (а.с.14). З довідки ТОВ „Манівео Швидка Фінансова Допомога" від 02.07.2021 року вбачається, що 28.11.2018 року між первісним кредитором ТОВ „Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ „Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 230469804 від 14.01.2020 року (а.с.33), а 05.08.2020 року укладено договір факторингу між ТОВ „Таліон Плюс" та позивачем ТОВ „Фінансова компанія „Онлайн Фінанс" (а.с.34-39). Відповідно реєстру прав вимоги №1 від 05.08.2020 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 28097 грн. (а.с.47-49). За випискою банку з особового рахунку за кредитним договором станом на 14 січня 2020 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 28 407 грн. (10 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 18097 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 310 грн. - штрафи та пеня) (а.с.15). В той же час, згідно відомостей про платежі, відповідачем [PERSON] 25.01.2020 року здійснено платежі в сумі 1804 грн. (проценти) та 1004 грн. основної суми боргу, а також стягнуто з відповідача в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису 4333,82 грн., що підтверджується відповідними виписками (а.с.80-82), довідкою приватного виконавця та платіжними дорученнями (а.с.84,85-87). Тобто, відповідачем частково сплачено заборгованість за кредитним договором в сумі 7141,92 грн.. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути на користь ТОВ „Манівео Швидка Фінансова Допомога" з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 4662,08 грн.. Позовні вимоги в іншій частині не ґрунтуються на договорі та належних доказах його укладення на зазначених у позові умовах. Тому, суд позбавлений можливості зробити обґрунтований висновок про відповідність розміру заборгованості по процентам умовам кредитного договору. При цьому суд позбавлений можливості визначити заборгованість по відсотках, пені та штрафу самостійно шляхом простих арифметичних дій. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2270,00 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.1,61). Відповідно до поданого відзиву відповідача розмір його витрат на професійну правничу допомогу становить 6000 грн., на підтвердження чого надано лише договір про надання професійної правничої допомоги з додатком та акт надання послуг (а.с.94-97). Так, частинами 1 та 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, закон вимагає від суду дослідження питань розумності і справедливості цього виду судових витрат. Так, у справі № 755/9215/15 Верховний Суд вказав: «Велика Палата Верховного Суду приймає до уваги положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню». Тобто, суд вправі зменшити розмір відшкодування правничої допомоги у разі несправедливості (необґрунтованості) такої вимоги або і взагалі відмовити у такому відшкодуванні (якщо у таких витратах відсутня необхідність). Тому, враховуючи складність вказаної справи, - а саме, що це справа про стягнення заборгованості за кредитними договором, а тому не є складною, обсягу виконаних адвокатами сторін робіт, часу, витраченого ними на виконання таких робіт, що справа розглядалась в порядку спрощеного провадження і адвокати не приймали безпосередню участь в судових засіданнях, а їх участь фактично звелась лише до складання у сторони позивача позовної заяви, а сторони відповідача - відзиву на позовну заяву, а також, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. та часткового задоволення заяви представника відповідача - адвоката Садикова В.В. про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши дану вимогу до 2500 грн. з урахуванням співмірність виконаних адвокатами робіт та заявлених сум до стягнення. За таких обставин, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (4662,08х100: 28407 = 16,41), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 372,50 грн. судових витрат по оплаті судового збору (2270 х 16,41 : 100 = 372,50) та вважає можливим звільнити як позивача так і відповідача від сплати на користь один одного витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial