Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Білгород-Дністровської філії АКБ «Норд-Банк», Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори, Третя особа, як не заявляє самостійних вимог - Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Тіра-2» про зняття арешту з майна . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач - завідувач Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак надав заяву, згідно з якою просить розглянути справу у його відсутність. В судове засідання представник відповідача Білгород-Дністровської філії АКБ «Норд-Банк» не з`явився, судові повістки повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «не існує». Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Тіра-2» у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини не явки суду не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] у вересні 2018 року під час посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу дізналась, що на все її майно накладено арешт. Накладення арешту підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 8332867, 25.12.2008 16:37:03, реєстратор: Білгород - Дністровська міська державна нотаріальна контора, Білгород-Дністровський міський нотаріальний округ. Архівний запис № 35/1994 від 15.11.1994 року. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для здійснення арешту на все майно є повідомлення без номеру Білгород - Дністровської філії АКБ «Норд-Банк» від 25.12.1994 року (а.с. 12). Позивачкою 19.11.1993 року було укладено в службовому приміщенні ЖБК «Тіра-2» м. Білгород - Дністровський, Одеської області, договір кредитування на індивідуальне житлове будівництво на 8000000 (вісім) мільйонів карбованців із зобов`язанням фізичної особи погасити «Норд-Банку» заборгованість у сумі 10420000 (десять мільйонів чотириста двадцять тисяч) карбованців за позикою, отриманою на будівництво кооперативного житла за адресою: [ADDRESS] . Також, 31.10.1994 року позивачка уклала, в службовому приміщенні ЖБК «Тіра-2» м. Білгород - Дністровський, Одеської області, договір кредитування на індивідуальне житлове будівництво на 70000000 (сімдесят) мільйонів карбованців на 30 років із зобов`язанням фізичної особи погасити «Норд-Банку» заборгованість у сумі 70000000 (сімдесят мільйонів) карбованців за позикою під 2% річних, отриманою на будівництво кооперативного житла за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 16 ЖБК «Тіра-2» м. Білгород - Дністровський, Одеської області від 15.08.1995 року позивачкою достроково, повністю виконані всі зобов`язання перед АКБ «Норд-Банком» згідно кредитування на індивідуальне житлове будівництво квартири за адресою: [ADDRESS] із зобов`язанням фізичної особи погасити «Норд- Банку» заборгованість у сумі 80420000 (вісімдесят мільйонів чотириста двадцять тисяч) карбованців, а саме, позивачка сплатила, замість зазначеної суми, 207900000 (двісті сім мільйонів дев`ятсот тисяч) карбованців. Отже, позивачка в повному обсязі виконала свої зобов`язання перед АКБ «Норд-Банк». В зв`язку з цим, ЖБК «Тіра-2» повинно було направити інформацію до Білгород - Дністровської філії АКБ «Норд-Банк» про виконання зобов`язань позивачкою у повному обсязі. Після підписання вищезазначених зобов`язань, Білгород - Дністровська філія АКБ «Норд-Банк» незважаючи на те, що вони оформлені строком на 30 років та постійним виконанням позивачкою зобов`язань перед банком направила до нотаріальної контори повідомлення про арешт на все майно позивачки. Будь-яких повідомлень з боку банка, щодо будь яких порушень зобов`язання позивачці не надходило. Позивачкою 23.11.1995 року, у зв`язку з відсутністю заборгованості, без будь-яких перешкод було оформлено у приватну власність вищезазначену кооперативну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Факт виплати пайового внеску за вищезазначену квартиру підтверджується і Довідкою №31 від 20.08.2018 року, виданою ОСББ «ТІРА-2» (а.с. 16). Згідно Довідки №38288/26-27 від 05.12.2018 року, виданої Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, виконавчі провадження щодо стягнення боргу відносно позивачки [PERSON] у відділі відсутні (а.с. 17). Згідно повідомлення Національного Банку України №27-0011/56169 від 19.10.2018 року, у Державному реєстрі банків містяться відомості про реєстрацію Національним банком України: 08.08.1996 року - змін до статуту Акціонерного (народного) комерційного банку ділового розвитку Одеси "НОРД БАНК" у зв`язку із зміною місцезнаходження з: м. Одеса, Воронцовський пров., 8 на: 270026, м. Одеса, вул. Єврейська, 4, затверджених рішенням загальних зборів акціонерів від 20.12.1995 (протокол № 21); 05.03.1997 року змін до статуту Акціонерного (народного) комерційного банку ділового розвитку Одеси «НОРД БАНК» у зв`язку зі зміною його назви на Акціонерний комерційний «Генеральний Інвестиційний Банк», затверджених рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 23.12.1996 (протокол № 24). Відповідно до положень статуту Акціонерний комерційний «Генеральний інвестиційний Банк» був правонаступником за усіма правами та зобов`язаннями Акціонерного (народного) комерційного банку ділового розвитку Одеси "НОРД БАНК". Правлінням Національного банку України 30.06.1998 року було прийнято рішення про ліквідацію Акціонерного комерційного «Генеральний Інвестиційний Банк», відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатором Банку аудиторської фірми «Респект». 29.08.2001 року Національним банком України було виключено Акціонерний комерційний «Генеральний Інвестиційний Банк» як юридичну особу з Державного реєстру банків у зв`язку із завершенням процедури його ліквідації. У зв`язку з ліквідацією Акціонерного комерційного «Генеральний Інвестиційний Банк» правонаступника Акціонерного (народного) комерційного банку ділового розвитку Одеси «НОРД БАНК» немає. Згідно відповіді Одеського державного нотаріального архіву від 26.03.2019 року №1047/01-20, завідуючою Білгород-Дністровською міської нотаріальної контори Чухрай Т.Ю. було накладено заборону на відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] до повного погашення займу у сумі 70 мільйонів карбованців згідно заяви Білгород-Дністровської філії АКБ «НОРД Банк» Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 15 ЦК України встановлено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа в розумінні частини четвертої статті 55 Конституції України має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі конвенційних прав і свобод, зокрема і права власності, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine, заява № 61406/00, § 59);«ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey, заява № 100/1995/606/694, § 95); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07). У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Враховуючи встановлені обставини, приймаючи до уваги, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивачки на оформлення договору купівлі-продажу щодо вищезазначеної квартири, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки будь-яке виконавче провадження відносно [PERSON] , яка є власником вищезазначеної квартири, в провадженні відділу державної виконавчої служби відсутнє, суд прийшов до висновку, що відповідно до встановлених обставин та закону, підстав для накладення або продовження дії арешту на майно позивачки суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Питання про відшкодування понесених судових витрат позивачкою не ставилося, які підлягають віднесенню за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved