Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 4820,20 грн., моральну шкоду у розмірі 15000 грн., а також витрати з проведення експертизи у розмірі 600 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час ДТП, яка сталося 17.10.2012 року, був пошкоджений належний йому автомобіль марки ВАЗ 21043, державний номер [NUMBER] через винні дії [PERSON], якій керував автомобілем ГАЗ-24, державний номер [NUMBER]. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на їх задоволенні наполягали, суду пояснили, що позивач відчував певні моральні страждання у зв'язку із пошкодженням належного йому автомобіля, якій він так і не зміг відремонтувати, та продав в такому стані. Представник відповідача позовні вимоги позивача визнав частково, суду пояснив, що відповідач згоден відшкодувати моральну шкоду лише у розмірі 2000 грн. В іншій частині позову просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник 3-ї особи у судовому засіданні суду пояснив, що різниця вартості відновлювального ремонту автомобіля і розміром фактично відшкодованої страхової випалити сталося у зв'язку із тим, що потерпілим не було надано підтвердження оплати ремонту, у зв'язку із чим з розрахунку було виключено розмір ПДВ. Крім того, проведення оцінки вартості ремонту є повноваженням страхової, потерпілий не зобов'язаний цього вчиняти, оскільки вартість проведення дослідження залишається на страхової компанії. Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та з'ясувавши обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 17.10.2012 року об 11.15 год. [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ -24, державний номер [NUMBER] у м. Сімферополі на 651 км. а/д Харків - Сімферополь - Ялта, обрав швидкість руху без урахування дорожньої обстановки, не мав змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ - 21043, реєстраційний номер [NUMBER], належний на той час [PERSON], який зупинився попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали|одержували| механічні пошкодження|ушкодження|. Постановою Київського районного суду м. Сімферополя від 06 грудня 2012 року, [PERSON] було визнано винним у скоєні зазначеної ДТП через порушення Правил ДР України та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. |випадок|Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на практику Верховного Суду України щодо застосування цієї норми, суду не треба доказувати обставини ДТП, оскільки висновок щодо винної особи у скоєнні правопорушення встановлено судовим рішенням у виді постанови по справі про адміністративне правопорушення і має преюдиційне значення. Таким чином, винність [PERSON] у скоєнні зазначеної вищі ДТП є доведеною. Пошкодження автомобіля, якій належить [PERSON], сталося через неправомірні винні дії [PERSON] При вирішенні питання щодо розміру шкоди, спричиненої позивачу, суд виходив з засад ст. ст. 57-59 ЦПК України, та приймає як належний доказ, з усіх наданих суду щодо розміру матеріальної шкоди - звіт про оцінку, за якою розмір шкоди, тобто вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу, спричиненої власникові автомобіля марки ВАЗ 21043 державний номер [NUMBER] складає суму у розмірі 17763,74 грн. При цьому позивач помилково виходить з розміру шкоди в сумі 19674,37 грн., зазначеної у цьому ж дослідженні, оскільки це розмір відновлювального ремонту без врахування зносу автомобіля 2004 року випуску. Також судом встановлено, що [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність у ВАТ "СК "Астарта" строком до 01.12.2012р., про що було видано страховий поліс АА/7852342. Відповідно до п. 9.2. Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ліміт відповідальності страховика за шкоду майну встановлений у розмірі 50000 грн. З матеріалів справи, вбачається, що ВАТ "СК "Астарта" виплатила позивачу [PERSON] в порядку страхового відшкодування 14854,26 грн., виходячи з суми шкоди в розмірі 15854,26 грн. за мінусом 1000 грн. франшизи (а.с. 15). Згідно до ст. 29 Закону 1961, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону 1961, страхових зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик Проте, як встановлено судом, [PERSON] не проводив ремонт свого автомобілю, реалізував його, а тому надати страховій компанії документи, що підтверджують сплату ним ПДВ неможливе. Отже, розрахунок страхового відшкодування проведений страховиком вірно, виплачений у повному обсязі, а тому різниця між розрахованим розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням не має бути також покладена і на відповідача. Крім того, судом встановлено, що розмір франшизи у сумі 1000 грн. був виплачений [PERSON] [PERSON] добровільно 11.12.2012 року (а.с. 54), чого сам позивач не заперечує. Таким чином судом встановлено, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 4820,20 грн. різниці між фактично сплаченим страховим відшкодуванням та вартістю ремонту, є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає (17763,74 грн. (розмір шкоди) - 1000 грн. (франшизи) - 1909,68 грн. (ПДВ - а.с. 36-37) = 14854,06 грн. (страхове відшкодування (а.с. 15)). З урахуванням того, що оплата 600 грн. за проведення звіту щодо вартості ремонту автомобілю була проведена позивачем за власним бажанням, але повинна була проводитись страховою компанією без покладення в подальшому цих витрат на інших осіб, тобто ці витрати було здійснені не за вини відповідача, - вважати їх спричиненими збитками підстав не мається, а тому в цієї частині позову суд також відмовляє. Разом з цим, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. З урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди частково, у розмірі 2000 грн., оскільки на думку суду саме ця сума відповідатиме обставинам справи і буде адекватною у конкретному випадку, виходячи з принципу розумності і справедливості. При цьому судом враховується та обставина, що тілесних ушкоджень підчас ДТП позивач не отримав, а наявна в нього інвалідність із ДТП також не пов'язана. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають оплаті відповідачем. Позивач, як інвалід ІІ групи, від сплати судового збору звільнений за законом. На підставі наведеного,

Outcome: partial