Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] банк «Південний» 26.03.2014 року звернувся з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення, якою просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] (місце реєстрації: м. Одеса, вул. Єврейська, б. 19, кв. 24, ідентифікаційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) за Кредитним договором № В 19 від 19.01.2007 р. в сумі 140926,98 доларів США, що еквівалентно сумі 1114506,93 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк "Південний" (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1, ідентифікаційний код юридичної особи: 20953647) права власності на квартиру № 24, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Єврейська, будинок № 19, вартість якої становить 935203,27 гривень. Також позивач просив виселити [PERSON] (місце реєстрації: м. Одеса, вул. Єврейська, б. 19, кв. 24, ідентифікаційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) з квартири № 24, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Єврейська, будинок № 19; виселити [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS], ідентифікаційний номер облікової картки платника податків: 219091581) з квартири № 24, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Єврейська, будинок № 19; виселити [PERSON] (місце реєстрації: м. Одеса, вул. Єврейська, б. 19, кв. 24, ідентифікаційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) з квартири № 24, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Єврейська, будинок № 19; та вирішити питання стягнення судових витрат. В обґрунтування заявленого позову, [PERSON] банк «Південний» вказував, що 19.01.2007 р. між ним та [PERSON] Осанною Грантівною було укладено Кредитний договір № В 19, згідно умов якого позивач відкрив [PERSON] кредитну лінію в сумі 130000,00 доларів США, а [PERSON], з урахуванням всіх змін та доповнень, зобов'язалася сплатити за користування кредитом проценти за ставкою 14 % річних і повернути заборгованість за кредитною лінією в строк до 18.01.2012 р.. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] Осанною Грантівною, [PERSON] та банком був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 22 січня 2007 р. та зареєстрований за № 194, згідно умов якого останні надали в іпотеку банку квартиру у м. Одесі, по вулиці Єврейська, б. 19, кв. 24. Позивач власні зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Враховуючи те, що [PERSON] неодноразово порушувала умови кредитного договору, внаслідок чого за кредитним договором виникла істотна за розміром заборгованість, яка перевищує вартість предмета іпотеки, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за банком права власності на квартиру у м. Одесі, по вулиці Єврейська, б. 19, кв. 24 та виселити її мешканців. Позов у порядку авторозподілу надійшов до провадження с. Суворової О.В.. Ухвалою суду від 27.03.2014 року провадження по справі було відкрито. 10.06.2014 року Рішенням Приморського районного суду м. Одеси (суддя Суворова О.В.) позов Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «Південний» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення - задоволено у повному обсязі, а саме в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № В 19 від 19.01.2007 р. в сумі 140926,98 доларів США, що еквівалентно сумі 1114506,93 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством [PERSON] банк "Південний" права власності на квартиру № 24, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Єврейська, будинок № 19, вартість якої становить 935203,27 гривень; виселені відповідачі з квартири № 24, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Єврейська, будинок № 19 (т.1, а.с.249-254). 05.11.2014 року Ухвалою Апеляційного суду Одеської області (у складі колегії суддів: головуючого Журавльова О.Г., суддів Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.) апеляційна скарга [PERSON] відхилена, а Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2014 року залишено без змін (т.2, а.с.42-50). 24.06.2015 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів: Гвоздика П.О. (головуючий), [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], касаційна скарга [PERSON] була частково задоволена, а саме Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2014 року та Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с.83-84). Справа в порядку авторозподілу надійшла до провадження с. Свяченої Ю.Б.. 05.08.2015 року Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Свячена Ю.Б.) справу прийнято до провадження та призначено до розгляду. 24.12.2015 року Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Свячена Ю.Б.) задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження по цивільній справі задоволено, а саме провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «Південний» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення, - було зупинено до розгляду по суті цивільної справи № 522/23076/15-ц за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на горище. 17.10.2017 року ухвалою суду (суддя Свячена Ю.Б.) провадження по справі було відновлено. На підставі Рішення Першої Дисциплінарної палата Вищої ради правосуддя № 3723/3дп/15-17 від 2.11.2017 до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати у\~ відношенні судді Свяченої Ю.Б., відповідно до наказу керівника апарату суду № 218/а від 08.12.2017р., та на підставі службової записки помічника судді Діденко К.В., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, здійснено потворний авторозподіл справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В.. 15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 р. N 2147-VIII. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу XII Перехідних положень ЦПК України, справи в судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 19.03.2018 року справу було прийнято до провадження та ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 30.04.2018 року. У звязку з тим, що 30.04.2018 року був неробочим, вихідним днем, розгляд справи був відкладений на 05.05.2018 року. 05.05.2018 року розгляд справи був відкладений на 21.06.2018 року у звязку з неявкою учасників справи. Позивачем до закінчення підготовчого засідання в порядку статті 49 ЦПК України 21.06.2018 року було подано заяву про\~зміну предмету\~позову (т.2, а.с.226-232), якою після всіх змін та доповнень позивач просив суд: 1. Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS], загальною площею 102.9 кв.м., житловою площею 66.2 кв.м.. 2. Визнати, що з вартості предмета іпотеки підлягає сплаті вимоги [PERSON] банку «Південний» за кредитним договором № В 19 від 19.01.2007 р. у розмірі 71 655,79 (сімдесят одна тисяча шістсот пятдесят пять) доларів США 79 центів. 3. Закріпити за [PERSON] банком "Південний" права управителя, щодо квартири [ADDRESS], загальною площею 102.9 кв.м., житловою площею 66.2 кв.м., а саме: щодо вільного доступу (у тому числі шляхом примусового проникнення) представників управителя та інших осіб визначених управителем до нерухомого майна, що передано в управління; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань пов'язаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів з питань, що стосуються належного здійснення управління нерухомим майном; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; володіти, користуватися і розпоряджатися нерухомим майном у встановлених чинним в Україні законодавством; інші права необхідні для здійснення належного управління майном. 4. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS], загальною площею 102.9 кв.м., житловою площею 66.2 кв.м., шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: надати право [PERSON] банку «Південний» на продаж квартиру [ADDRESS], загальною площею 102.9 кв.м., житловою площею 66.2 кв.м.; будь-якій особі-покупцеві. 5. Встановити, що після задоволення вимог [PERSON] банку «Південний» у визначеному обсязі, підлягають задоволенню вимоги інших кредиторів, відповідно до пріоритету встановленого Законом. 6. Визнати, що початкова ціна продажу предмета іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 102.9 кв.м., житловою площею 66.2 кв.м., для його подальшої реалізації складатиме 67 733.93 (шістдесят сім тисяч сімсот тридцять три) долара США 93 цента. 7. Виселити [PERSON] з квартири № 24, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Єврейська, будинок № 19. 8. Виселити [PERSON] з квартири № 24, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Єврейська, будинок № 19. 9. Виселити [PERSON] з квартири № 24, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Єврейська, будинок № 19. 10. Стягнути в рівних частках з [PERSON] Осанни Грантівни та з [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 3441 грн. 11. Стягнути з [PERSON] Осанни Грантівни сплачений судовий збір у розмірі 229,40 грн.; 12. Стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 229,40 грн.; 13. Стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 229,40 грн.. Представником [PERSON] [PERSON] 09.08.2018 року надано відзив на позовну заяву (т.3, а.с.15-20), яким висловлено незгоду щодо задоволення позовних вимог банку, а також відсутність предмету спору. Відзив обґрунтовано наявністю судового рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2010 року в справі № 2-1445/2010 (котре було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.02.2011 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2011 року), яким з [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь банку 140926.98 доларів США (що на дату проголошення рішення було еквівалентно 1114506.93 гривень) у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № В19, а також судові витрати. На думку представника відповідача [PERSON] позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є спробою позивача стягнути борг у подвійному розмірі під час дії мораторію, встановленого відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Також заперечувала суму заборгованості, в рахунок якої банк просив звернути стягнення на квартиру. Посилалась на те, що нарахування процентів після ухвалення рішення суду про стягнення боргу, є порушенням вимог законодавства України. Зазначила, що 26.03.2016 року відбувся продаж нежитлового приміщення офісу, належного [PERSON], за ціною 916\~925,44 грн. та вказана грошова сума була отримана банком у рахунок погашення боргу за кредитом. На думку представника позивачки, заборгованість за кредитним договором на теперішній час становить не більше 197\~581, 49 грн., що не відповідає вартості квартирі та може бути виплачено відповідачами добровільно. Представником [PERSON] банку «Південний» - [PERSON] 17.09.2018 року було надано відповідь на відзив (т.3. а.с.43-45), в якому позивач повідомив суду, що дійсно Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2010 року в справі № 2-1445/2010 (котре було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.02.2011 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2011 року) з [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь банку 140 926.98 доларів США (що на дату проголошення рішення було еквівалентно 1\~114 506.93 гривень) у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № В19, а також судові витрати. При цьому, розмір заборгованості 140 926.98 доларів США складався з наступного: 89 386.54 долара США заборгованість за кредитом; 13 474.09 доларів США заборгованість за відсотками; 38 066.35 доларів США штрафні санкції. Зазначив, що у подальшому, Другим ВДВС Приморського району м. Одеси на виконання судового рішення було зроблені виконавчі дії в результаті яких через систему електронних торгів «СЕТАМ» реалізовано обєкт нерухомого майна (офіс-магазин по вулиці Катерининській № 48 у м. Одесі), що належав [PERSON], а кошти від продажу були направлені на погашення частини заборгованості [PERSON] та [PERSON], зокрема було погашено 13 474.09 доларів США заборгованість за % та 17 594.64 долара США заборгованості по кредиту. Після цього погашення розмір заборгованості склав 71 791.90 доларів США заборгованість за кредитом, на яку не нараховувались в подальшому відсотки та штрафні санкція. Посилався, що ними не збільшувався розмір відсотків після ухвалення 07.07.2010 року рішення про стягнення боргу. Із приводу мораторію зазначив, що мораторій є лише відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Також позивач повідомив, що в рамках розгляду справи просить суд застосувати механізм реалізації його переважного права на іпотечне майно, передбаченого нормами статей 23, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» (тобто шляхом продажу) з метою погашення боргу [PERSON] перед банком в рамках кредитного договору № В19 складає, який складає 71655,79 доларів США. Надали до суду копію звіту з незалежної оцінки ринкової вартості спірної квартири від 03.07.2018 року та виписки по рахунку боржника; розрахунок заборгованості [PERSON]. Ухвалою суду від 07.11.2018 року підготовче засідання по справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 29.01.2019 року. 21.01.2019 року до суду надійшла заява представника позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог, а саме щодо виселення відповідачів із квартири № 24, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Єврейська, будинок № 19. До суду 29.01.2019 року надійшли письмові заперечення представника відповідачів на відповідь банку на відзив, згідно яких посилалась на те, що після направлення відповідачам вимог від 14.09.2009 року про дострокове погашення боргу, позивач таким чином встановив розмір заборгованості за тілом кредиту у суму 89\~386,54 дол. США та заборгованості за відсотками 8\~190,35 дол. США. Тобто, на думку сторони відповідача, фактично кредитний договір припинив свою дію, а банк втратив можливість нарахування та стягнення з відповідачів відсотків за умовами кредитного договору. Отже донараховані банком проценти під час судового розгляду в сумі 5\~283, 74 дол. США після предявлення вимог відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України є неправомірними. Посилалась на те, що вартість іпотечного майна в сумі 67\~733, 93 дол. США, визначена звітом про незалежну оцінку ринкової вартості квартири, не відповідає реальній вартості квартири та значно занижена. Заперечувала проти вимог банку про виселення відповідачів. Ухвалою суду від 29.01.2019 року за заявою представника позивача позов Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Південний» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині\~позовних\~вимог щодо виселення відповідачів із квартири №24, що розташована за адресою м. Одеса вул.. Єврейська 19 було залишено без розгляду. Ухвалою суду від 29.01.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства [PERSON] «Південний» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності до вирішення цивільної справи № 522/9830/18. У судовому засіданні 29.01.2019 року представник [PERSON] банку «Південний» - адвокат [PERSON] позовні вимоги банку (з урахуванням зміни предмету позову та заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду) підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] банку «Південний», свої пояснення обґрунтувала обставинами, викладеними нею у відзиві на позов та заперечення на відповідь банку на відзив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, із урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, за згодою осіб, які були присутні в судовому засіданні, ухвалив слухати справу за відсутності [PERSON], сповіщеного належним чином. Заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] банку «Південний», виходячи із наступного. Судом встановлено,\~що 19.01.2007 року між [PERSON] Банком «Південний» та [PERSON] Осанною Грантівною було укладено кредитний договір № В 19 (далі Кредитний договір), у відповідності до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 130\~000.00 (сто тридцять тисяч) доларів США строком повернення до 18.01.2012 року, а відповідач [PERSON], зобовязалася повернути кредит на умовах та в строки визначені Кредитним договором, а також сплатити відсотки за кредитом у розмірі 14 % річних. Також, судом встановлено, що 22.01.2007 року в забезпечення виконання кредитних зобовязань відповідача [PERSON] за Кредитним договором [PERSON] банку «Південний» було передано в іпотеку належну [PERSON] и [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 102.9 кв.м., житловою площею 66.2 кв.м., про що свідчить договір іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 194 (далі Іпотечний договір) (т.1, а.с.45-51). Крім того, відповідач [PERSON] є поручителем по кредитним зобовязанням [PERSON] перед банком згідно договору поруки від 19.01.2017 року. 30.09.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої основні умови кредитного договору відповідали першій редакції кредитного договору від 19.01.2007 року (т.1, а.с.23-29). У звязку з невиконанням умов кредитного договору, банк звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою про стягнення заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 29 січня 2010 року, складалась з: - заборгованості за кредитом у сумі 89 386,54 доларів США, - прострочених процентів у сумі 12 535,53 доларів США, - нарахованих відсотків по 27.01.2010 року включно у сумі 938,56 доларів США, - штрафу від суми прострочених процентів у сумі 26 088,49 доларів США, - штрафу від суми прострочення повернення кредиту у сумі 1625,25 доларів США, - пені за прострочення повернення кредиту у сумі 10 352,61 доларів США, а всього 140 926,98 доларів США. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2010\~року в справі № 2-1445/2010 (котре було залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25.02.2011 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2011 року) з [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь банку 140 926.98 доларів США (що на дату проголошення рішення було еквівалентно 1\~114\~506,93 гривень) у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № В19, а також судові витрати (т.1, а.с.34-43). За розглядом даної справи судом встановлено, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.07.2010 року було частково виконано, у звязку з чим на даний час заборгованість [PERSON] не погашена у повному обсязі. Зокрема, згідно листа Другого Приморського відділу ДВС ОМУЮ №48327 від 06.12.2013 року, по виконаю виконавчого листа №2-1445, виданого 30.05.2011 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Південний» грошових коштів у сумі 1\~114\~506, 93 грн., 10.06.2013 року заступником начальника відділу було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ст. 47 п.9 Закону України «Про виконавче провадження», грошові кошти за даним виконавчим провадженням не стягувались. 14.06.2013 року заступником начальника відділу було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-1445, виданого 30.05.2011 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Південний» грошових коштів у сумі 1\~114\~506,93 грн., грошові кошти за даним виконавчим провадженням не стягувались (т.1, а.с.44). Також, судом встановлено, що 26.03.2016 року відбулись електронні торги із реалізації нежитлових приміщень офісу за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 48, право власності на які було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії САА №433784 від 12.09.2006 року (т.3, а.с.24-29). Згідно розпорядження державного виконавця №В-11/48480155 від 18.04.2016 року, грошові кошти у сумі 871\~079, 17 грн., що надійшли 11.04.2016 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документу №2-1445/10, виданого 30.05.2011 року Київським районним судом м. Одеси, на користь ПАТ АБ «Південний» було перераховано кошти на суму 791\~779, 32 грн. (т.3, а.с.31). Вказані кошти, отримані від продажу нежитлових приміщень офісу за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 48, були направленні на погашення частини заборгованості [PERSON] та [PERSON], зокрема, було погашено: - 13\~474,09 дол. США в якості заборгованості за відсотками; - 17\~594, 64 дол. США в якості заборгованості по «тілу» кредиту. Зазначене підтверджується виписками по рахунку [PERSON] (т.3, а.с.92, 94). Залишок заборгованості за тілом кредиту склав 71\~655. 79 дол. США (т.3. а.с.95). Зазначене не спростовано належними та допустимими доказами зі сторони відповідачів. Таким чином суд приходить до висновку що відповідач як майновий поручитель несе відповідальність за несплачену частину боргу. Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, та частково задовольняючи позов [PERSON] банку «Південний», суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1-2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Тобто, між [PERSON] банком «Південний» та [PERSON] виникли спільні зобовязання на підставі кредитного договору (оформленого відповідно до вимог діючого законодавства України), які повинні були виконуватися належним чином. При цьому, суд доходить до висновку, що позивач виконав взяті на себе зобовязання, надав [PERSON] кредит у сумі, передбаченої умовами Кредитного договору, що жодним чином не заперечувалось із боку відповідачів протягом всього розгляду справи. Вказані обставини також знайшли своє підтвердження під час розгляду Київським районним судом м. Одеси цивільної справи №2-1445/10. Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися в тому числі порукою та заставою. Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України, Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність. Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником (іншою особою) в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Кредитні зобовязання [PERSON] забезпечувались укладанням договору поруки з боку [PERSON], який зобовязався відповідати перед позивачем за порушення з боку [PERSON] умов Кредитного договору, а також іпотекою квартири [ADDRESS], загальною площею 102.9 кв.м., житловою площею 66.2 кв.м.. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Враховуючи зміст ч. 1 ст. 82 ЦПК України, що обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників, а також зміст ч. 4 ст. 82 ЦПК України, щодо обставин, встановлених рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, посилаючись також на наявні документи в матеріалах справи, суд доходить до висновку, що відповідачі не заперечують щодо факту існування порушень із боку позичальника [PERSON] умов Кредитного договору, які зумовили право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором. За розглядом справи судом встановлено, що у рамках Кредитного договору №В19 від 19.01.2007 року заборгованість [PERSON] складає 71 655,79 доларів США. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Аналіз положень статей 33, 36 - 39 Закону України "Про іпотеку" дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Умовами договору іпотеки сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до банку права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" та умовами договору іпотеки; продажу банком від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" та умовами договору іпотеки. Зазначене в повній мірі кореспондується з п. 4.1. договору іпотеки від 22.01.2007 року, який вказує, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною, погодженою сторонами у цьому договорі та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від і мені іпотекодавця. Згідно з пунктом 3.3 договору іпотеки банк має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах. Обрання певного способу правового захисту є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Обрання певного способу правового захисту є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист у порядку, передбаченому законом чи договором. Звертаючись до суду з позовними вимогами, ПАТ АБ «Південний" обрало судовий спосіб захисту порушених прав кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою, та просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу від імені банка. Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. За змістом частини п'ятої статті 38 Закону України "Про іпотеку" дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 5 квітня 2017 року N 6-3034цс16. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] банку «Південний» за своїм змістом та предметною складовою відповідають положенням ст. 38, 39 ЗУ «Про іпотеку» та вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки,\~а саме\~на квартиру\~[ADDRESS],\~заг.\~пл..\~102,9\~кв.м.,\~житл.\~пл..\~66,2\~кв.м., яка належить іпотекодавцеві [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) у рахунок погашення заборгованості [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) перед Публічним\~акціонерним товариством\~[PERSON] банком\~«Південний» (код\~ЄДРПОУ 20953647,\~місцезнаходження:\~м.\~Одеса,\~вул.\~Краснова,\~6/1)\~за кредитним\~договором №В19\~від 19.01.2017\~року у\~розмірі 71\~655,\~79\~дол.\~США (сімдесят\~одна тисяча\~шістсот пятдесят\~пять дол..\~США 79\~центів) шляхом\~застосування процедури\~продажу,\~встановленої ст.\~38\~Законом України\~«Про іпотеку», а саме: надати право Публічному акціонерному товариству [PERSON] банку «Південний» на продаж квартири будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до звіту з незалежної оцінки ринкової вартості, складеного 03.07.2018 року ТОВ «Південно-Українське бюро консалтингу та оцінки», ринкова вартість спірної квартири складає 67\~733, 33 дол. США. Зазначена вартість предмета іпотеки не спростована стороною відповідачів належними та допустимими доказами. Отже, початкову ціну продажу предмета іпотеки суд вважає за можливе визначити у розмірі 67\~733, 93 дол. США (шістдесят сім тисяч сімсот тридцять три дол.. США 93 центів). Обґрунтованою є також вимога позивача про передачу йому в управління предмету іпотеки на період його реалізації. Так, відповідно до статті 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Відповідно до п. 2.1.2. договору іпотеки від 22.01.2007 року, іпотекодержатель має право в будь-який час (починаючи з моменту укладання цього договору і до повного виконання зобовязань за цим та за кредитним договором) перевіряти документально і фактично наявність, стан і умови збереження та цільового використання предмету іпотеки, розмір заборгованості за платежами, повязаними з предметом іпотеки, а також виконання зобовязань іпотекодавців за цим договором, а іпотекодавці зобовязані надати іпотекодержателю необмежені можливості для таких перевірок. Відповідно до п. 2.3.7. договору іпотеки від 22.01.2007 року, іпотекодавці зобовязані негайно надавати іпотекодержателю відомості про будь-які зміни з предметом іпотеки. Як свідчать матеріали справи відповідачі здійснили переобладнання предмету іпотеки шляхом додання до квартири [ADDRESS] приміщення горища, про що зокрема існує відповідний спір з Одеською міською радою в Приморському районному суді м. Одеси. (справа №522/9830/18). Таким чином, поза вимог Іпотечного договору з предметом іпотеки (без відповідної згоди з боку іпотекодержателя) відповідачами здійснені дії направлені на зміну площі спірної квартири, що свідчить про необхідність застосування заходів збереження предмета стягнення. Враховуючи предмет позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки квартири, загальна площа якої складає 102,9 кв.м., житл. пл.. 66,2 кв.м.,тобто без урахування горища, суд вважає твердження представника відповідача щодо можливого збільшення вартості предмета іпотеки у звязку з можливим вирішення судового спору про визнання права власності таким, що не має значення на час вирішення цього спору. Щодо наявності мораторію, встановленого відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд зазначає наступне. 7 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з пунктом 1 частини першої якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року N 6-781цс15, 30 вересня 2015 року N 6-1825цс15 та 24 лютого 2016 року N 6-28898св15, Постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року в справі № 591/5739/15-ц. У звязку з тим що позивач залишив без розгляду вимоги про виселення відповідачів суд вважає що вимога щодо вільного доступу до квартири представників управителя є необґрунтованою. При цьому суд враховує право відповідачів на вільне проживання в квартирі. Що ж стосується іншої частини по закріпленню за банком прав управителя, то суд вважає що вони обґрунтовані та підлягають задоволенню. Стосовно вимог банку до поручителя [PERSON] суд враховує наступне. За змістом поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Вимога до поручителя може бути предявлена виключно за умови настання обставин, передбачених абз. 2 ч. 1 ст.\~553\~ЦК, у випадку порушення зобовязання боржником. Факт порушення зобовязання (невиконання або неналежного його виконання) боржником як підстава позову (вимоги) до поручителя має встановлюватися у кожній справі. Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.\~ Відповідно до статті 572 ЦК України\~ в силу застави кредитор\~\~ (заставодержатель)\~\~ має\~\~ право\~\~ в\~ разі\~\~\~ невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення за рахунок\~ заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку». Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобовязань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.\~\~ Отже, солідарна відповідальність іпотекодавця та поручителя чинним законодавством не передбачена. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог щодо солідарного стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та про стягнення судових витрат з [PERSON]. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Південний». Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки фактично вимог банку до [PERSON] не предявлено, то останній із іпотекодавцем солідарної відповідальності не несе, а тому і підстав для стягнення з нього судових витрат судом не встановлено. Тому в цій частині позову суд відмовляє.

Outcome: partial