Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

У листопаді 2018 р. [PERSON] звернулась з позовом, у якому просила позбавити батьківських прав щодо неї [PERSON] . У січні 2019 р. [PERSON] подала заяву від 23.01.2019 р. про уточнення позовних вимог, у якій просила також стягувати з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1 013,59 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення нею повноліття, на її особистий рахунок в відділенні Державного ощадного банку України (а. с. 30 - 32). Ухвалою від 07.02.2019 р. заяву від 23.01.2019 р. про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду (а. с. 39). Ухвалою від 20.03.2019 р. задоволено заяву [PERSON] та встановлено над нею піклування, призначено її піклувальником [PERSON] та залучено останню до участі у справі як законного представника [PERSON] (а. с. 56). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з раннього дитинства [PERSON] проживала з бабою - [PERSON] , та тіткою - [PERSON] , які її виховували, свою біологічну матір - [PERSON] , [PERSON] практично не знала, матір її не виховувала, [PERSON] до 2011 р. не спілкувалась з матір`ю, остання свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги. [PERSON] проти позову частково заперечила та просила відмовити у його задоволенні в частині вимоги про позбавлення її батьківських прав, проти стягнення з неї аліментів не заперечила. Заперечення проти частини позову обґрунтовані тим, що дійсно певний час [PERSON] не виконувала належним чином батьківських обов`язків по відношенню до дочки - [PERSON] , але потім, коли вона намагалась виправити ситуацію, дитина не хотіла з нею спілкуватись та приймати утримання, на даний час вона намагається налагодити стосунки з дочкою, але остання цього не бажає. Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області надав висновок від 27.02.2019 р. № 02-16/306 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] (далі - Висновок від 27.02.2019 р. № 02-16/306), у якому зазначено, що орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] (а. с. 47 - 49). Судом з`ясовано, що [PERSON] є матір`ю дитини - дочки [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.05.2012 р. (а. с. 9). Відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом від 20.11.2018 р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 21). Зі змісту позовної заяви, пояснень [PERSON] , [PERSON] , витягів з протоколу № 21 від 14.11.2012 р. та від 21.08.2013 р., зсідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, довідки від 14.03.2014 р. Дошкільного навчального закладу комбінованого типу № 5 "Вербиченька" випливає, що дитина [PERSON] приблизно з одного року майже постійно проживала з [PERSON] , остання з членами своєї родини, зокрема, [PERSON] , займалась її вихованням та навчанням, при цьому [PERSON] періодично забирала дитину на нетривалі періоди часу, але потім повертала [PERSON] , між [PERSON] та [PERSON] дуже складні відносини (а. с. 13, 14, 20). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2015 р. у справі №274/926/14-ц, яке набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини, відібрано малолітню дитину [PERSON] від баби - [PERSON] та передано її матері - [PERSON] (а. с. 11 - 12). Зазначеним рішенням встановлено, що, зокрема, з жовтня 2011 р. [PERSON] проживає за місцем проживання [PERSON] , яка є її бабою та матір`ю [PERSON] Між [PERSON] та [PERSON] склались неприязні відносини з приводу виховання дитини та визначення її місця проживання, у зв`язку з чим [PERSON] чинить перешкоди щодо реалізації [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно виховання дитини, оскільки вважає, що [PERSON] внаслідок свідомого нехтування своїми обов`язками не спроможна забезпечити дитині належне виховання та піклування. Також цим рішенням встановлено, що [PERSON] інших дітей не має, має добрий стан здоров`я, у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра на обліках не перебуває, проживає у власному будинку, де зареєстрована вона та її дочка - [PERSON] . Згідно характеристики [PERSON] за місцем проживання у вживанні алкогольних та наркотичних речовин помічена не була, громадський порядок не порушувала, скарг на її поведінку від сусідів не надходило. [PERSON] працює, має самостійний постійних дохід, за місцем роботи характеризується позитивно. [PERSON] неодноразово, а саме - 07.06.2013 р., 17.06.2015 р. та 19.06.2017 р., надавала дозвіл на право виїзду дочки - [PERSON] , за межі м. Бердичева з бабою - [PERSON] , або тіткою - [PERSON] , що підтверджується листом від 18.03.2019 р. приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Юрчук Н.І. (а. с. 52). Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона з 2006 р. по теперішній час є дільничним лікарем дитини - [PERSON] Останніх два роки вона є сімейним лікарем у родини дівчинки. З сім`єю склалися дружні стосунки з 2011 р., [PERSON] сприймає як рідну дитину. Її часто викликали за адресою місця проживання дитини - [ADDRESS] , тому що дівчинка дуже часто хворіла. Вихованням і лікуванням дитини займалася бабуся - [PERSON] , та тітка - [PERSON] Дитина неодноразово приходила до неї на прийом з тіткою та з бабусею. Коли вона приходила за викликом до дівчинки у якості дільничного лікаря, то вдома з дитиною завжди була бабуся. Маму [PERSON] вона бачила лише два рази на похоронах, а в лікарню мама приходила лише один раз, щоб взяти довідку, однак мама ніколи не цікавилася, яке лікування призначали дитині та який у неї діагноз. Також вона як лікар двічі на рік приходила у школу № 11, де навчається [PERSON] , на огляд до дітей, однак жодного разу мами дівчинки в школі не бачила. Коли [PERSON] була молодшою, у четвертому - п`ятому класі, вона часто плакала і запитувала у неї, чому всі діти живуть з мамами, а вона живе з бабусею і тіткою, коли приходила на прийом, казала, що мама нею не цікавиться. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона працювала з [PERSON] в їдальні приблизно з 2000 по 2010 рр. Коли народилася [PERSON] , остання приблизно сім місяців була з [PERSON] , а потім [PERSON] віддала її бабусі - [PERSON] , пояснюючи це тим, що дитина заважала їй працювати, про що сама казала їй. [PERSON] постійно жила у бабусі. Лише коли дитина пішла в школу, вона приблизно рік прожила у мами, при цьому вона постійно віддавала її бабусі. Коли [PERSON] було три чи чотири роки, [PERSON] попросила, щоб вона підкинула дитино до її рідної сестри в їдальню і втекла. Був випадок, коли на роботу приїжджали бабуся та дідусь дівчинки і [PERSON] віддала їм дитину, хоча вони сказали, що хворіють. Коли [PERSON] було приблизно три роки, вночі, у 3-4 години [PERSON] , приводила на роботу дитину з невідомих їй причин. [PERSON] ніколи не намагалася забрати дитину до себе. Свідок [PERSON] дала показання про те, що вона була класним керівником [PERSON] з п`ятого по дев`ятий клас. В період навчання у той час дитина проживала разом з бабусею. У той період [PERSON] приходила у школу, попередньо попереджаючи її про зустріч, або просто приходила. Були випадки, коли [PERSON] приходила, хотіла поспілкуватися з дитиною, взнати деякі момент, була присутня на батьківських зборах у міру можливостей. Приймали участь у навчанні і вихованні дитини і бабуся, і тітка дитини. Коли виникала необхідність поспілкуватися з батьками, вона дзвонила до [PERSON] , якщо потрібно було щось запитати або запросити на свято. Зі слів [PERSON] , остання не могла зайти до [PERSON] , не могла додзвонитися до дочки і не мала доступу до дому, в якому проживала дитина, казала, що їй не давали можливості спілкуватися з дитиною. Однак, коли вона запитувала про це у [PERSON] , її тітки чи бабусі, ті стверджували, що вони "у доступі" і з ними можна спілкуватись. Взаємовідносини [PERSON] з дочкою бажали кращого, вони відбивали негативний слід на життя дитини. Не було рівня гармонії, який мав бути. Були моменти, коли внутрішній стан [PERSON] був дисбалансований. Коли суд виніс рішення про відібрання дитини, [PERSON] приходила до неї і запитувала про її думку щодо того, як їй краще вчинити, на що вона сказала, що їй слід вчинити так, щоб не травмувати дитину. Вона також говорила про це з дитиною, з її бабусею та тіткою, була співпраця. Вона порадила [PERSON] , що б не травмувати дитину, щоб остання сама вирішила, де проживати. Радила залишити [PERSON] там, де їй буде комфортно. Коли [PERSON] приходила до школи, дитина відчувала дискомфорт, казала, що їй неприємна ця ситуація. Діти дискомфортно сприймають прихід батьків до школи. Коли вона взяла під керівництво клас, у якому навчалася [PERSON] , у п`ятому класі, відбулося знайомство з мамою, вона вже знала, що у родині є конфлікт. Під час першого знайомства [PERSON] розповіла їй про ситуацію, яка склалася в сім`ї, та сказала, що хоче зустрічатися не лише з нею, як з класним керівником, а й з іншими людьми, які безпосередньо впливають на навчання дочки. І для того, щоб задокументувати факт того, що вона відвідує школу та спілкується з вчителями, [PERSON] попросила розписуватися у зошиті, який вона принесла з собою. Потім вона сказала [PERSON] , що та може і без підпису в зошиті приходити в школу та спілкуватися з вчителями, факт її перебування на батьківських зборах і так документується у протоколах. Вона спочатку ставила свої підписи у зошиті [PERSON] , коли та просила про це, а пізніше вже рідше це робила, через те, що поспішала та пояснювала, що це формальність. Траплялися випадки, коли на батьківських зборах були присутні [PERSON] або [PERSON] , та [PERSON] , вони були незалежні один від одного, при цьому [PERSON] та [PERSON] не перешкоджали спілкуванню [PERSON] з дитиною, кожен з них мав можливість вільно спілкуватися з дитиною. Їй невідомі випадки, щоб бабуся та тітка у школі створювали перешкоди для спілкування матері з дочкою. У [PERSON] була можливість зустрічатися з [PERSON] після уроків та проводити час разом, з боку родичів дитини перешкод цьому не чинилося. В школу дитину приводила бабуся, іноді бабуся спостерігала за тим, як займається дитина на уроках. Кошти на потреби школи здавали і бабуся, і тітка, і мама. Вона бачила, як кілька разів дитина була засмучена після зустрічі з мамою, вона розмовляла про це з [PERSON] і потім узгоджувала графік візитів [PERSON] до школи. [PERSON] зверталась до неї з питання налагодження стосунків з дочкою та робила все, що б вирішити це питання. Усі були зацікавлені вирішити це питання. [PERSON] у період навчання проживала за місцем проживання бабусі - [PERSON] [PERSON] казала, що не може там перебувати з дочкою, бо їй не надають такої можливості. Свідок [PERSON] дала показання про те, що була вона класним керівником [PERSON] з другого по четвертий класи. В другий клас [PERSON] привели бабуся та дідусь, пояснили, що мама працює в іншому кінці міста допізна. П`ять років тому до неї звернулася [PERSON] з проханням захистити її від мами - [PERSON] , яка нібито хоче забрати у неї дитину та позбавити її батьківських прав, а також підтвердити той факт, що з`являлася з візитами до школи. Вона розписувалася у зошиті, в якому зафіксовані візити [PERSON] до школи, який доданий до матеріалів справи. Протягом часу навчання [PERSON] у другому - четвертому класах [PERSON] приходила до школи дуже рідко, один-два рази на рік, на батьківські збори. На батьківських зборах була присутня не лише мама [PERSON] , а й дідусь, бабуся, тітка. У зошиті відвідування вона ставила свої підписи на прохання [PERSON] , остання повідомила їй, що вона ініціює свої візити до школи для того, щоб її не позбавили батьківських прав, казала, що мама не хоче їй віддавати дитину, цим самим вводила її в оману, адже коли вона поговорила з [PERSON] 26.07.2019 р., та сказала, що ніколи не хотіла позбавляти [PERSON] батьківських прав, навпаки хоче, щоб стосунки дочки з мамою налагодилися. Тобто [PERSON] неправдою добилася її підписів у зошиті відвідувань, нібито вона часто приходила до школи, однак потреби в цих візитах не було. Візити [PERSON] відбувалися після другої, вона приходила формально отримати підписи лише тоді, коли діти були вже вдома, тому, коли [PERSON] побачила цей зошит, то була здивована і запитувала, чи дійсно мама так часто приходила до школи. Коли [PERSON] приходила, вона нічого дитині не приносила, дитина засмучувалася, тікала від мами. Коли у четвертому класі у [PERSON] були проблеми з математикою, до школи приходила її хрещена. Коли у [PERSON] були спортивні досягнення, її вітала вся школа, а мами в цей час не було. Коли потрібно було покращити оцінки, приходила до школи бабуся, у цьому році на останній дзвоник приходила бабуся, хрещені, мами не було. Після закінчення початкових класів мами на святкуванні теж не було. [PERSON] не бачить своїх недоліків, обов`язки по навчанню та вихованню дочки [PERSON] перекладала на всіх оточуючих, вона жила своїм життям. Перешкод у спілкуванні з дитиною їй ніхто не чинив. Свідок [PERSON] дав показання про те, що він працює директором школи, у якій навчається [PERSON] , протягом останніх шести років. За цей час він неодноразово бачив, як мати [PERSON] , - [PERSON] , з 2013 р. по 2-3 рази на рік приходила до школи. Двічі у 2017 - 2018 рр. [PERSON] зверталася до нього як до керівника закладу з приводу налагодження стосунків з дитиною, на що він порекомендував їй більш тісніше спілкувати з класним керівником та шкільним психологом. Зі слів класного керівника він знає, що [PERSON] відвідувала батьківські збори, він бачив, як вона приходила до та під час уроків, та мала бесіди з дочкою. Йому відомо, що дитина не проживає з матір`ю, а проживає разом з бабусею, між матір`ю та дитиною немає нормального спілкування, вони зустрічаються лише на території школи. Він не мав бесід з [PERSON] щодо її відносин з мамою, бабусею та тіткою. До нього неодноразово зверталася [PERSON] з заявами про переведення дитини до іншого закладу освіти. Він не міг не задовольнити це прохання, так як підстав для відмови не було. Після закінчення четвертого класу підписав документи на переведення [PERSON] до іншого навчального закладу. Він передав документи матері дитини, юридично дитина з 01.09 п`ятого класу перебувала уже в іншому закладі освіти, але фактично продовжувала відвідувати школу, де він є директором, оскільки до нього звернулася [PERSON] і пояснила, що питання про повернення [PERSON] вирішується і попросила, щоб дитина відвідувала заклад. Він погодився на це для того, щоб не травмувати дитину. Через тиждень-два документи вже були в школі. За дочкою [PERSON] не приходила. У Висновку від 27.02.2019 р. № 02-16/306 вказано, що, зокрема, враховуючи, що дитина - [PERSON] , з 2011 р. проживає з бабою - [PERSON] , яка займається її вихованням та утриманням, протягом тривалого часу матері - [PERSON] , не вдалося налагодити стосунки з дочкою, постійні зустрічі працівників служби у справах дітей з дитиною, матір`ю та бабою не дали результатів, рішення суду про відібрання дочки від [PERSON] [PERSON] не виконала, взаєморозуміння між матір`ю та дочкою відсутнє, взявши до уваги думку дитини, яка наполягає на позбавленні матері батьківських прав, Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дочки - [PERSON] (а. с. 47 - 49). Суд, оцінивши наведене вище, приходить до таких висновків. [PERSON] , коли її дочці - [PERSON] , виповнилось близько восьми - десяти місяців, перестала належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, з цього моменту її участь у житті дитини носила мінливий, нерегулярний характер, дитина з нею практично не проживала та не спілкувалась. З того часу дитина майже постійно проживала з бабою - [PERSON] , остання з членами своєї родини, зокрема, з [PERSON] , яка є тіткою дитини, займались вихованням дитини, опікувались про здоров`я, навчання дитини, створювали умови для її розвитку. За таких обставин дитина, [PERSON] , віддалилась від матері - [PERSON] , та зблизилась з бабою - [PERSON] , та тіткою - [PERSON] . Разом з тим, приблизно з 2011 р. [PERSON] регулярно намагалася налагодити стосунки з дочкою з метою подальшого піклування і виховання, але це їй не вдалося. Як зазначалось раніше, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.02.2015 р. у справі №274/926/14-ц про відібрання [PERSON] у [PERSON] виконано не було, але Суд не вбачає у цьому бездіяльності [PERSON] , оскільки, як випливає з наведеного вище, [PERSON] , враховуючи ситуацію, яка склалась у неї з дочкою, зважаючи на думку дочки та пораду вчителя, вирішили не вчиняти дій виконання рішення, оскільки не хотіла нашкодити своїй дитині. Між [PERSON] , її матір`ю - [PERSON] та дитиною - [PERSON] , виникли та продовжують існувати складні стосунки, дочка не бажає з нею спілкуватись та налагоджувати відносини. Пунктом 2 частини першої статі 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частинами першою - третьою, п`ятою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частинами першою та другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як зазначено у постанові від 24.10.2019 р. у справі № 331/5427/17 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (http://reyestr.court.gov.ua/Review/82034515): "Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Хант проти України" вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею. … При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні". Оскільки [PERSON] приблизно з 2011 р. вчиняє дії, направлені на налагодження стосунків з дочкою - [PERSON] , бажає приймати участь у її вихованні, піклуватися про неї, Суд вважає, що підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дочки відсутні. За таких обставин небажання дитини - [PERSON] , спілкуватись з матір`ю - [PERSON] , налагоджувати з нею стосунки, на думку Суду, не може бути підставою для позбавлення [PERSON] батьківський прав щодо [PERSON] . Суд не погоджується Висновком від 27.02.2019 р. № 02-16/306, оскільки обставини, на які Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області посилається як на підстави доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дочки - [PERSON] , не є такими, що вказують на умисне невиконання [PERSON] з 2011 р. батьківських обов`язків щодо дитини - [PERSON] , фактично в його основу покладено лише думку дитини. Враховуючи викладене, Суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] в частині вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав необхідно відмовити. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином [PERSON] зобов`язана утримувати свою дитину - [PERSON] , яка народилась [INFO] , до досягнення тою повноліття. Частинам першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зважаючи на звернення [PERSON] з позовом з вимогою про стягнення на її користь з [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 1 013,59 грн., щомісячно, тобто твердій грошовій сумі, з урахування того, що [PERSON] проти позову у цій частині не заперечила та не повідомила, з посиланням на докази, обставин, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів, Суд вважає, що розмір аліментів може бути визначено у твердій грошовій сумі, але, зважаючи на наведене раніше положення статті 182 Сімейного кодексу України щодо мінімального розміру аліментів (не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), - 1 059,00 грн., що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на момент ухвалення рішення. Відповідно до частини третьої статті 193 Сімейного кодексу України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи викладене, Суд задовольняє позов [PERSON] в частині вимоги про стягнення аліментів на її утримання з [PERSON] у розмірі 1 059,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття, на її особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України. При цьому Суд не визначає мінімальний розмір аліментів, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням, про що зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 р. у справі № 459/2181/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76596523). Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення підлягає допуску до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial