Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 24 липня 2011 року померла її мати [PERSON], яка проживала та була зареєстрована в [INFO]. Після смерті матері залишилось спадкове майно - земельні ділянки площею 040 га та 0,77 га, які розташовані на території Сокілецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на які посвідчене державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №961688 та серії ЯЖ №961619 від 31.07.2009 року. Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, як дочка померлої, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку в зв'язку з невідповідністю кадастрових номерів у правовстановлюючих документах на земельні ділянки. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити.. Представник відповідача [PERSON] міської ради Хмельницької області в судове засідання також не з'явився, однак подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник третьої особи [PERSON] районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не з'явився, до суду подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи та заяви сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення, а розгляд справи слід провести у порядку ст.197 ЦПК України. Так ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що [PERSON] народилась у 1951 році, її мати - [PERSON], дівоче прізвище позивачки "Шевчук", у 1973 році зареєструвала шлюб і їй присвоєно прізвище "Хникіна", що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І-БВ №295924 та про шлюб серії 1-БВ №015219. Також встановлено, що 24 липня 2011 року померла [PERSON], яка була зареєстрована в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-БВ №166645, після смерті якої залишилося спадкове майно, зокрема земельні ділянки площею площею 040 га та 0,77 га, які розташовані на території Сокілецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на які посвідчене державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №961688 та серії ЯЖ №961619 від 31.07.2009 року. Позивачка [PERSON] спадщину прийняла належним чином, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою [PERSON] міської ради №198 від 27.06.2017 року, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї, немає. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації №377/2009-р від 15 квітня 2009 року видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ №961688 та серії ЯЖ №961619, які розташовані на території Сокілецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, площею 0,40 га та 0,77 га у межах згідно з планом, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно постанови приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] від 03 серпня 2017 року нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, які належали померлій [PERSON], в зв'язку з невідповідністю кадастрових номерів, оскільки обом земельним ділянкам присвоєно однаковий кадастровий номер - 6821888300:04:002:0148. Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості, відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ - 6805179942017 від 01.08.2017 року земельним ділянка присвоєні вірні кадастрові номери. Так земельній ділянці площею 0,4021 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сокілецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області присвоєно кадастровий номер - 6821888300:04:002:0482, а земельній ділянці площею 0,7740 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сокілецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області присвоєно кадастровий номер - 6821888300:04:002:0483. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз.2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що державні акти серії ЯЖ №961688 та серії ЯЖ №961619 на право власності на земельні ділянки, які розташована на території Сокілецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, площею 0,40 га та 0,77 га у межах згідно з планом, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які видані [PERSON] районною державною адміністрацією на імя [PERSON] порушує права позивачки на оформлення спадщини, не відповідають вимогам закону, оскільки у них допущено помилки, а саме вказано однаковий кадастровий номер земельних ділянок, а тому суд вважає, що заявлений позов в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до п. «г» ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Позивачка позбавлена можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на земельні ділянки. Згідно п.3.5 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. А тому, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 24 липня 2011, слід задовольнити.

Outcome: approved