Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. У позовній заяві зазначено, що позивачка з перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі. Від спільного проживання у шлюбі в них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні і вихованні. Відповідач по справі залишив сім'ю, з дитиною не спілкується, не надає допомоги на її утримання, не виховує дочку. Навпаки, чинить перешкоди у здійсненні заходів щодо оздоровлення дитини. В даний час вона має можливість забезпечити дитині відпочинок за межами України. Відповідач не надає згоди на тимчасовий виїзд дочки за кордон, відмову нічим не мотивує. Така позиція відповідача суперечить інтересам неповнолітньої дочки. Просила позовні вимоги задовольнити повністю. 19.05.2015 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог, а саме просила суд дозволити тимчасовий виїзд в Іспанію неповнолітній [PERSON], [INFO] в супроводі матері [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON], [INFO] на період з 20 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року включно. У судовому засіданні 10.06.2015 року позивачка уточнені позовні вимоги підтримала повністю. Пояснила, щоі оздоровлення дитини є необхідним для дочки, в неї є можливість оздоровити дитину в Іспанії, оскільки в цій країні проживає на даний час її мати, а отримати дозвіл від батька дитини на виїзд за кордон можливості немає. Просила позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, хоча про день, час і місце судового засідання був повідомлений належний чином та у встановленому законом порядку. Небажання відповідача надавати докази для обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог, встановлених ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник служби у справах дітей Рогатинської РДА Івано-Франківської області Олексів О.Я. позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю. Пояснила, що коміся служби у справах дітей прийшла до висновку, що такий дозвіл на виїзд буде в інтересах дитини, сприятиме оздоровленню дитини. Вислухавши пояснення позивачки, представника служби у справах дітей, дослідивши та перевіривши усі доказ в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим 22 червня 2009 року виконавчим комітетом Потіцької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області (а.с.7). Рішенням Рогатинського районного суду від 17.12.2014 року шлюб, який був зареєстрований 16 жовтня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану рогатинського районного управління юстиції між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №80 було розірвано. Рішення набуло законної сили 30 грудня 2014 року (а.с.5-6). Відповідно до довідки №148, виданої 29.04.2015 року виконавчим комітетом Потіцької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] (а.с.8). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.141, ст. 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що документами, які дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Статтею 4 вищезазначеного закону встановлено, що оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон громадянам України, які не досягли 16-річного віку, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби в самостійному виїзді таких осіб за кордон. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з пояснень позивачки, вона має намір поїхати з дитиною за кордон для відпочинку та оздоровлення, однак відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовувували його відмову, він не наводить. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що відмова відповідача щодо надання дозволу на виїзд дитини кордон є безпідставною, такою, що суперечить інтересам дитини. На підставі вищенаведеного, з врахуванням обставини справи та інтересів неповнолітньої [PERSON], потребі оздоровлення, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про надання дозволу на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO] в Іспанію без згоди та супроводу батька [PERSON], в супроводі матері [PERSON] на період з 20.06.2015 року по 31.08.2015 року включно.

Outcome: approved