Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування квартири від 11 липня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори Солопун М.І. за реєстровим №1-1348, зареєстрованого в Конотопському МБТІ 15.11.2002 року в реєстрову книгу №25 за реєстровим №1, вона є власником квартири [ADDRESS]. З 1 березня 2002 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON], який був зареєстрований в даній квартирі. Однак подружнє життя не склалось і рішенням Кролевецького районного суду від 5 травня 2017 року шлюб між ними розірвано. Незважаючи на припинення подружніх відносин, розірвання шлюбу та окреме проживання, місце проживання відповідача залишається зареєстроване в належній їй квартирі. Вже три роки, як він в квартирі не проживає, не несе витрат по утриманню чи ремонту житла. 16 червня 2017 року відповідач забрав з квартири останні речі, які вони поділили між собою як спільне майно подружжя. Вона неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням знятись з реєстрації в належному їй житлі. 10 квітня 2018 року вона надіслала йому листа, в якому висловила прохання стосовно того, щоб він знявся з реєстрації місця проживання по [ADDRESS]. Лист відповідачем отримано 17.04.2018 року, але її прохання він проігнорував. На день звернення до суду [PERSON] залишається зареєстрованим в належній їй квартирі, що створює для неї певні труднощі, вона змушена сплачувати надмірні комунальні послуги, не маючи змоги оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, чим порушуються її права як власника. Угода щодо порядку користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] між нею та відповідачем не укладалась. Враховуючи викладене, посилаючись на ч.2 ст.405 ЦК України, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою. В позові вказує на те, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності його матері [PERSON] 1 березня 2002 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Після укладення шлюбу його мати та [PERSON] домовились про те, що квартиру [ADDRESS] [PERSON] подарує йому, як своєму сину, на тих умовах, що він буде перебувати в шлюбі з [PERSON] та разом будуть її, [PERSON], доглядати. Договір дарування мав бути укладений [PERSON] з одного боку та [PERSON], як його представником. Таким чином, він вважав, що квартира належить йому на підставі договору дарування і лише у квітні 2018 року йому стало відомо, що фактично договір дарування було складено на [PERSON], яка обманним шляхом спонукала [PERSON] укласти даний правочин. У квартирі [ADDRESS] він фактично проживає з 1978 року, за виключенням навчання та служби у збройних силах, його місце проживання зареєстровано в квартирі до теперішнього часу. На даний час він не може проживати у квартирі у зв'язку з тим, що його колишня дружина [PERSON] після розірвання шлюбу забрала у нього ключі від квартири та не впускає до житла і він не може вільно потрапити до квартири. Крім того, його мати [PERSON] тяжко хворіє, потребує стороннього догляду і він доглядає за нею з 2014 року. Таким чином, він, як колишній член сім'ї, має право користуватись квартирою [ADDRESS], однак не може реалізувати своє право на користування у зв'язку з тим, що [PERSON] перешкоджає йому у користуванні житлом, разом зі своїм співмешканцем погрожує йому. Він не може втратити своє право на користування квартирою на підставі ст.405 ЦК України, оскільки не проживає в ній з поважних причин, а саме: [PERSON] проти цього заперечує та не впускає його до квартири; він здійснює постійний догляд за [PERSON] Неодноразові звернення до [PERSON] про надання йому доступу до квартири та проживання в ній виявились безрезультатними, до теперішнього часу вона не передала йому ключі від квартири та категорично заперечує проти його проживання в ній. При цьому він користується послугами як інвалід війни, а тому комунальні послуги по квартирі [PERSON] фактично не сплачує, її твердження про сплату надмірних комунальних послуг не відповідають дійсності, як і не відповідають дійсності її твердження про те, що він не робить ніякого ремонту, оскільки в 2017 році він ремонтував дах над квартирою у зв'язку з протіканням стелі. У зв'язку з тим, що він заселився у квартиру як член сім'ї, проживав у ній разом з сім'єю, іншого житла не має, а тому повинен бути вселений у квартиру за рішенням суду. Просить вселити його в квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] передати йому ключі від вказаної квартири; заборонити [PERSON] вчиняти йому перешкоди у користуванні вказаною квартирою та місцями загального користування в ній. Позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] до суду подано відзив на позов (а.с.52-55), за змістом якого вона заперечує факти, викладені [PERSON] в зустрічній позовній заяві. Так, з 1 березня 2002 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON], після реєстрації шлюбу вони проживали в [ADDRESS], у вказаному житлі вона була зареєстрована. З матір'ю [PERSON] - [PERSON] вона перебувала в дружніх стосунках, допомагала їй по господарству, відвідувала її на вихідних за місцем проживання по [ADDRESS]. З причин доброго, материнського ставлення до неї [PERSON] повідомила їй, що хоче подарувати їй, [PERSON], без будь-яких умов квартиру, розташовану в [ADDRESS]. 11 липня 2002 року державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори Солопун М.І. було посвідчено договір дарування, згідно якого [PERSON] подарувала, а вона, [PERSON] прийняла у дар квартиру за [ADDRESS]. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що вона обманним шляхом спонукала його матір підписати договір дарування є надуманими, неправдивими та не відповідають дійсності. Також, зазначені [PERSON] в зустрічній позовній заяві факти того що, він не може проживати у даній квартирі у зв'язку з тим, що після розірвання шлюбу вона забрала у нього ключі від квартири та перестала впускати до житла, у зв'язку з чим він не може потрапити вільно до квартири є вигадкою останнього. Факт не проживання [PERSON] в квартирі більше як три роки та те, що він самоусунувся від ведення спільного господарства підтверджується рішенням Кролевецького районного суду від 5 травня 2017 року, де зазначено, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, тобто визнає, що: спільного господарства не ведуть, вона, як позивач, самостійно несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та витрати, пов'язані з ремонтом квартири. Доводи про те, що [PERSON] в 2017 році ремонтував дах над квартирою у зв'язку з протіканням є неправдивими і нічим не підтвердженими. Починаючи з 2002 року [PERSON] оплату за житлово-комунальні послуги не здійснював, за все платила вона особисто, про що нею будуть надані всі докази. Той факт, що [PERSON] не міг проживати за місцем реєстрації у зв'язку з тим, що здійснює постійний догляд за хворою матір'ю і підтверджує те, що з 2014 року він як не проживав за місцем реєстрації, так і не приймав участі у ремонті, обслуговуванні квартири. Також після розлучення, за спільною згодою між ними було поділено все набуте за час шлюбу майно, що підтверджується наданою [PERSON] розпискою від 16 червня 2017 року. Майно [PERSON] забирав з квартири безперешкодно, і його доводи про те, що вона не впускала його в квартиру є неправдивими. Вона, [PERSON], згідно вищевказаного договору дарування є єдиним власником квартири [ADDRESS] і має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно рішення Кролевецького районного суду від 5 травня 2017 року по справі № 579/479/17 шлюб між нею та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 30.05.2017 року. З цього моменту [PERSON] не є членом її сім'ї і вона не має до нього ніякого відношення. Той факт, що він зареєстрований в належній їй квартирі не дає йому абсолютно ніякого права на проживання, вселення, користування квартирою та іншими належними їй технічними та господарськими приміщеннями. Окрім того, [PERSON] є інвалідом війни 3 групи, має неврологічні та психологічні захворювання. Вказані захворювання є прогресуючими, що підтверджується наданням йому 01.06.2017 року інвалідності 2 групи. Під час спільного проживання до 2014 року [PERSON] проявляв агресію як до неї, так і до її дочки, часто перебував у стані алкогольного сп'яніння і тоді вів себе агресивно та неадекватно, бив у квартирі меблі та посуд, погрожував їй та її дочці, у зв'язку з чим вона боїться за власне життя та здоров'я, а також своїх рідних та близьких. Просить відмовити повністю у задоволенні зустрічного позову [PERSON] Позивач за зустрічним позовом надав суду відповідь на відзив (а.с.104-105), в якій зазначає, що дружніх стосунків між його матір'ю [PERSON] та [PERSON] не було, остання ввела [PERSON] в оману та незаконно заволоділа квартирою. З приводу того, що він не сплачує коштів за комунальні послуги по квартирі, то він має пільги у розмірі 100 відсотків, у зв'язку з чим [PERSON] не сплачувала кошти за комунальні послуги. Після розлучення з [PERSON] стягнуто кошти за комунальні послуги лише за неї, однак основний платіж за комунальні послуги вираховується з нього, як особи, яка має пільги, і до теперішнього часу. Що стосується поділу майна, то він не заперечує, що забрав частину майна, зазначену у розписці, однак не забрав телевізор, кухонну стінку, половину мебльованої стінки із зали, про які була домовленість. Речі він забирав після розлучення і за вимогою [PERSON], після чого вона до квартири його не впускала. По [ADDRESS] він проживає у зв'язку з тим, що доглядає свою матір, яка є інвалідом І групи та потребує стороннього догляду, а також він не може потрапити до квартири, оскільки [PERSON] його не впускає. З приводу перешкоджання користування квартирою він звертався до поліції, однак йому повідомили, що ці питання вирішуються виключно в судовому порядку. Судження [PERSON] про те, що він має психологічні та неврологічні захворювання, а тому може становити загрозу для її та інших осіб, нічим не підтверджені, він має повну дієздатність і загрози нікому не несе. Твердження про те, що він часто приходив у стані алкогольного сп'яніння та вчиняв сімейні сварки, бив меблі та посуд, нічим не обґрунтовані та не доведені, він ніяких правопорушень не вчиняє, веде звичайний спосіб життя і надані ним характеристики це підтверджують. Декілька разів на рік він знаходиться на лікуванні, а тому спиртні напої вживав раніше дуже мало, а зараз взагалі не вживає. Просить задовольнити його зустрічну позовну заяву про вселення в квартиру та усунення перешкод у користуванні нею, в задоволенні первісного позову [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити. В судовому засіданні 17.10.2018 року задоволено клопотання позивача за первісним позовом [PERSON] про допит свідків [PERSON], [PERSON] та ще двох свідків, імена яких нею названі не були з підстав можливого тиску на свідків; відмовлено в задоволенні клопотання позивача за первісним позовом [PERSON] про допит свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON] не пояснено, що саме можуть зазначити заявлені свідки; відмовлено в задоволенні клопотання позивача за первісним позовом [PERSON] про долучення до матеріалів справи розписки [PERSON] від 16.04.2010 року, оскільки така подана з порушенням вимог ч.9 ст.83 ЦПК України. Судом ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. В підготовчому засіданні 06.11.2018 року задоволено клопотання позивача за первісним позовом [PERSON] про відкладення підготовчого засідання та проведення підготовчого засідання в режимі ВКЗ, підготовче засідання відкладено на 03.12.2018 року. В підготовчому засіданні 03.12.2018 року задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] про виклик в судове засідання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судове засідання викликано в якості свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні 13.12.2018 року задоволено клопотання відповідача за первісним позовом [PERSON] та його представника [PERSON] про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 26.12.2018 року. В судовому засіданні 29.01.2019 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON], до матеріалів справи долучено виписку з медичної картки [PERSON], задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] про допит раніше заявлених свідків, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] про заміну свідків, які не можуть з'явитись в судове засідання. В судому засіданні 06.02.2019 року задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю надіслати докази протилежній стороні, судове засідання відкладено на 14.02.2019 року. В судовому засіданні 14.02.2019 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] та клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 06.03.2019 року. В судовому засіданні 06.03.2019 року задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] про долучення до матеріалів справи копії технічного паспорта на газифікований житловий будинок, копії договору про надання населенню послуг з газопостачання від 21.11.2015 р., копії акта повторного освідування вентиляційних каналів в житлових будівлях від 22.06.2011 р., копії акта повторного освідування вентиляційних каналів в житлових будівлях від 11.09.2014 р., копії договору про надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення від 12.01.2007 р., копії акта повторного освідування вентиляційних каналів в житлових будівлях від 31.08.2015 р., копії акта повторного освідування вентиляційних каналів в житлових будівлях від 12.09.2013 р., копії товарних чеків №48 від 24.07.2009 р., №13 від 30.07.2009 р., копії акта від 11.09.2005 р., копії технічного паспорта на квартиру, копії будинкової книги, копії робочого проекту газопостачання житлового будинку, копії рішення Кролевецького районного суду від 05.05.2017 р., копії накладної №71 від 01.07.2017 р., копії висновку по матеріалам перевірки повідомлення від 09.11.2017 р., копії заяви від 30.01.2019 р., вказані документи долучені до матеріалів справи; задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] про долучення до матеріалів справи копії витягів із медичних карток [PERSON], вказані документи долучені до матеріалів справи. В судовому засіданні 19.03.2019 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Кролевецького районного суду від 04.03.2019 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. В судовому засіданні 25.03.2019 р. задоволено клопотання позивача за первісним позовом [PERSON] про долучення до матеріалів справи письмового пояснення, письмові пояснення долучено до матеріалів справи. Допитана в судовому засіданні 26 грудня 2018 року якості свідка [PERSON] дала показання про те, що проживає за адресою: [ADDRESS] з 1977 року. Їй відомо, що [PERSON] проживає сама без [PERSON], всю роботи у квартирі робить сама. [PERSON] вона не бачила більше трьох років, щоб він жив у квартирі. Вона не бачила ні [PERSON], ні його речей у квартирі. Допитаний в судовому засіданні 26 грудня 2018 року в якості свідка [PERSON] дав показання про те, що він є близьким другом [PERSON] і неодноразово приїздив до неї в гості в м.Кролевець. [PERSON] він жодного разу не бачив, як не бачив і жодних чоловічих речей у квартирі Допитана в судовому засіданні 26 грудня 2018 року в якості свідка [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] протягом чотирьох років у квартирі по [ADDRESS] не проживає, з його особистих речей в квартирі нічого не залишилось. Допитана в судовому засіданні 26 грудня 2018 року в якості свідка [PERSON] дала показання про те, що працює вчителем, товаришує з [PERSON], яку знає протягом тривалого часу. Близько трьох-чотирьох років [PERSON] з [PERSON] не проживає, його речі в квартирі відсутні. Допитаний в судовому засіданні 29 січня 2019 року в якості свідка [PERSON] дав показання про те, що він проживав по сусідству з подружжям [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] робив ремонт у квартирі за місцем свого проживання. Вони з [PERSON] крили кришу над під'їздом будинку, близько п'яти років тому, потім чистили душники у 2017 році. [PERSON] виконував всі роботи по господарству. У квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з серпня 2017 року, він переїхав проживати до своєї матері. Причина переїзду йому, [PERSON], не відома. Він заходив до квартири два роки тому, до [PERSON], після того до квартири не заходив. [PERSON] йому не говорив, що не може потрапити до квартири. Допитаний в судовому засіданні 6 лютого 2019 року в якості свідка [PERSON] дав показання про те, що у 2017 році на прохання [PERSON] перевозив речі з квартири по [ADDRESS] до будинку його матері по [ADDRESS]. Він чекав [PERSON] в машині, коли той вдруге виніс речі, підійшла [PERSON] і почала на нього кричати, щоб той забирав одразу всі речі. Потім вони їздили за холодильником, коли вони вдруге приїхали за речами, речі стояли на площадці в під'їзді, [PERSON] нікого в квартиру не пустила. Речі перевозили до матері [PERSON], в якої він жив, оскільки вона потребувала стороннього догляду. Допитаний в судовому засіданні 6 лютого 2019 року в якості свідка [PERSON] дав показання про те, що він знайомий з [PERSON] з 1985 року. У 2017 році вони разом виконували ремонтні роботи в будинку [ADDRESS], в якому проживали: він - на першому поверсі, [PERSON] - на п'ятому. В 2016-2017 роках вони ремонтували дах в будинку. Коли він познайомився з [PERSON], той проживав у квартирі з матір'ю, потім він проживав у квартирі зі своєю сім'єю. Востаннє він бачив [PERSON] у квартирі у 2017 році, коли саме - не пам'ятає. Йому відомо, що [PERSON] проживає у своєї матері, яка хворіє, має захворювання ніг, їй важко пересуватись. Востаннє він її бачив десь у вересні - на початку жовтня, у зв'язку з хворобою вона вже не виходила з будинку. До літа 2017 року [PERSON] часто бував у будинку [ADDRESS], він точно проживав в квартирі до середини 2017 року. На Новий рік він був у квартирі [PERSON], [PERSON] у квартирі не було. У 2017 році він бачив, як [PERSON] підіймався у квартиру. Допитана в судовому засіданні 6 лютого 2019 року в якості свідка [PERSON] дала показання про те, що з 2016 року вони приїздила до [PERSON], однак [PERSON] вона не зустрічала. Таку ситуацію вона бачила неодноразово. З [PERSON] вони часто спілкуються по телефону, і та завжди сама. Зі слів останньої їй відомо, що з [PERSON] вона не проживає з 2015 року. Вона проживає з іншим чоловіком. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові, та просили суд їх задовольнити, зазначаючи при цьому, що позивачем були надані належні, допустимі та достатні докази того, що вже три роки відповідач не проживає в квартирі позивача, не несе витрат по утриманню чи ремонту житла без поважних причин. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень про те, що позивач чинить відповідачу перешкоди у користуванні квартирою, не надано жодного доказу на підтвердження того, що він звертався до [PERSON] про надання доступу до квартири. Заява, подана [PERSON] до правоохоронних органів від 05.09.2018 року щодо перешкод у користуванні квартирою підтверджує лише те, що він не проживав і не мав бажання проживати у квартирі позивача та до 05.09.2018 року не вважав, що його права якимось чином порушені. Більше того, [PERSON] виїхав добровільно з квартири, забравши з неї належне йому майно, яке було добровільно поділене між ним та [PERSON] після розірвання шлюбу. Також [PERSON] не було надано належних та допустимих доказів здійснення догляду за [PERSON] та не вказано час, протягом якого від здійснював догляд. Проти зустрічного позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Так, вимога про вселення [PERSON] в квартиру позивача на підставі ст.64 ЖК України є необґрунтованою та незаконною, законодавчі підстави вселення його до квартири відсутні. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечували в повному обсязі, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованим, при цьому посилались на поважність причин не проживання [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання в [ADDRESS]. Зокрема, він проживає у своєї матері [PERSON] по [ADDRESS] у зв'язку з тим, що доглядає свою матір, яка є інвалідом І групи та потребує стороннього догляду. Крім того, він не може потрапити до квартири, оскільки [PERSON] його не впускає та не надає ключі від вхідних дверей, а тому він не може вільно потрапити до квартири. Твердження позивача [PERSON] про те, що він добровільно виїхав з квартири, забравши з неї все своє майно, не відповідають дійсності. Так, дійсно він забрав з квартири майно, яке було поділене між ним та позивачем після розірвання шлюбу, однак не тому, що мав на меті виїхати з квартири. Вказане майно, зокрема холодильник та мікрохвильова піч, йому було необхідне для користування у побуті за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з доглядом за матір'ю. Суд, заслухавши вступне слово сторін та їх представників, їх додаткові пояснення, показання свідків, вивчивши відзив відповідача, відповідь на відзив позивача, дослідивши наявні в справі докази, приходить до наступних висновків. Згідно договору дарування квартири від 11 липня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори Солопун М.І. 11.07.2002 року та зареєстрованого в реєстрі за №1-1348, [PERSON] належить двохкімнатна квартира за №34, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 03.05.2018 року №2179 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1966 року народження, та [PERSON], 1975 року народження (а.с.18). Зазначені обставин також підтверджуються записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] та довідкою органу реєстрації апарату виконавчого комітету Кролевецької міської ради від 24.05.2018 року №459, згідно яких [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 21.01.1999 року року по теперішній час (а.с.13-14, 21). Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 5 травня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що сторони два останні роки не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу, як зазначає позивачка у позовній заяві, є втрата любові та поваги одне до одного, відсутність спільних планів на майбутнє (а.с.15). У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що угоди між [PERSON] та [PERSON], як власником квартири, щодо порядку користування вказаною квартирою не було. Частиною 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовується правила, встановлені ст.162 ЖК УРСР Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили сімейні відносини. Той факт, що сторони вже не підтримують сімейних відносин не позбавляє [PERSON] права на користування квартирою [ADDRESS] і позбавлення останнього права користування спірним житлом повинно відбуватися із урахуванням положень ст. 405 ЦК України. Під час розгляду справи судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами 5 травня 2017 року [PERSON] за місцем реєстрації - у квартирі [ADDRESS] не проживає, що підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], які мешкають в будинку по [ADDRESS], підтвердили, що [PERSON] проживав у квартирі за місцем реєстрації до середини 2017 року, [PERSON] неодноразово бачив, як той піднімається по сходах до квартири, також в 2017 році [PERSON] приймав участь у ремонтних роботах з приводу ремонтування даху в будинку. Таким чином, суд вважає доведеними доводи позивача за первісним позовом [PERSON] про відсутність відповідача за первісним позовом [PERSON] за місцем своєї реєстрації - в квартирі [ADDRESS] подан один рік. Відсутність відповідача у спірному житловому приміщенні - квартирі [ADDRESS] зумовлено поважними причинами вимушеного характеру. Так, судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], що сторонами не заперечується. [PERSON], [INFO], є особою з інвалідністю І групи (а.с.36) Згідно довідок Кролевецького районного ЦПМСД від 14 квітня 2017 року та 13 квітня 2018 року [PERSON], жителька [ADDRESS], потребує постійного стороннього догляду та непридатна до самообслуговування (а.с.40, 41). [PERSON] за станом здоров'я постійно може надавати соціальні послуги особам з інвалідністю та людям похилого віку, про що зазначено у довідках Кролевецького районного ЦПМСД від 14 квітня 2017 року та 13 квітня 2018 року (а.с.40, 41). За змістом довідки управління соціального захисту населення Кролевецької РДА Сумської області №4776 від 12.07.2017 року [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Кролевецької РДА і одержує компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги на особу [PERSON], [INFO]. Копменсація призначена з 04.06.2014 р. по 29.02.2016 року, з 18.04.2017 р. по 13.04.2018 року. Справа №670930 (а.с.39). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] останній проживав у своєї матері [PERSON] по [ADDRESS]. Так, допитаний судом свідок [PERSON] підтвердив, що у 2017 році на прохання [PERSON] перевозив речі з квартири по [ADDRESS] до будинку його матері по [ADDRESS], де він жив та доглядав за матір'ю, яка потребувала стороннього догляду. Допитаний судом свідок [PERSON] дав показання про те, що йому відомо, що [PERSON] хворіє, має захворювання ніг, їй важко пересуватись. Востаннє коли він її бачив, у зв'язку з хворобою вона вже не виходила з будинку. Факт того, що [PERSON] проживав у своєї матері [PERSON] по [ADDRESS] та здійснював за нею догляд не заперечується [PERSON], яка у відзиві на зустрічну позовну заяву зазначила, що [PERSON] не міг проживати за місцем реєстрації у зв'язку з тим, що здійснював постійний догляд за хворою матір'ю (а.с.53). В викладеного вбачається, що [PERSON] не мав та не має можливості проживати за зареєстрованим місцем проживання по [ADDRESS] з поважних причин, а саме: у зв'язку зі здійсненням догляду за своєю матір'ю [PERSON], яка потребує постійного стороннього догляду та непридатна до самообслуговування. За змістом ч.2 ст.405 ЦК України обов'язковими умовами для визнання відповідача за первісним позовом, як колишнього члена сім'ї позивача за первісним позовом, таким, що втратив право користування спірним житлом, є: 1) його відсутність у цьому приміщенні понад один рік, 2) неповажність причин такої відсутності; 3) відсутість домовленості про користування житлом після спливу одного року. Як вже зазначалось раніше, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ч.2 ст.405 ЦК України, які поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили сімейні відносини. Однак суд вважає за необхідне прийняти до уваги також і роз'яснення, які містяться в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» - у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Тобто поважними причинами відсутності особи у житловому приміщенні серед іншого, є перебування у осіб, які потребують догляду. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати [PERSON] таким, що понад один рік без поважних причин не користувався спірним житлом, а також, відповідно, для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. Окрім того, слід зазначити, що [PERSON] не міг вільно потрапити до спірного житла, оскільки після розірвання шлюбу з [PERSON] він віддав їй ключі від квартири, що останньою не заперечується. Сторонам, зокрема позивачу [PERSON], надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їй законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обов'язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України - позивач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені нею обставини. Позивачем за первісним позовом доведено належними та допустимими доказами відсутність [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - в квартирі [ADDRESS] подан один рік, однак доказів неповажності причин такої відсутності, що передбачено ч.2 ст.405 ЦК України не надано, навпаки вона погоджується, що [PERSON] не міг проживати за місцем реєстрації у зв'язку з тим, що здійснював постійний догляд за хворою матір'ю. Як на підставу своїх вимог позивач [PERSON], серед іншого, посилається на те, що відповідач [PERSON] не несе витрат по утриманню житла. Однак зазначені доводи спростовуються наступним. Так, з наданих [PERSON] документів, а саме: довідок КП "Кролевецька житлово-експлуатаційна контора" від 18.06.2018 року, КП «Кролевецьводоканал» від 18.06.2018 року, ПАТ "Сумиобленерго", ТОВ "СУМИГАЗ ЗБУТ" вбачається, що [PERSON], житель [ADDRESS], має пільги як інвалід війни по сплаті комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] (а.с. 75, 76, 77, 78, 79, 80). Враховуючи викладе, в суду наявні підстави зробити висновок про те, що [PERSON] не втрачав інтересу до спірного житлового приміщення, мав намір проживати в ньому в подальшому, а його відсутність викликана поважними причинами вимушеного характеру. Що стосується доводів [PERSON] про те, що в 2017 році [PERSON] забрав із квартири останні речі, які вони поділили між собою як спільне майно подружжя, то слід зазначити наступне. Згідно розписки [PERSON] від 16.06.2017 року, яка міститься в матеріалах справи, 16 червня 2017 року він отримав майно, набуте за час шлюбу, яке поділене за спільною згодою з [PERSON], а саме: холодильник, мікрохвильова піч, стереомагнітофон (а.с.57). Зазначене майно було вивезене [PERSON] до будинку матері по [ADDRESS], про що в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] Однак суд погоджується з доводами [PERSON], що вказане майно, зокрема така побутова техніка як холодильник та мікрохвильова піч, було йому необхідне для використання у побуті за місцем його проживання у матері по [ADDRESS] у зв'язку з доглядом за нею, а тому підстави зробити висновок про те, що забираючи зазначені речі з квартири, він не збирався проживати в ній в подальшому, відсутні. Всупереч ст.81 ЦПК України позивачем [PERSON] не надано беззапечених доказів відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік та відсутність його речей. [PERSON] в судовому засіданні неодноразово зазначив про наявність у квартирі його взуття та змінного одягу - у кладовці, чого не спростовано позивачем [PERSON] Таким чином, оцінивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають задоволенню. Судом не встановлено підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. [PERSON] вселилився до спірного житлового приміщення в установленому законом порядку та набув прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК УРСР. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Угоди між [PERSON] та [PERSON], як власником квартири, щодо порядку користування вказаною квартирою не було. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що позивач був вселений та проживав у будинку як член сім'ї власника квартири (до 11.07.2002 року - як син власника [PERSON], з 11.07.2002 року - як чоловік власника [PERSON]), відповідач за зустрічним позовом [PERSON] створює йому перешкоди у користуванні житлом - не надає ключі від вхідних дверей та у добровільному порядку не вселяє позивача за зустрічним позовом у будинок, чим обмежує житлове право останнього, гарантоване ст.47 Конституції України, суд приходить до висновку, що порушене право позивача за зустрічним позовом [PERSON] підлягає захисту шляхом вселення його у квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні вказаною квартирою. Позивач за первісним позовом не позбавлена можливості звернутись до суду з позовом за наявності відповідних підстав про виселення [PERSON] в порядку ст.ст. 116, 169 ЖК УРСР. Згідно ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем за первісним позовом [PERSON] покладаються на [PERSON], які фактично нею сплачені. Оскільки позивача за зустрічним позовом звільнено від сплати судових витрат, суд стягує з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до ст. ст. 15, 16, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 9, 156 ЖК УРСР,

Outcome: approved