Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування №BISiVІP00041842 від 08.06.2011 року в розмірі 152 572,03 грн., посилаючись на те, що відповідно до умов вказаного договору банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 50 000 грн. на поточні потреби строком до 08.06.2014 року. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору за відповідачем наявна заборгованість в розмірі 152 572,03 грн., яку банк просить стягнути в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.61-62). 10.11.2015 року до суду надійшла довідка Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Івано-Франківській області, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO] 07.06.2013 року знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та вибув в м.Івано-Франківськ (а.с.47). Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На виконання вищезазначеної статті судом було повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, проте, відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.67, 68). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договору банківського обслуговування, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. 08.06.2011 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування №BISiVІP00041842, за яким банк надав, а позичальник (відповідач) отримав грошові кошти в сумі 50 000 грн. та зобов'язався погасити кредит до 08.06.2014 року. Умовами п. 3 договору передбачено обов'язок позичальника сплатити 10% річних за користування кредитом. Згідно договору відповідач зобов'язався щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення коштів у сумах не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту та процентів, встановлених в Графіку (а.с.5-11, 14, 15). Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач належно їх не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором банківського обслуговування №BISiVІP00041842 від 08.06.2011 року (а.с.12, 13). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Пунктами 4.2. та 4.3. договору визначено штрафні санкції: у випадку невиконання позичальником обов"язку, передбаченого п.3.3.3 загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов"язань за договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в п.8 Спеціальної частини договору; у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов"язань (а саме неповерненої чургової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 спеціальної частини договору. Позивачем станом на 21.05.2015 року проведено розрахунок заборгованості за договором банківського обслуговування №BISiVІP00041842 від 08.06.2011 року, відповідно до якого нараховано заборгованість відповідача за кредитом в загальній сумі 152 572 грн. 03 коп., в тому числі: 30 969 грн. 46 коп. - заборгованість за кредитом, 8 372 грн. 90 коп. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 15 750 грн. 00 коп. - комісія за розрахункове обслуговування, 97 479 грн. 67 коп. - плата за пропуск платежів (а.с.12, 13). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором банківського обслуговування відповідачем не представлено суду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну (а.с.22). Відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 від сплати судового збору звільняються Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов"язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 1 525,72 гривень судового збору (згідно п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, внесеними згідно із Законом № 590-VII від 19.09.2013 розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру з 23.10.2013 року становить1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 530, 611, 612, 546 ч.1, 548 ч.1, 1050 ч.2, 1054 ч.2, 1166, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved