Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

В січні 2015 р. Концерн « Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну « МТМ» Жовтневого району (надалі по тексту - Концерн « МТМ») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. В обґрунтування заявленої вимоги зазначило, що 29.09.2014 р. Концерн « МТМ» звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з вересня 2011 р. по серпень 2014 р. в сумі 14 517,36 грн. 06.10.2014 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ по справі про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 14 517,36 грн. 21.10.2014 р. ухвалою того ж суду судовий наказ від 06.10.2014 р. по справі про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 14 517,36 грн. скасовано. На підставі п.2 ч.8 ст. 105-1 ЦПК України Концерн «МТМ» звернувся до суду з цим позовом, в якому зазначив, що згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. « Про визначення виконавців житлово-господарських послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн « МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну « МТМ». Позивач у період з вересня 2011 р. по серпень 2014 р. надав відповідачу послуги з централізованого опалення у приміщення, розташоване за адресою : [ADDRESS] на загальну суму 14 517, 36 грн. Станом на 01.09.2014 р. відповідач здійснив оплату за надані послуги на суму 0 грн. Загальна сума заборгованості складає 14 517, 36 грн. На адресу відповідача направлялися претензії стосовно наявності заборгованості, які ним залишалися поза увагою. За вказаний період заперечень з боку відповідача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення на адресу концерну « МТМ» не надходило. На підставі викладеного та статей 67, 68 ЖК України, статей 509, 526 ЦК України, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 630 від 31.07.2005 р., позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з вересня 2011 р. по серпень 2014 р. в сумі 14 517,36 грн. В суді представник позивача позов підтримала з підстав, викладених по текстам позову та письмових пояснень, та просила його задовольнити. Представник відповідача в суді проти позову заперечував з наступних підстав. По-перше, позивачем пропущений строк позовної давності. Вважає, що строк вимоги позивача розпочався з вересня 2011 року і сплинув у вересні 2014 року, а з позовом Концерн « МТМ» звернувся лише 15.01.2015 р. По-друге, 28.11. 2007 р. [PERSON] придбав у власність [ADDRESS]. Попереднім власником квартири було видалено батареї тепломережі, та підготовлено підґрунтя для встановлення автономного газового отеплення. В 2008 р. відповідач звернувся до ВАТ « Запоріжгаз» з метою реконструкції системи газопостачання в своєї квартирі з додатковим встановленням опалювального газового пристрою. Погодження ним було отримано, при цьому було проведено проектування та будівельно-монтажні роботи спеціалізованими організаціями, забезпечений розрахунок витрати газу, забезпечено технічне обслуговування газового приладу у встановленому порядку , проект реконструкції системи газопостачання погоджено з КП ВРЕЖО №2, та виконано інші необхідні заходи. 12.01.2010 р. у зв»язку з встановленням газового опалення, він вимушений був провести реконструкцію своєї квартири. На підставі проведеного аналізу відповідності виконаної реконструкції вимогам діючих норм та правил, ГУАтаМ узгодило реконструкцію зазначеної квартири. Всі будівельні роботи по перебудуванню квартири були погоджені виконавчим комітетом Запорізької міської ради відповідно до рішення № 78/22 від 02.03.2010 року. Проте, починаючи з 18.06.2008 р. відповідач почав користуватися встановленим в його квартирі автономним опаленням. 18.08.2014 р. [PERSON] звернувся до Концерну « МТМ» з заявою про вирішення питання щодо надання йому дозволу на відключення від мережі центрального опалення та встановлення автономного в своїй квартирі, на що йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до міжвідомчої комісії районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району м. Запоріжжя. 13.10.2014 р. комісією йому було відмовлено в наданні погодження на встановлення автономного опалення в квартирі. 06.10.2014 р. за судовим наказом з нього на користь Концерну « МТМ» було стягнуто заборгованість по сплаті витрат за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення в розмірі 14 517, 36 грн. станом на 01.09.2014 р. за період з вересня 2011 р. по серпень 2014 р. 21.10.2014 р. за його заявою судовий наказ було скасовано. 10.11.2014 р. він звернувся з претензією до Концерну « МТМ» на якість теплопостачання і вимогою перерахунку платні у зв»язку з фактом недопостачання послуг. 21.11.2014 р. ним отримано відповідь про відмову в проведенні перерахунку та наголошено про необхідність за власний рахунок привести приміщення до попереднього стану шляхом приєднання до системи централізованого опалення будинку. Отже, в позові слід відмовити з тих підстав, що будь-якого договору з Концерном « МТМ» відповідач не укладав та не підписував, оскільки його квартира вже була відключена від мережі центрального опалення, а позивач технічно вже не мав можливості надавати йому будь-які послуги, за які безпідставно вимагає оплату. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши їх матеріалами справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований і мешкає за адресою: [ADDRESS], яка підключена до централізованого опалення та постачання гарячої води. (а.с. 6) Крім того, на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 78/22 від 02 березня 2010 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], про що також свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 11.03.2010р. (а.с. 85) Централізоване опалення будинку [ADDRESS] здійснюється на підставі договору, укладеного з Концерном «Мііські теплові мережі». Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року „Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг" у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.09 року, виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн „МТМ" в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну „МТМ"" (п. 1.2. Рішення). (а.с. 14) Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року „Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг" у м. Запоріжжя, починаючи з 01.04.2011 року, виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву гарячої води визначено Концерн „МТМ" в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну „МТМ"" (п. 1.2. Рішення). (а.с. 15) Зазначені рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року та № 200 від 28.04.2011 року було офіційно надруковано у офіційному засобі масової інформації Запорізької міської ради - газеті „Запорізька січ". Правовідносини щодо прав та обов'язків між виконавцем з надання послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення і споживачем, порядок розрахунків за надання послуг, підстави й розмір відповідальності за неналежне виконання обов'язків регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про захист прав споживачів», розд. ІІ кн.. 5 ЦК України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та горячої води і водовідведення, іншими нормативними актами, а також умовами укладеного договору. Відповідно до п. 3 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року (далі за текстом Правила), послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 18 Правил, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься щомісячно. Тарифи за послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення встановлені додатком № 2 до Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 192 від 28.04.2010 року. За період з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2014 року відповідач [PERSON] спожив надані позивачем послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщенні квартири [ADDRESS], на загальну суму 14517,36 грн. (а.с. 7, 139) Станом на 01 жовтня 2014 року за вищезазначений період часу відповідач здійснив оплату за надані послуги в розмірі 4622,55 грн. Загальна сума заборгованості складає 1021,30 грн. У вересні 2014 року Концерн "Міські теплові мережі" в особі Філії Концерну "МТМ" Жовтневого району в порядку ч. 1 ст. 96 ЦПК України звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої вод в сумі 14517,36 грн., яка була задоволена та 06 жовтня 2014 року судом було видано судовий наказ. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року за заявою [PERSON]. було скасовано судовий наказ від 06 жовтня 2014 року, виданий за заявою Концерну "Міські теплові мережі" в особі Філії Концерну "МТМ" Жовтневого району про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої вод в сумі 14517,36 грн.. (а.с. 5) Згідно ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник та наймач (орендатор) будинку, квартири - споживач послуг зобов'язаний, у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житло-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Відповідно до п.1 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», ці правила регулюють правовідносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За таких обставин, з урахуванням наведених норм права зобов'язання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення несе користувач/власник житлового будинку, квартири, як споживач. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов"язані своєчасно вносити оплату за комунальні послуги. Статтею 64 ЖК України передбачено, що наймач і всі повнолітні члени сім'ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов'язаннями, пов'язаними з найманням житла. Крім того, ст. ст. 11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами. В даному випадку підставою для виникнення взаємних прав та обов»язків між сторонами по справі є акти органів місцевого самоврядування: рішення Запорізької обласної ради та виконавчого комітету Запорізької міської ради. Виходячи з наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що відсутність договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов"язку сплачувати комунальні послуги, пов'язані з утриманням майна, яке перебуває у його власності або користуванні. Наданий стороною позивача в обґрунтування своїх позовних вимог розрахунок заборгованості [PERSON] складений з чітким зазначенням суми заборгованості за кожен місяць отримання споживачем централізованого опалення, а тому приймається судом та покладається в основу рішення, оскільки будь-якого іншого розрахунку чи обґрунтованого заперечення проти зазначеного розрахунку відповідачем не надано. Аналізуючи перелічені норми матеріального права, дослідивши письмові докази по справі, надані сторонами по справі, та перевіривши їх відповідність вимогам ЦПК України, взявши до уваги письмову заяву представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі" в особі Філії Концерну "МТМ" Жовтневого району до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованих опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2014 року (включно) є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, в даному випадку представник відповідача обґрунтовує свої заперечення тим, що [PERSON] 28.11. 2007 р. придбав у власність [ADDRESS]. Попереднім власником квартири було видалено батареї тепломережі, та підготовлено підґрунтя для встановлення автономного газового отеплення. В 2008 р. відповідач звернувся до ВАТ « Запоріжгаз» з метою реконструкції системи газопостачання в своєї квартирі з додатковим встановленням опалювального газового пристрою. З 18.06.2008 р. [PERSON] почав користуватися встановленим в його квартирі автономним опаленням, а тому послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не отримував та технічно їх отримати не міг. Аналізуючи зазначені позивачем підстави та надані суду докази, суд приходить до наступного. Згідно п.25 вказаних Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно з пунктом 26 Правил (у редакції з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268) відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 і зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 року за № 1478/11758 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 6 листопада 2007 року № 169), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Зокрема, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії (далі - Комісія) з письмовою заявою про відключення від мереж центрального опалення. Згідно з пунктом 2.2 зазначеного Порядку Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та відповідно до неї. Внесені до Порядку зміни унеможливлюють відключення від центрального опалення окремих квартир будинку і передбачають можливість відключення від тепломереж будинку в цілому за рішенням загальних зборів, за згодою всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з центрального опалення та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. По закінченні робіт складається акт про відключення приміщення (будинку) від мереж центрального опалення і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Затвердження акта на черговому засіданні Комісії є підставою для перегляду сторонами умов договору про надання послуг з централізованого опалення. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Як вбачається з вищенаведених норм діючого законодавства України, процедура припинення постачання теплової енергії споживачу має певний порядок та може здійснюватись лише постачальником (виробником) особисто або іншими особами за попереднім погодженням постачальника (виробника). Заявник не надав суду доказів відключення від мережі централізованого опалення з дотримання відповідної процедури, що передбачена чинним законодавством, відтак нарахування плати за централізоване опалення є правомірним, а посилання представника відповідача в цій частині неспроможними. Надалі, представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, вважає, що строк вимоги позивача розпочався з вересня 2011 року і сплинув у вересні 2014 року, а з позовом Концерн «МТМ» звернувся лише 15.01.2015 р. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно положень ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників. Частиною 1 ст. 95 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 ЦПК України. Пунктом 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України встановлено, що судовий наказ видається, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, що у вересні 2014 року Концерн "Міські теплові мережі" в особі Філії Концерну "МТМ" Жовтневого району в порядку ч. 1 ст. 96 ЦПК України звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), яка була задоволена та 06 жовтня 2014 року судом було видано судовий наказ. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року за заявою [PERSON] було скасовано судовий наказ від 06 жовтня 2014 року, виданий за заявою Концерну "Міські теплові мережі" в особі Філії Концерну "МТМ" Жовтневого району про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) (а.с. 5) Враховуючи вимоги зазначеної норми права, суд приходить до висновку, що в даному випадку заява представника відповідача про застосування строку позовної даності не підлягає задоволенню, оскільки позивач в межах строку позовної давності реалізував своє право на стягнення заборгованості, шляхом звернення до суду в порядку ст. 96 ЦПК України із заявою про видачу судового наказу. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми судового збору в розмірі 243,60 грн., також підлягає задоволенню.

Outcome: approved