Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Любимівська сільська об`єднана територіальна громада про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначає, що у після смерті батька він не може у позасудовому порядку оформити право власності на спадкове майно. Представник [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] з, площею 0,245 га та домоволодіння з будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яке складається з: «А1» Житловий будинок загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 30, кв.м., «Б1» Літня кухня (площа основи (забудови)26,3 кв.м), «Б2» прибудова (площа основи (забудови)27,8 кв.м), «В1» Сарай (площа основи (забудови)13,0 кв.м), «Г1» Убиральня (площа основи (забудови)2,3 кв.м), «Д1» Гараж (площа основи (забудови) 26,0 кв.м), «Е1» Вольер (тимчас) (площа основи (забудови)5,4 кв.м), №1-3 Споруди. Відповідач [PERSON] та представник Любимівської сільської об`єднаної територіальної громади будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. На підставі ст. 280 ЦПК України за згодою представника позивача суд розглядає справу в заочному порядку. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного. Позови,\~що виникають\~із приводу\~нерухомого майна,\~пред`являються за\~місцезнаходженням майна\~або основної\~його частини (частина 1 статті 30 ЦПК України). Оскільки предметом позову цій справі є визнання права власності на земельну ділянку на території Дніпровського району Дніпропетровської області справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У абзаці 10 пункту 9\~рішення Конституційного Суду України від 30 січня\~\~2003 року № 3-рп/2003\~правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може\~захистити цивільне\~право або\~інтерес іншим\~способом,\~що встановлений\~договором або\~законом чи\~судом у\~визначених законом\~випадках.\~ Разом із цим, відповідно до ч 3. ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень\~частин другої - п`ятої статті 13\~цього Кодексу. Так, відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях.\~Суд сприяє\~всебічному і\~повному з`ясуванню\~обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є сином померлого спадкодавця [PERSON] , що помер [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] та домоволодіння з будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яке складається з: «А1» Житловий будинок загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 30, кв.м., «Б1» Літня кухня (площа основи (забудови)26,3 кв.м), «Б2» прибудова (площа основи (забудови)27,8 кв.м), «В1» Сарай (площа основи (забудови)13,0 кв.м), «Г1» Убиральня (площа основи (забудови)2,3 кв.м), «Д1» Гараж (площа основи (забудови)26,0 кв.м), «Е1» Вольер (тимчас) (площа основи (забудови)5,4 кв.м), №1-3 Споруди. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15 січня 2019 року, актовий запис №112 від 15.01.2019р., наявна в матеріалах справи. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06 травня 1997 року виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів батьками [PERSON] є: батько [PERSON] , мати - [PERSON] . 27.02.2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. та подав заяву про прийняття спадщини, яка була зареєстрована у визначеному порядку та була відкрита спадкова справа №3/2019. 12.04.2021року [PERSON] отримано Постанову приватного нотаріуса Кохан Г.Л. про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зі змісту цієї відмови вбачається, що приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що згідно отриманої відповіді від 24.04.2019р. за №6130 КП «Дніпропетровське`МБТІ» Дніпропетровської обласної ради, на запит під час ведення спадкової справи щодо надання інформації стосовно реєстрації нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , встановлено відсутність відомостей про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно. Тобто відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та відсутність відомостей про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини. У встановлений законом спосіб позивач не має змоги оформити належне йому спадкове майно, тому [PERSON] вимушений звернутися до суду із даним позовом. Спадкодавець [PERSON] за життя не встиг оформити право власності на домоволодіння розташованого по [ADDRESS] , в якому був зареєстрований з моменту його побудови, про що свідчить Прибудинкова книга, та який [PERSON] успадкував від свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , та мати [PERSON] яка померла [INFO] , шляхом прийняття спадщини, відповідно до ч.1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець для вступу у права на спадкування має прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, інших спадкоємців немає. Факт того, що особа за життя не оформила свого права на спадкове майно після смерті батька, матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Постанова КЦС ВС від 31.08.2020р. справа №350/1850/17, (61-42603св18). Згідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. У відповідності до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як зазначено у ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст.1296 та 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У відповідності до ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Як зазначено у ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд дійшов до висновку, що вимоги у позові у частині визнання за ним права власності на домоволодіння з будівлями та спорудами по [ADDRESS] , знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак позов у цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, суду позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог у частині визнання права власності на земельну ділянку у с. Любимівка Дніпровського району Дніпропетровської області, а саме, що зазначений об`єкт нерухомості було передано у власність спадкодавцю, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до\~ст.\~141,\~142\~ЦПК України\~необхідно стягнути\~з [PERSON] на користь [PERSON] (РНОКПП\~ [NUMBER] ) сплачений при подачі позову судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 908 грн.

Outcome: partial