Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач, Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічно акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі - ПОП ПМГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») звернулася до суду з вищеназваним позовом. Позовні вимоги неодноразово уточнювалися позивачем. В останній редакції від 30.04.2014 року позивач просив визнати недійсними та скасувати накази №531 від 19.04.2013 року «Про внесення змін до організаційної структури підприємства» та №582 від 29.04.2013 року «Про вивільнення працівників», обґрунтовуючи тим, що Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі - ПАТ "АМКР") видав їх незаконно, без належного попереднього узгодження з профспілковими комітетами. Зазначеними наказами передбачено виключення із штатного розпису і організації структури управління ПАТ "АМКР" на ділянці бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління підприємства підділянки «Управління громадського харчування і торгівлі департаменту з персоналу» (надалі - «УГХіТ ДП») штатною кількістю 18 осіб, які підлягали переведенню до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпусгруп Комтек» (надалі - ТОВ «Корпусгруп Комтек»), визначеного виконавцем надання послуг по забезпеченню та організації харчування за результатами тендеру, а у разі відмови - звільненню. В судовому засіданні представник позивача - Панадій С.В. ( довіреність від 04.01.2013 року, дійсна до 31.12.2015 року) / а.с.114/ підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в уточненій позовній заяві, та посилаючись на те, що в порушення вимог чинного законодавства, відповідачі допустили необґрунтоване скорочення штату; рішення про внесення змін в організаційну структуру управління підприємства не погоджено з профспілковим комітетом; ліквідовано посаду робітниці, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тощо. Крім того, представник вказувала, що оскаржувані накази суперечать положенням Колективного договору, який діє на підприємстві, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 39 Закону України «Про зайнятість населення», а укладений між ПАТ «АМКР» та ТОВ «КорпусГрупп Комтек» Договір «Про надання послуг в галузі організації харчування» за № 1540 від 22.04.2013 року є по суті договором про застосування праці, а не цивільно-правовим договором, тому просила позов задовольнити. Представник відповідача Майстренко О.С. заперечував проти позову, зазначивши, що згідно з ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює численність працівників і штатний розпис. Саме на підставі положень ст. 64 ГК України ПАТ «АМКР» видало оскаржуваний наказ № 531 щодо вдосконалення своєї організаційної структуру, згідно з п. 1 якого на дільниці «Бухгалтерський облік та фінансова звітність» з 15.07.2013 року ліквідовано піддільницю «УГХіТ ДП» та виключено зі штатного розпису 18 одиниць. У подальшому, а саме 29.04.2013 року видано наказ № 582 "Про вивільнення працівників", де було передбачено порядок та процедуру здійснення вивільнення працівників, що підпадають під скорочення, та їх подальше працевлаштування, створено комісію по планованому можливому вивільненню працівників. Доводи позивача є безпідставними, оскільки відповідно до чинного законодавства не передбачено Зх місячний строк повідомлення професійних спілок про наступне вивільнення працівника, навіть якщо мова йде про масове звільнення, більш того законодавство не передбачає негативних наслідків для роботодавця, якщо цей строк не дотримано, та законом не передбачено даний факт як підставу для визнання незаконними дій підприємства стосовно внесення змін до штату та структури підприємства. Однак, відповідач повідомляв позивача про заплановані звільнення листами, якими доводив до відома профспілку про заплановану ліквідацію УГХіТ, що спростовується випискою з протоколу засідання президії профкому від 15.03.2013 року № 150, зі змісту якого вбачається поінформованість профспілки у запланованому скороченні. Крім того, внесення змін до штату підприємства було здійснено лише з 15.07.2013р., відповідач завчасно більш ніж за три місяці до намічуваних звільнень проінформував профспілки та позивача про намічувані звільнення працівників, а тому вимоги ст. 22 ЗУ "Про профспілки, їх права та гарантії діяльності", п. 2.15 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011 - 2012роки та вимог ст. 13 Конвенції МОП № 158 відповідачем не порушені. Також вказував, що вимоги пунктів пунктів 4.1, 9.6 Колективного договору протирічать діючому законодавству, а саме ч. З ст. 64 ГКУ, ч. 5 ст. 65 ГКУ, ст. 58 ЗУ «Про акціонерні товариства», які передбачають самостійність підприємства в вирішенні питань стосовно штатної чисельності та те, що керівник підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства, за винятком питань віднесених до компетенції інших органів підприємства, та у судовому порядку ці пункти визнано недійсними. Також представник зауважував, що відповідно до ст. 97 ЦКУ позивач (профспілка) по справі не є органом управління підприємства, тому права приймати участь у вирішенні усіх питань підприємства, в тому числі питань штатної чисельності підприємства, не має. Посилання позивача, в обґрунтування своїх вимог, на порушення відповідачами ст. 39 Закону України «Про зайнятість населення», є безпідставними, оскільки вказана стаття передбачає порядок діяльності суб'єктів господарювання, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в України в іншого роботодавця, тобто які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні, у той час як ТОВ «Корпусгрупп Комтек» надає послуги з громадського харчування та готельного обслуговування. Що стосується посилань позивача на звільнення працівниці, яка перебуває в декретній відпустці, то вона не звільнена, підприємство не видавало наказ про її звільнення, а після закінчення її відпустки їй буде запропоновано перелік посад згідно її кваліфікації, спеціальності. На підставі викладеного, представник вважає вимоги позивача безпідставними та просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з урахуванням наступних обставин та норм чинного законодавства. Так, в судовому засіданні встановлено, що ПАТ «АМКР» видано 19.04.2013 року наказ №531 «Про внесення змін до організаційної структури управління підприємства» (надалі - наказ № 531), яким визначено, що у зв'язку з передачею непрофільних для підприємства функцій - послуг із забезпечення і організації громадського харчування, їх виконавцем, за результатами тендера, обрано ТОВ «КорпусГруп Комтек» /а.с.7-9/. Пунктами 1.1, 2.5, 4 зазначеного наказу передбачено виключити з 15.07.2013 року із штатного складу та організаційної структури підприємства на ділянці бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління підприємства підділянку «УГХіТ ДП» штатною чисельністю 18 осіб та забезпечити їх звільнення у зв'язку з переводом до ТОВ «КорпусГруп Комтек» з виплатою грошовою компенсації за рахунок власника, у разі подання відповідних заяв до 01.05.2013 року, а у разі відмови від звільнення у зв'язку з переводом - забезпечити працевлаштування таких робітників на інші вакантні робочі місця на підприємств з урахуванням відповідної кваліфікації або звільнення у відповідності з вимогами КЗоТ України /а.с.8/. Наказом №582 по підприємству ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 29.04.2013 року «Про вивільнення робітників», згідно якого наказано виключити з 15.07.2013 року із організаційної структури управління ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" і штатного розпису бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління підприємства підділянку «УГХіТ ДП», яке включає в себе професійні назви робіт і посад, що маються в ньому, з передачею виконання функцій бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління громадського харчування та торгівлі департамента з персоналу ТОВ "КорпусГруп Комтек" на умовах договору про надання послуг /а.с. 10-13/. Пунктами 6, 7 наказу № 582 передбачено, у разі відмови вивільнюваних працівників, таких, що не мають передбачених законодавством обмежень при звільненні, від усіх запропонованих підприємством варіантів продовження трудових взаємовідносин, звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України /а.с.12,13/. Відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно змін №15 до штатного розкладу від 30.04.2013 року, зареєстрованому за №05-1658 із штатного складу та організаційної структури підприємства на ділянці бухгалтерського обліку і фінансової звітності управління підприємства під ділянки «УГХіТ ДП», на підставі наказу №531, має бути виключено18 осіб: головний бухгалтер ( одна одиниця), ведучий спеціаліст ( одна одиниця), спеціалісти ( 16 одиниць) /а.с.122/. З довідки ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" №05-2767 від 03.11.2014 року вбачається, що на дату видання наказу №531 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку знаходився один спеціаліст «УГХіТ ДП» бухгалтерського обліку і фінансової звітності /а.с.159/, за якою відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустку» зберігається місце роботи (посада) на період відпустки, тому вона не може бути звільнена на підставі наказів №531 і №582. В судовому засіданні сторони не заперечували, що спеціаліст «УГХіТ ДП», яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не звільнена, наказ про її звільнення не видавався ПАТ «АМКР», тому твердження позивача про те, що ця особа втратила роботу є безпідставними. Крім того, суд враховує, що частиною 3 ст. 64 Господарського кодексу України, передбачено право підприємства самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис, а у відповідності до ч.2 ст. 65 ГКУ власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Згідно з п. 8.4.1 Статуту ПАТ "АМКР" одноособовим виконавчим органом підприємства є генеральний директор підприємства, який здійснює управління поточною діяльністю підприємства та до компетенції якого належить виконання питань пов'язаних з поточною діяльністю товариства /а.с.233-236/. Аналізуючи положення Статуту ПАТ «АМКР», суд приходить до висновку, що рішення щодо внесення змін до організаційної структури підприємства одноособово приймає генеральний директор, який представляє виконавчий орган юридичної особи. Ні законодавство, ні Статут ПАТ «АМКР» не передбачають необхідності погодження питання щодо запровадження змін в організаційній структурі підприємства з профспілками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 97 ЦК України, ч. 1 ст. 89 Господарського кодексу, управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи. Відповідно до п. 8.4.1 Статуту ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" одноособовим виконавчим органом підприємства є генеральний директор підприємства, який здійснює управління поточною діяльністю підприємства та до компетенції якого належить виконання питань пов'язаних з поточною діяльністю товариства. Генеральний директор одноособово на свій розсуд та під власну відповідальність ухвалює всі рішення щодо питань, які складають його компетенцію. Відповідно до ст. 97 ЦКУ позивач (профспілка) по справі не є органом управління підприємства, тому права приймати участь у вирішенні усіх питань підприємства, в тому числі питань штатної чисельності підприємства, не має Враховуючи викладене, саме на підставі положень ст. 64, 65 ГКУ, а також відповідних положень Статуту ПАТ «АМКР» для вдосконалення своєї організаційної структури та у в зв'язку з передачею функцій по забезпеченню та організації громадського харчування ТОВ «КорпусГруп Комтек» підприємство видало наказ № 531 від 19.04.12р. "Про внесення змін до організаційної структури управління підприємства», та на виконання якого видано наказ №582 від 29.04.13р. "Про вивільнення працівників", де було передбачено порядок та процедуру здійснення вивільнення працівників, що підпадають під скорочення, та їх подальше працевлаштування, створено комісію по планованому можливому вивільненню працівників. Що стосується неузгодження з позивачем рішення про внесення змін в організаційну структуру управління підприємства, суд виходить з наступного. Встановлено, що у 2006 році між ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг» та Профспілковим комітетом первинної спілкової організації профспілки металургів і гірників України ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг", правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було підписано колективний договір на 2007-2008 роки (далі - Договір) /а.с.16-23/. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про колективні звори і угоди», згідно якої після закінчення строку дії колективний договір продовжує діяти того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором. Договір не переукладався та не був переглянутий сторонами. Пунктами 4.1, 9.7 Договору передбачено, що власник підприємства зобов'язався не допускати необґрунтованого скорочення робочих місць, а рішення, наслідком яких може бути звільнення працівників по п. 1 ст. 40 КЗпП України та рішення про ліквідацію, перепрофілювання, реорганізацію структурних підрозділів підприємства приймати після погодження з профспілковим комітетом /а.с.16-23/. Стаття 204 ЦКУ передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом. У випадку, якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, тоді, відповідно до ст. 215 ЦКУ, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Зміст пунктів 4.1., 9.6 Колективного договору прямо суперечить вимогами ч.3 ст. 64 ГКУ України, які мають вищу юридичну силу ніж умови Колективного договору. Оскільки, не зважаючи на те, що ст. 64 ГКУ визначає право самостійно вирішувати підприємству свою структуру та штат, вказані пункти Колдоговору обмежують це право, встановлюючи обов'язок погодження змін до структури та штату з профспілками. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків у відповідності до ст. 216 ЦКУ, а тому норми пунктів 4.1, 9.6 Колективного договору з моменту свого укладання не створювали жодних юридичних наслідків у тому числі обов'язок власника на погодження з профспілками своїх рішень, наслідком яких може стати звільнення за п.1 ст. 40 КЗпПУ. При цьому, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2013 року, яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.11.2013 року, а дані судові рішення залишені без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.02.2014 року, дані пункти Колективного договору (4.1. та 9.6.) визнано недійсними, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційним фактом та не потребує окремого доказування /а.с.205-215/. Таким чином, посилання позивача на порушення вимог Колективного договору при винесенні оскаржуваних наказів є безпідставними. Доводи позивача щодо скорочення посад працівників більше ніж за три місяці до фактичного звільнення працівників також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Статтею 49-4 КЗпП передбачено, що зайнятість суспільно корисною працею осіб, які припинили трудові відносини з підстав, передбачених цим Кодексом, при неможливості їх самостійного працевлаштування, забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення". Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції Згідно зі ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. Зі змісту ст. 13 Конвенції МОТ №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» вбачається, що конкретний строк повідомлення профспілок про припинення трудових відносин не визначений та позначений в ст. 13 як «своєчасно». Конвенція МОТ №158 є міжнародним договором, котрий Україна ратифікувала 04.02.94р., а відповідно до ст. 8-1 КЗпП України, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди. Судом встановлено, що відповідач повідомив позивача про заплановані звільнення Листами № 792 від 15.03.2013 та № 935 від 22.03.2013, якими доводив до відома профспілку про заплановану ліквідацію УГХіТ. Крім того, належними та допустимими доказами підтверджено, що такі повідомлення здійснювалися листами, які залучені до матеріалів справи, та в яких зазначається інформація щодо кількості, категорії працівників, що підпадають під вивільнення, вказувалося, що працівникам буде запропоновано перевестися до компанії, що виграла тендер на надання послуг з організації харчування працівникам підприємства, а в разі відмови, підприємство прийме усі заходи з працевлаштування їх на вакантні посади у межах підприємства. Однак представники профспілки не з»явились на зустріч та про причини неявки не повідомили адміністрацію відповідача. При цьому, профспілка надавала відповіді листи на звернення адміністрації підприємства, що свідчить про безпідставність твердження позивача (а.с. 14, 115-121, 123-128; 216-228). Що стосується посилань на порушення вимог п. 2.15 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки в частині не надання інформації адміністрації профспілки стосовно вивільнення працівників, то з матеріалів справи вбачається, що листом № 1271 від 08.04.2013 року, яким адміністрація підприємства доводила до відома профспілки про заплановану ліквідацію підділянки, внаслідок чого мало статися вивільнення 18 осіб та пропонувалось провести консультації стосовно цих питань /а.с.116/. Оскільки внесення змін до штату підприємства було здійснено лише з 15.07.2013 року, то відповідачі завчасно - більш ніж за три місяці до намічуваних звільнень проінформував профспілки та позивача про намічувані звільнення працівників, а тому суд порушень п. 2.15 Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, п. 1 ст. 13 Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця», ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», тому порушень даних положень суд не вбачає. Щодо порушення відповідачами ст. 39 Закону України «Про зайнятість населення», якою передбачено порядок діяльності суб'єктів господарювання - роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця на умовах трудових договорів, суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про зайнятість населення» ( далі - Закон №5067-VІ) , встановлено, що діяльність суб'єктів господарювання - роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця на умовах трудових договорів, здійснюється на підставі дозволу, виданого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. Суб'єкти господарювання - роботодавці, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, направляють працівників за умови, якщо це передбачено колективним договором такого роботодавця, та за наявності згоди первинної профспілкової організації . Відповідно до п. 14.1.183 статті 14 Податкового кодексу України, під терміном "послуга з надання персоналу" розуміється господарська або цивільно-правова угода, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту з особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін. Частиною 2 ст.39 Закону №5067-VІ забороняється діяльність суб'єктів господарювання - роботодавців, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця без дозволу. Відповідно до ч.4 ст.39 Закону №5067-VІ суб'єкту господарювання заборонено направляти працівників на робочі місця до роботодавця, в якого протягом року скорочено чисельність (штат) працівників. Більш того, кваліфікуючою ознакою у взаємовідносинах між суб'єктом господарювання, який наймає працівників для подальшого виконання ними робіт в Україні та роботодавцем, згідно п.п.1 п.1 ст. 39 Закону №5067-VІ, є укладання між ними договору про застосування праці працівника. Такий договір між ТОВ "КорпусГруп Комтек" та ПАТ «АМКР» не укладався. При цьому, норми статті 39 Закону №5067-VІ розповсюджуються на правовідносини, що виникають при здійсненні діяльності суб'єктів господарювання, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця та надають послуги з посередництва у працевлаштуванні. Коло таких суб'єктів господарювання визначається виходячи з установчих документів суб'єкта господарювання та відповідно до видів економічної діяльності.. ТОВ "КорпусГруп Комтек", згідно його Статуту, послуги з посередництва у працевлаштуванні не надає, його діяльність пов'язана з наданням послуг з громадського харчування та готельного обслуговування /а.с.237-246/. Позивач, посилаючись на ст. 39 Закону №5067-VІ, вважає, що між ПАТ "АМКР" та ТОВ "КорпусГруп Комтек" укладена угода про надання послуг з працевлаштування. Між тим, як ПАТ "АМКР" та ТОВ "КорпусГрупп Комтек" укладено договір № 1450 від 22.04.2013 р. про надання послуг в сфері організації харчування, яким передбачено, що (підрядник) зобов'язується надати ПАТ "АМКР" (замовник) послуги з організації харчування та забезпечення продовольчими товарами робітників ПАТ "АМКР". Більш того, працівники цього товариства залишаються у розпорядженні самого ТОВ «КорпусГруп Комтек» і не передаються у розпорядження відповідача /а.с. 160-204/. Також слід зазначити, що договір № 1450 від 22.04.2013р. між ПАТ «АМКР» та ТОВ «КорпусГруп Комтек» є чинним, його нікчемність/недійсність не встановлена законом чи судовим рішенням, яке набрало законної сили. З урахуванням наведеного, посилання позивача в цій частині суд відхиляє як безпідставні. Згідно з ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, у силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, законного інтересу у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, у спосіб передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України. У судовому засіданні не встановлено, які саме права працівників та на захист яких діє позивач, порушено оскаржуваними наказами, що унеможливлює встановлення факту наявності порушеного права. Посилання позивача на порушення прав особи, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною не можуть бути взяті до уваги, оскільки в судовому засіданні позивач не оспорював того факту, що наказ про її звільнення не видавався, і ця працівниця (спеціаліст) УОПІТ ДП бухгалтерського обліку та фінансової звітності залишається працівником ПАТ «АМКР». Крім того, позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів, що ця особа є членом профспілки позивача, а так само й не представлено доказів в обґрунтування того, що вона зверталась до позивача за захистом своїх прав, свобод, законних інтересів. Крім того, позивачем в якості доказів порушення прав працівників ПАТ «АМКР» надано накази від 23.05.2013 року за № 471/л про звільнення [PERSON], за № 475/л про звільнення [PERSON] за скороченням штату та наказ від 27.03.2013 року за № 270/л про звільнення [PERSON] за скороченням штату (а.с. 40-42). Однак, зі змісту цих наказів вбачається, що вказані працівники звільнені за скороченням штату з інших причин, а не у зв'язку з прийняттям оскаржуваних наказів, що свідчить про те, що вказані докази в розумінні ст. 57-59 ЦПК України є неналежними до предмету спору та не є допустимими. В ході судового розгляду позивачем не представлено доказів в обґрунтування того, що які саме права членів трудового колективу, які є членами профспілки, були порушені оскаржуваними наказами, та що особи, визначені в оскаржуваному наказі № 582 від 29.04.2013 року «Про вивільнення працівників», включені до списку осіб які є членами Первинної організації профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг". Таким чином, вимоги позивача не нашли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 88 ЦПК України суд не вирішує питання про долю судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed