Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання звільнення незаконним та зобов'язання поновлення на посаді і стягнення заробітної плати за вимушені прогули до відповідача Державного вищого навчального закладу « Чернівецький транспортний коледж», посилаючись на те, що вона, [PERSON], була прийняти на роботу на посаду бухгалтера з 17 лютого 2014 року по 16 березня 2014 року, відповідно до Наказу за № 06/ОС від 17 лютого 2014 року. В подальшому випробувальний строк було продовжено до 17 квітня 2014 року, відповідно до Наказу за №35/В від 17 березня 2014 року. Надалі знову було продовжено випробувальний термін до 16 травня 2014 року, відповідно до Наказу за №49/В від 15 квітня 2014 року. З моменту влаштування на роботу на посаду бухгалтера, позивачці була надана посадова інструкція, відповідно до якої вона повинна була друкувати платіжні документи (платіжки), розносити Журнали - ордери № 2, 3, 3а, 3 б, 14, 5/1, проводити звірку по оплаті за навчання з студентами, нараховувати степендію, тощо. Як вказує позивачка, за час роботи їй було важко виконувати свої посадові обов'язки, оскільки ряд операцій які позивачка повинна була виконувати, потребували наявності у її розпорядженні первинних документів, зокрема наказів, банківських виписок, оборотних відомостей, де зазначено сальдо попереднього періоду, інша інформація, однак колеги позивачки не надавали їй вищевказаних документів, або надавали їх частково, чим унеможливлювали належне виконання її посадових обов'язків. Крім того як вказано в позовній заяві, у позивачки на вихованні є малолітня донька, [PERSON], 2009 року народження, у зв'язку з хворобою якої позивачка з 06.05.2014 року перебувала на лікарняному в період з 06.05.2014 року по 15.05.2014 року, що підтверджує Лікарняний Лист серія АВЦ № 601437 від 06.05.2014 року. У зв'язку з довготривалим лікуванням доньки Лікарняний був продовжений до 31.05.2014 року, що підтверджує Лікарняний Лист серія АГМ № 429305 від 16.05.2014 року. В подальшому захворіла сама позивачка, про що був виданий Лікарняний Лист серія АГМ № 356206 від 20.05.2014 року. Відповідно до відомостей зазначених у вищевказаному лікарняному листі, позивачка особисто перебувала на лікуванні у зв'язку з неврологічним захворюванням, режим амбулаторний. Однак, 31 травня 2014 року позивачкою через засоби поштового зв'язку був отриманий лист № б/н від 27.05.2014 року, зі змісту якого вбачалося, що вона була звільнена відповідно до положення ст.28 КЗпП України з 16 травня 2014 року та що з нею здійснено розрахунок. 10 червня 2014 року на звернення позивачки нею було отримано трудову книжку, а 19 червня 2014 року - було отримано наказ про звільнення за №22/ОС від 16.05.2014 року. Як стверджує позивачка, статею 27 КЗпП України визначено, що строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців. Строк випробування при прийнятті на роботу робітників не може перевищувати одного місяця. Також відповідно до ст. 28 КЗпП України коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. Позивачка вважає, що її звільнення відбулося саме з підстав визначених ст.28 КЗпП України (як така, що не витримала випробувальний строк). Також як вказує позивачка, відповідачем було залишено поза увагою ту обставину, що відповідно до положення ст. 39-1 КЗпП України визначено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Таким чином, якщо трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Позивачка вважає, що оскільки дія трудогового договору щодо неї була продовжена двічі на додатковий строк, то відповідно трудовий договір між позивачкою та відповідачем укладений на не визначений строк. А також позивачка вважає, що роботодавець не мав права виносити наказ за № 22/ОС від 16.05.2014 року «Про звільнення з роботи» з власної ініціативи, виходячи з положення ст.28 КЗпП України та того факту, що 15.05.2014 року закінчився строк дії контракту та ще й у період тимчасової непрацездатеності працівника. На думку позивачки, відповідачем залишено поза увагою положення ст.ст. 43, 43-1 КЗпП України, де визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передба чених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). А як вбачається з матеріалів справи, то згоди профспілкової організації або відмови виборного органу первинної профспілкової організації в дачі згоди на звільнення працівника, отримано не було. Крім цього, позивачка зауважує на тому, що виходячи із того, що ч. 3 ст. 40 КЗпП України містить обмеження на звільне ння працівника з ініціативи власника, то забороняє звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті). Факт перебування працівника на лікарняному є фактично забороною у відповідності ч. 3 ст. 40 КЗпП України щодо звільнення під час тимчасової непрацездатності та поширюється лише на випадки, коли відбувається звільнення за ініціативою роботодавця А також позивачка зазначає, що незаконність наказу про звільнення з посади бухгалтера та неправомірність дій відповідача, призвели до її душевних переживань, погіршення її самопочуття, зниження авторитету в очах колег, рідних та друзів, а запис у трудовій книжці позбавив її права працевлаштуватися за фахом, позивачка вважає, що має повне право просити суд визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення з роботи, поновитися на роботі, відшкодувати моральну шкоду та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки ухвалюючи рішення про поновлення незаконно звільненого працівника суд відповідно до статті 235 КЗпП України одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Порушення законних прав позивачки, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, призвело до моральних страждань, хвилювання за здоров»я дитини, оскільки позивачка перебувала на лікарняному саме з хворобою дитини, в подальшому із власною хворобою неврологічного характеру, втрати нею нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також ст.1167 Цивільного Кодексу України, зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спричинену їй моральну шкоду позивачка оцінює в 5000 гривень. На сонові викладеного позивачка просить винесений щодо неї наказ за № 22/ОС від 16.05.2014 року «Про звільнення з роботи» - визнати незаконним та його скасувати, поновити на роботі [PERSON], на посаду бухгалтера Державного вищого навчального закладу «Чернівецький транспортний коледж» та стягнути з Державного вищого навчального закладу «Чернівецький транспорт ний коледж» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.05.2014 року по 16.05.2014 рік у сумі 236 грн. 00 коп., та середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 17.05.2014 року по 30.06.2014 року в сумі 2933 грн. 30 коп., та моральну шкоду в сумі 5000 грн., а всього 8169 грн. 30 коп. Під час розгляду даної справи в суді від позивачки надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої позивачка просить наказ за № 22/ОС від 16.05.2014 року «Про звільнення з роботи» - визнати незаконним та його скасувати, поновити на роботі [PERSON] на посаду бухгалтера Державного вищого навчального закладу «Чернівецький транспортний коледж» та стягнути з Державного вищого навчального закладу «Чернівецький транспорт ний коледж» на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 17.05.2014 року по 29.09.2014 рік в сумі 6169 грн. 30 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та дали пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що на підприємстві відповідача вона працює головним бухгалтером. Вважає, що позивачка абсолютно обґрунтовано не пройшла випробувальний термін, оскільки не могла виконувати свої посадові обов»язки. А саме, позивачка не здала їй як головному бухгалтеру ні один меморіальний ордер, при цьому комп»ютер був в її розпорядженні. Оскільки позивачку жаліли, то їй два рази продовжували випробувальний строк. Це оформлювалось наказами, з якими позивачка погоджувалась і в них розписувалась. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він є директором Чернівецького транспортного коледжу. Вважав, що позивачка була звільнена на законних підставах, оскільки не пройшла строк випробування. Позивачка [PERSON] абсолютно не знала своєї роботи, студенти по її вині часто не отримували вчасно стипендію, оскільки [PERSON] несвоєчасно нараховувала стипендії і робила серйозні помилки. Головний бухгалтер фактично за нею все переробляла. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та зазначив, що згідно Наказу № 06/ОС від 17.02.2014 року [PERSON] була прийнята на посаду бухгалтера в ДВНЗ «Чернівецький транспортний коледж» на час декретної відпустки основного бухгалтера з випробувальним терміном один місяць з 17.02.2014 року. З даним наказом [PERSON] ознайомлена під особистий підпис. У зв'язку з неодноразовими зауваженнями до виконання [PERSON] своїх посадових обов'язків бухгалтера, про що нею надавались пояснення, за взаємною згодою сторін трудового договору, термін випробовування двічі продовжувався на один місяць, зокрема наказами № 35/В від 17 березня 2014 року на період з 17.03.2014 р. по 16.04.2014 р. та № 49/В від 15 квітня 2014 року на період з 17.04.2014 року по 16.05.2014 року. Із зазначеними наказами [PERSON] була ознайомлена під особистий розпис. Протягом періоду роботи в коледжі [PERSON] неодноразово допускала порушення виконавчої дисципліни, у зв'язку з чим неодноразово надавала пояснення, а також перешкоджала нормальній роботі іншим працівникам, неякісно та несвоєчасно здійснювала нарахування студентам коледжу. Оскільки ставлення до виконання своїх посадових обов'язків протягом випробувального терміну у [PERSON] не змінилось, наказом № 22/ОС від 16 травня 2014 року вона була звільнена з роботи на підставі ст. 28 КЗпП України як така, що не витримала випробовування. Доводи позивачки про те, що її звільнили незаконно, у період перебування у відпусті в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, вважав безпідставними, оскільки правила про недопустимість звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч. 1 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Тобто при випробуванні працівник вважається прийнятим на роботу, але з умовою, що укладений з ним трудовий договір буде розірвано, якщо він не витримає випробування. Тому розірвання відповідно до ст. 28 КЗпП України трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу та даючи згоду на випробування фактично дає згоду і на можливість і розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято. А також вважав безпідставним твердження позивачки про незаконність її звільнення з роботи без згоди профспілкового комітету коледжу, оскільки [PERSON] не була членом профспілки навчального закладу (ст.43-1 КЗпП України). Крім цього, зауважив, що в позовній заяві взагалі не наведено доводів, якими обґрунтовуються твердження позивачки про заподіяння їй моральної шкоди та її розмір, у зв'язку з чим неможливо надати спростування таких доводів. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що позовні вимоги [PERSON] не грунтуються на положеннях чинного законодавства, є необгрунтованими та безпідставними та задоволенню не підлягають. Суд, вислухавши доводи сторін, а також дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що згідно заяви позивачки [PERSON] на ім'я директора Чернівецького транспортного коледжу від 17.02.2014 року, остання просить прийняти її на посаду бухгалтера на період декретної відпустки основного працівника з випробувальним терміном один місяць з 17.02.2014 року ( а.с. 41). На основі даної заяви наказом за № 06/ОС від 17 лютого 2014 року Чернівецького транспортного коледжу [PERSON] була прийнята на роботу на посаду бухгалтера на час декретної відпустки основного бухгалтера з випробувальним терміном один місяць з 17.02.2014 року ( а.с 42). Відповідно до наказу за № 35/В від 17 березня 2014 року Чернівецького транспортного коледжу [PERSON] був продовжений випробувальний термін з 17.03.2014 року по 16.04.2014 року ( а.с. 27). Відповідно до наказу за № 49 /В від 15.04.2014 року Чернівецького транспортного коледжу [PERSON] був продовжений випробувальний термін з 17.04.2014 року по 16.05.2014 року ( а.с. 27). Як вбачається з наказу № 22/ОС від 16.05.2014 року Чернівецького транспортного коледжу [PERSON] було звільнено з посади бухгалтера відповідно ст. 28 КЗпП України ( як таку, що не витримала випробування) з 16.05.2014 року ( а.с. 45). Відповідно до вимог ч.1 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. У даному випадку, таке випробовування між сторонами було узгоджене та обумовлене наказом № 06/Ос від 17 лютого 2014 року про прийняття [PERSON] на роботу в ДВНЗ "Чернівецький транспортний коледж" на посаду бухгалтера з 17 лютого 2014 року, з яким остання була ознайомлена під розпис. Згідно вимог ч.1 та ч.2 ст.27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу робітників не може перевищувати одного місяця, а для інших категорій працівників - не може перевищувати трьох місяців. Наказом №336 від 29 грудня 2004 року Міністерства праці та соціальної політики України затверджено Випуск 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності", Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, який згідно абзацу 2 п. 1 Загальних положень є нормативним документом, обов'язковим з питань управління персоналом на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності та видів економічної діяльності. Згідно Розділу 1 "Професії працівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців" Випуску 1 "Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності" Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників - бухгалтер (з дипломом спеціаліста) належить до професіоналів. Відповідно до стор 3 копії трудової книжки [PERSON] остання протягом 2002-2005 років навчалась у Чернівецькому національному університеті ім. Ю.Федьковича, який закінчила з отриманням диплому спеціаліста, про що зазначала у своїх поясненнях. У зв"язку з наведеним, у період роботи у ДВНЗ "Чернівецький транспортний коледж" [PERSON], працювала на посаді бухгалтера, відповідно до вимог законодавства та Довідника належала до професіоналів, а тому при прийнятті її на роботу адміністрацією навчального закладу міг бути встановлений термін випробовування до трьох місяців, а не виключно більше місяця. За підставі викладеного доводи позовної заяви в цій частині є безпідставними і не беруться судом до уваги. Таким чином, судом встановлено, що загальний термін випробовування для, [PERSON] (з 17.02. по 16.05. 2014 р.), зазначений у наказах, не перевищив трьох місяців. Крім цього, судом в судовому засіданні встановлено, і це підтвердила в суді сама [PERSON], що вона не заперечувала проти видання керівником навчального закладу наказів про продовження її випробувального терміну, а саме з 17.03.2014 року по 16.04.2014 року та з 17.04.2014 року по 16.05.2014 року, та ознайомлювалась з ними під розпис. А тому, підстав для застосування до даних правовідносин вимог ст. 39-1 КЗпП України, на думку суду немає, оскільки в даному випадку мало місце не закінчення строку трудового договору, що передбачено ст.23 КЗпП України, а мало місце закінчення строку випробування. А відповідно до ч.2 ст. 28 КЗпП України якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. При цьому, в судовому засіданні було з»ясовано, що під час виконання обов'язків бухгалтера на підприємстві відповідача - позивакою [PERSON] було написано ряд пояснювальних записок з приводу неналежного виконання нею посадових обов'язків ( а.с. 46-50). Зазначеного факту не заперечувала в суді сама позивачка. Щодо неналежної поведінки позивачки на робочому місці та неякісного і непрофесійного виконання нею посадових обов'язків - на ім'я директора Чернівецького транспортного коледжу працівниками коледжу було написано ряд доповідних записок протягом березня - квітня 2014 року (а.с. 51-61, 67-73). Що стосується доводів позивачки про незаконність її звільнення в період тимчасової непрацездатності, то суд вважає, що вони також не заслуговують на увагу виходячи з наступного. Так, правила про недопустимість звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст. 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч. 1 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Тобто при випробуванні працівник вважається прийнятим на роботу, але з умовою, що укладений з ним трудовий договір буде розірвано, якщо він не витримає випробування. Тому розірвання відповідно до ст. 28 КЗпП України трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті па роботу та даючи згоду на випробування фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято. Таким чином, у випадку звільнення позивачки з роботи за ст. 28 КЗпП України на неї не поширюються правила про недопустимість звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період тимчасової непрацездатності, визначені ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Щодо стосується доводів позивачки про те, що в порушення вимог трудового законодавства вона була звільнена без згоди профспілкової організації, то відповідно до довідки Чернівецького транспортного коледжу від 26.09.2014 року № 638 колишній бухгалтер [PERSON] не була членом профспілкової організації працівників коледжу. ( а.с. 113). Зазначену обставину не заперечували в судовому засіданні сама позивачка та її представник. За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог про визнання звільнення позивачки незаконним та зобов'язання поновлення її на посаді бухгалтера - слід відмовити. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог про поновлення позивачки на посаді бухгалтера на підприємстві відповідача, відповідно, слід відмовити і в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed