Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON], ІПН [NUMBER], звернулась 12.01.2016 року в суд з цим позовом про визнання в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер 17.06.2011 року, права власності на спадкову земельну ділянку площею 2, 2766 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Котовського району Одеської області та на житловий будинок за адресою вул. Леніна 483, с. Липецьке, Котовського району Одеської області. Неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку пояснювала тим, що спадковій земельній ділянці не визначений кадастровий номер, а крім цього втрачені правовстановлюючі документи на цю спадкову нерухомість. Тому нотаріус не може видати їй Свідоцтво про право на спадкове майно за заповітом. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність в якій на позові наполягала. Представник відповідача [PERSON] сільради Котовського району Одеської області в судове засідання не зявився без пояснення цьому причин. Заяв чи клопотань з приводу позову не виказав. Тому судове засідання проведено у відсутність цього представника. У звязку із відсутністю у судовому засіданні сторін справу розглянуто за наявним у справі письмовими доказами. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи 17.06.2011 року в с.Липецьке Котовського району Одеської області у віці 79 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №260365 від 17.06.2011 року. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2, 2766 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради Котовського району Одеської області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІП-ОД №051909 від 02.03.2004 р. і житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою вул. Леніна 483, с.Липецьке, Котовський район, Одеська область та належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності Серії САА №75653 від 16.04.2004 року, видане виконкомом [PERSON] сільради Котовського району Одеської області. Факт належності спадкодавцю цієї земельної ділянки підтверджуєтьсякопією Державного акту на землю серії ІП-ОД №051909 від 02.03.2004 р. та листом Управління Держгеокадастру у Котовському районі Одеської області від 04.03.2016 р. №9-1504-0.12-635/0/2-16 про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2, 2766 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Котовського району Одеської області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІП-ОД №051909 від 02.03.2004 р. та належала [PERSON] станом на 01.01.2016 року становить 60860,99 грн. Як свідчить із розяснення Управління Держкомзему у Котовському районі Одеської області від 01.08.2012 року №14-0308/734 кадастровий номер на цю земельну ділянку не визначався. Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 131 вказаного Кодексу зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 126 Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 Закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 4 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обовязковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки. Статтею 9 вказаного закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах. Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не визначався, то позивач не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держемагенста в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагенства вказана інформація відсутня. Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер не надавався та відомості про неї не заносились до кадастру, тому вона позбавлена можливості набути права власності на земельну ділянку на підставі вказаної статті. Статтею 19 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно. Як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався і з зазначених причин в управлінні Держземагенства у Котовському районі відсутня інформація про кадастровий номер та план земельної ділянки, що позбавляє позивача змоги реалізувати право на спадкування нерухомого майна (земельної ділянки). У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобовязано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав. Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором). Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу. Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки. Аналогічні вимоги містить глава 10 п. 4 підпункт 4.20. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідно до якого «Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Витягу з Державного земельного кадастру. Також, обовязковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст.38 п.2 Закону України «Про державний земельний кадастр». На момент набуття права власності на вказану земельну ділянку землевпорядна документація не виготовлялась, оскільки це не було передбачено діючим законодавством з зазначених причин вона позбавлена можливості надати нотаріусу всі необхідні документи для проведення державної реєстрації та видачі свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам. Однак на підставі вказаного закону вона також не має змоги вжити дій щодо надання кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15 закону України «Про державний земельний кадастр» обовязковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а позивач лише спадкоємець. Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Як вже зазначено вище, спадкодавець набув право на земельну ділянку у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 2004 рік, яким не передбачалось присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та виготовлення технічної документації з оцінки земель. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Документи які містять достатні дані (кадастровий номер та кадастровий план, технічна документація з оцінки земель) для проведення реєстраційних дій державним реєстратором щодо спадкування земельної ділянки відсутні, оскільки на момент набуття останнім права власності на земельну ділянку їх виготовлення не передбачалось чинним законодавством. Неможливість отримати документ про право власності на вказану земельну ділянку прямо слідує з наведених положень діючого законодавства. Щодо вимоги позову стосовно спадкового будинку, суд бере до уваги наступне. Приналежність спадкового будинку спадкодавцю, не заперечується відповідачем та підтверджується копією Свідоцтва про право власності Серії САА №75653 від 16.04.2004 року, видане виконкомом [PERSON] сільради Котовського району Одеської області, яке зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.04.2004 року. Згідно даних Технічного паспорту на цей будинок, який виготовленого 26.01.2016 року КП «Інвентаризатор» на імя [PERSON], в натурі є: житловий будинок позначений в плані літ. «А», 1972 року побудови, загальною площею 79,0 кв. м., житловою 55,6 кв. м., та господарські будівлі - погріб з шиєю літ. «Б», погріб під частиною будівлі літ. «з», веранда літ. «а», гараж літ. «В», літня кухні літ. «І», сараї літ. «Г,Д,Ж,З», навіс літ. «К», літній душ літ. «Л», ганок літ. «а-1», І-вимощення, огорожа №№1,2. Вартість всього цього складає 57895,00 грн. Таким чином вказані документи беззаперечно доводять належність спадкодавцю спірного будинку. Згідно заповіту [PERSON] від 02.03.2000 року все своє майно він заповідав [PERSON], Факт прийняття позивачем спадщини батька підтверджується копією матеріалів спадкової справи №429/11 наданої на запит суду Ананьївською райдержнотконторою Одеської області від 12.03.2016 року, згідно якої після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №429/11 із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON]. У звязку із відсутністю у позивача можливості надання нотаріусу належно оформлених документів на спадкове майно, ця обставина позбавляє її права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Тому суд вважає за можливе задовольнити цей позов у повному обсязі.

Outcome: approved