Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Рогатинської міської ради Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) загальною вартістю 25856,40 гривень на території Жовчівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. В обгрунтування позову зазначено, що [PERSON] в період з 01 вересня 1987 року по 17 серпня 2021 року працювала на посаді вчителя української мови і літератури у Жовчівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, яку у лютому 2020 року перейменовано у Жовчівський ліцей, у вересні 2020 року у Жовчівську гімназію. У 1995 році відбулося розпаювання земель, проте позивачку помилково не було включено до списку пайовиків та нею не отримано сертифікат на земельну частку (пай). Вважає, що таким чином було порушено її право на отримання земельної частки (паю), у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивачка не з`явився, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просила позов задовольнити. Представник відповідача Рогатинської міської ради в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про визнання позову, слухання справи у його відсутності. Участь у судових засіданнях - це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із трудової книжки серія [NUMBER] , виданої 30 серпня 1982 року [PERSON] , [INFO] , 01 вересня 1987 року прийнята на посаду вчителя в Калинівську середню шкоду, яка в подальшому перейменована у Жовчівську середню школу, Жовчівський ліцей, Жовчівську гімназію. 17 серпня 2021 року [PERSON] звільнена з роботи по закінченню строку трудового договору. Відповідно до довідки №395 від 13 грудня 2021 року, виданої Жовчівським старостинським округом Рогатинської міської ради [PERSON] , жителька с.Уїзд не набувала право на безоплатну приватизацію земельних часток (паїв) на території Жовчівської сільської ради і не була внесена у списки пайовиків при розпаюванні земель. Згідно довідки №122, виданої 01 жовтня 2021 року Центром надання адміністративних послуг Рогатинської міської ради, [PERSON] , жителька [ADDRESS] , не набувала права власності на земельну частку (пай) у спілці власників земельних паїв "Уїзд" в с.Уїзд. Згідно довідки відділу у м.Рогатині управління в Івано-Франківському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області № 0-9-0.26-262/107-21 від 01 грудня 2021 року при розпаюванні земель селянської спілки ім.Є. Смика на території с.Жовчів [PERSON] не набула право на отримання середньої земельної частки (паю). Згідно розпорядження Рогатинської районної державної адміністрації №130 від 14 квітня 2000 року затверджена середня земельна частка (пай) розміром 1,35 умовно кадастрових га. Нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) станом на 01 січня 2021 року становить 25 856,40 грн. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст.5 Земельного кодексу України суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до Указів Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року та "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року землі, що належали на праві колективної власності КСП і перебували у колективній власності були розпайовані. Кожному членові КСП було видано Сертифікат, у якому визначалося: право на земельну частку(пай), розміри паю у кадастрових гектарах та у вартісному вираженні без визначення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Указом Президента України від 08 серпня 1995 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Внесеним до списку особам, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, видаються сертифікати на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка і проводиться їх реєстрація районною державною адміністрацією. Тобто, для набуття права на земельну частку (пай), відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720, необхідна наявність двох обставин: членство у колективному сільськогосподарському підприємстві та внесення до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Стаття 1 протоколу до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» 1950 року (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст.14 Конституції України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. За ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Площі земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд). Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб`єктивного земельного права, суб`єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Відповідно до роз`яснень, даних у п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Власник майна, відповідно до ст.392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спеціального визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 № 899-IV право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 2 вищезазначеного закону, одним з документів, що посвідчує право на земельну частку (пай), є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула право на земельну частку (пай) на території с.Жовчів Рогатинського району Івано-Франківської області по Жовчівській сільській раді, в список осіб, які мають право на земельну частку (пай) її не було включено помилково, вимоги позивачки обгрунтовані та підлягають до задоволення.

Outcome: approved