Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду вказавши, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області. Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, розвитком та здоров'ям дитини не цікавиться. Вона має намір поїхати до родичів разом з дитиною у гості за межі України, але не може цього зробити, бо відповідач добровільно не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини у її супроводі за кордон без дозволу батька. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Представник служби у справах дітей Селидівської міської ради в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 22.12.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] Рішенням Селидівського міського суду від 14 квітня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Право фізичної особи на свободу пересування закріплене також у нормі ч. 1 ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У випадку, якщо фізична особа не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів та зарубіжних поїздок. За змістом ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. З аналізу ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" вбачається, що даною нормою передбачено можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Таким чином суд вважає, що відмова відповідача - батька дитини, у наданні дозволу на виїзд неповнолітньої дитини закордон не відповідає інтересам дитини, обмежує її в правах, а тому задоволення позову відповідатиме інтересам дитини.

Outcome: approved