Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

12.02.2016 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS], що в цілому складається з: житлового будинку літ. "А", загальною площею 89,9 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м., яка в свою чергу складається з: 1-2 кухні, площею 10,7 кв.м., 1-3 жилої площею 12,3 кв.м., прибудови літ. "а", площею 19,3 кв.м., загальною площею 42,3 кв.м., житловою площею 12,3 кв.м., літньої кухні літ. "Б", вбиральню літ. "В", душ літ "Г", 1/2 частка споруд №1-6. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що, відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду №2-36/2003 від 21.07.2013 року, було поділено майно між ним та відповідачем, згідно якого було визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок [ADDRESS] та виділено [PERSON] з житлового будинку (з існуючим входом): 1-1 коридор площею 8,3 кв.м., 1-4 жила (проект кухня) площею 12,8 кв.м., 1-5 жила площею 12.9 кв.м., 1-6 жила площею 13.6 кв.м., ганок літ. «а-1», сарай літ. «Є», підвал літ. «є», 1/2 частку споруд №1-6; виділено [PERSON] з житлового будинку (з існуючим входом): 1-2 кухня (проект жила) площею 10,5 кв.м. 1-3 жила площею 12,7 кв.м., прибудова літ. «а» площею 19.3 кв.м., літню кухню літ. «Б», вбиральню літ. «В», душ літ. «Г», 1/2 частку споруд №1-6. Під час розгляду цивільної справи №2-36/2003. [PERSON] не висував позовні вимоги щодо визнання за ним права власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS], внаслідок чого у судовому рішенні нічого не визнано за [PERSON] право власності на виділену йому 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS], мені як другому співвласнику. Позивач звернувся до реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області з питанням реєстрації права власності на вказану частку житлового будинку, але йому було відмовлено, оскільки в резолютивній частині рішення суду не відсутнє формулювання щодо визнання права власності за ним на його частку будинку. З огляду на викладені обставини, позивач просить його позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву у якій просить справ у розглядати за його відсутності, зазначив також, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно якого відповідач отримала судову повістку на судове засідання, призначене на 30.05.2016 року, про причини неявки суд не повідомила, заперечень не надала, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначене суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду №2-36/2003 від 21.07.2013 року, було поділено майно між [PERSON] та [PERSON] відповідачем, згідно якого було визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок [ADDRESS] та виділено [PERSON] з житлового будинку (з існуючим входом): 1-1 коридор площею 8,3 кв.м., 1-4 жила (проект кухня) площею 12,8 кв.м., 1-5 жила площею 12.9 кв.м., 1-6 жила площею 13.6 кв.м., ганок літ. «а-1», сарай літ. «Є», підвал літ. «є», 1/2 частку споруд №1-6; виділено [PERSON] з житлового будинку (з існуючим входом): 1-2 кухня (проект жила) площею 10,5 кв.м. 1-3 жила площею 12,7 кв.м., прибудова літ. «а» площею 19.3 кв.м., літню кухню літ. «Б», вбиральню літ. «В», душ літ. «Г», 1/2 частку споруд №1-6. (а.с. 6-8) Питання щодо визнання права власності на поділене між подружжям майно вирішено не було. У відповідності до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з позову, [PERSON], просить визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS], однак, з рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду №2-36/2003 від 21.07.2013 року не вбачається, що частка, яка виділена йому у власність дорівнює саме 1/2 частині спірного житлового будинку. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що частка, виділена йому рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду №2-36/2003 від 21.07.2013 року становить 1/2 частину спірного житлового будинку, у зв'язку з чим, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial