Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати договір купівлі-продажу квартири від 13 лютого 2013 року, укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] - з другого боку, посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори [PERSON], за реєстром 2-229, згідно якого [PERSON] передала, а [PERSON] купила трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., розташовану на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - недійсним, перевести права та обов'язки покупця за даним договором купівлі трьохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., на ім'я - [PERSON]; визнати [PERSON] покупцем трьохкімнатної квартири загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, [ADDRESS], укладеного між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] - з другого боку, посвідченому державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори [PERSON], 13 лютого 2013 року за реєстром 2-229; визнати за [PERSON] право власності на трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., розташовану на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію на нерухоме майно, трьохкімнатну квартиру загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 44,0 кв.м., розташовану на третьому поверсі трьох-чотирьох поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 13 лютого 2013 року, реєстраційний номер [NUMBER] на ім'я [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 18.07.2008 року за кредитним договором № 0307/0708/88-170, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ним, йому був наданий кредит на суму 33 248 доларів США 00 центів, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладення цього договору становило 265 75І,26 гривень. В порядку забезпечення кредитного договору було укладено договір іпотеки, за яким предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], яка належить йому на праві власності Свої зобов'язання за кредитним договором він виконував до 2012 року. Потім в силу сформованих обставин, тобто він залишився без роботи, тому не міг виплачувати кредит. Внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом. Тому кредитор прийняв рішення про звернення до суду з позовом «Про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру [ADDRESS]. В зв'язку з чим, він став шукати квартиру за договором найму з подальшим викупом. Через деякий час він знайшов квартиру [ADDRESS] у м [PERSON]. Зазначена квартира йому дуже сподобалася, вона складалася з 3-х кімнат, розташована в хорошому місці і продавалася за 30 000 доларів США, тому він вирішив купити дану квартиру. Для придбання квартири та її ремонту він зайняв гроші у [PERSON] в сумі 50 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Борг не повернутий по теперішній час. Враховуючи, що у нього була заборгованість по кредиту в розмірі 51 766 доларів США, по цій причині він не міг оформити на себе договір купівлі-продажу . Відповідачка по справі, з якою він мав намір створити сім'ю, запропонувала йому оформити договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] в м [PERSON] Ріг на її ім'я, а пізніше, коли буде погашений кредит, вона вчинить відчуження даної квартири, оскільки 3-х кімнатна квартира [ADDRESS] фактично була куплена для нього та за його гроші. З запропонованою пропозицією він погодився. 06.02.2013, він передав продавцю, [PERSON], аванс в розмірі 1000 доларів США, що підтверджується розпискою, а 29000 доларів США були передані продавцю квартири при здійсненні угоди, договору купівлі -продажу. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом Другої Криворізької нотаріальної контори [PERSON], 13 грудня 2013 року за реєстром № 2-229 [PERSON] продала трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 67,3 кв.м, жилою площею 44.0 кв.м., а [PERSON] придбала дану квартиру та 13.02.2013, зареєструвала в державному реєстрі прав на нерухоме майно на своє ім'я. Отже договір купівлі-продажу квартири укладений на ім'я [PERSON] ([PERSON]) є удаваним. Таким чином, насправді покупцем по договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2013, є він, фактично майно, тобто квартира була придбана за його кошти і для нього, тому суд відповідно до ст. 235 ЦК України може визнати, що вище вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою та визнати вказаний договір недійсним лише в частині, що стосується покупця і покупцем за цим договором визнати його - [PERSON], оскільки квартира придбалась за його кошти та для нього фактично укладався цей договір. В вересні 2013 року заборгованість по кредитному договору була погашена та він попросив відповідачку, щоб вона переоформила на його ім'я, шляхом відчуження, по суті його ж квартиру [ADDRESS], але вона відмовилась, тому він звернувся до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, надала суду пояснення, що її батьки сказали їй, що куплять квартиру та дали на це гроші. Спочатку 1000 доларів США, потім всю суму. На ремонт квартири також давали гроші батьки. Позивач гроші не давав та нічого не робив. В квартирі мешкає вона зі своїм сином, а позивач там ні хто. Її батько все життя працював в Росії і зараз теж там працює. Мати не працює. Її батьки все життя її утримували. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що йому та його дружині запропонували продати квартиру. Прийшли позивач та відповідач, їм все сподобалось і вони дали завдаток в 8100 гривень. Спочатку позивач казав, що квартира буде оформлена на його батька, однак в подальшому позивач сказав, що його батько відмовився оформлювати квартиру на себе, тому квартира буде оформлена на відповідачку. Вони просили зробити все швидко, але перед угодою приїхав позивач та попросив угоду провести без нього і все проконтролювати, щоб все було вірно. При укладенні договору купівлі-продажу була відповідачка, вона і привезла гроші в сумі 29000 доларів США. Ключі позивачу він передав пізніше, коли звільнили квартиру. Вивчивши матеріали справи, пояснення сторін в суді, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між публічним акціонерним товариством "Сведбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір " 0307/0708/88-170. На підставі договору факторингу від 28.11.2012, укладеного між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Вектор Плюс", а також відповідно до Договору факторингу від 28.11.2012, укладеного між ТОВ "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи", ТОВ "Кредитні ініціативи" набув статус кредитора за вищевказаним договором. Згідно листа ТОВ "Кредитні ініціативи"від 12.09.2013, станом на 12 вересня 2013 року загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 51 766,02 доларів США, що за офіційно встановленим курсом НБУ на дату укладання договору становить 413 765,26 гривень. Після сплачених 12.09.2013 грошових коштів у сумі 206 960,79 грн. в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором, Товариством було прийнято рішення про анулювання залишку боргу. З розписки, укладеної 09 лютого 2013 року вбачається, що [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США на придбання та ремонт квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.\~Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними. \~ Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У відповідності до ст. 235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно з п. 25 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді, встановлюються інші правовідносини. На відміну від фактичного правочину за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Цивільного-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, що передбачає свободу в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та вважає, що рішення суду не може бути постановлено на припущеннях. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що правочин, а саме договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] 13 лютого 2013 року, тобто через чотири дні після отримання [PERSON] грошових коштів по розписці, є удаваним.

Outcome: approved