Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Направленою заявою ставиться питання про встановлення факту загибелі сина заявника, [PERSON] , під час виконання ним обов`язків військової служби. Даний факт заявнику необхідний для набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту. Посилаючись на те, що смерть сина заявника відбулася внаслідок юридичного факту, а саме - збройної агресії Російської Федерації проти України, встановлення такого юридичного факту необхідно для визначення статусу [PERSON] , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що була ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 03 липня 1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених конвенцією, іншими нормами міжнародного права, просив задовольнити його заяву. В судове засідання заявник не з`явився, останній направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги заяви підтримав в повному обсязі. Представники заінтересованих осіб, будучи належним чином повідомленими про дату, місце та час розгляду справи, до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Неявка представників заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні її фактичні обставини. Заявник народився [INFO] в с. Левків Житомирського району Житомирської області. Зареєстрований та проживає в [ADDRESS] (а.с. 13). [INFO] від шлюбу з [PERSON] народився син - [PERSON] (а.с. 14). Так, судом встановлено, що син заявника 26.02.2014 року командиром військової частини [NUMBER] м. Житомира призваний на військову службу (а.с. 16). Наказом командира 95 окремої аеромобільної бригади (по особовому складу) від 26.02.2014 року №21-ПМ [PERSON] було призначено на посаду водія розвідувального взводу розвідувальної роти. З 26.02.2014 року його зарахували до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення (а.с. 16). В період з 23.04.2014 року по 19.06.2014 року [PERSON] безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей (а.с 43). Як зазначено в довідці №81 про загибель військовослужбовця старшого солдата військової служби за контрактом [PERSON] , в період з 17 год. 30 хв. 19.06.2014 року до 00 год. 30 хв. 20.06.2014 року [PERSON] у складі батальйонної тактичної групи брав участь у бойових діях з російськими збройними формуваннями поблизу населеного пункту Ямпіль (м. Слов`янськ Донецької області). В ході бою [PERSON] - розвідник-кулеметник розвідувального взводу розвідувальної роти загинув (а.с. 15, 44). \~ \~ \~ \~ Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 8.07.2014 року №1855, поранення, що призвело до смерті ( [INFO] ) солдата [PERSON] : "Вогнепальне кульове поранення голови та чисельні вогнепальні осколкові поранення тіла", та причина смерті, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 51). Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по строковій частині) від 24.06.2014 року №67, солдата військової служби за контрактом [PERSON] було виключено зі списків особового складу частини та Збройних Сил України у зв`язку зі смертю, що настала під час виконання бойового завдання 20.06.2014 року (а.с. 15). 12.11.2015 року Житомирський ОВМК видав заявнику, [PERSON] , посвідченнябатька загиблого військовослужбовця серії [NUMBER] , що дає право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (а.с. 52). Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, [PERSON] , загинув [INFO] поблизу м. Слов`янськ Донецької області України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що факт смерті [PERSON] під час проходження ним військової служби підтверджується належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-80 ЦПК України. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. [PERSON] звернувся до суду у порядку окремого провадження з метою встановлення факту, що має юридичне значення у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України. Метою встановлення такого факту є визначення статусу його сина, [PERSON] , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях (далі Конвенція), яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту. Статтею 2 Конвенції передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення. Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих. Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил. Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18 січня 2018 року "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 квітня 2014 року "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", а саме: 20 лютого 2014 року. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Отже, дослідженими в суді доказами стверджується факт смерті [PERSON] при виконанні обов`язків військової служби 20.06.2014 року виконуючи бойове завдання, поблизу м. Слов`янськ Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Крім того, встановлення цього факту, відповідно до наведеного вище в рішенні породжує юридичні наслідки, оскільки судове рішення про встановлення юридичного факту смерті при виконанні обов`язків військової служби, поблизу м. Слов`янськ Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України може слугувати підставою для визначення статусу особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що була ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 03 липня 1954 року. Встановлення зазначеного юридичного факту іншим способом, окрім судового неможливо, аналіз зібраних по справі доказів та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] при виконанні обов`язків військової служби 20.06.2014 року, поблизу м. Слов`янськ Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що передбачено ч. 1 ст. 315 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved