Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

[PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А., Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінрайт», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким в остаточній редакції просить визнати незаконними дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Харченко І.А.; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харченко І.А. щодо проведення 19 квітня 2019 року державної реєстрації права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» на квартиру за адресою: [ADDRESS] , запис за індексним номером 46634529; зобов`язати державного реєстратора - приватного нотаріуса Харченко І.А. внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивованим тим, що 18 серпня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено договір споживчого кредитування № 2005/0808/55-007, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., реєстровий номер 1306, 1307. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором боржника [PERSON] між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 2005/0808/55-007-2-1 від 18 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О. О. за р. № 813, відповідно до якого [PERSON] стала майновими поручителем за зобов`язаннями [PERSON] 07 лютого 2019 року ПАТ «Дельта Банк» відступив права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», про що [PERSON] стало відомо від працівників правоохоронних органів 31 травня 2019 року, які прибули за адресою: [ADDRESS] , де представниками ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» з квартири виносились речі [PERSON] . Для [PERSON] це стало несподіванкою, як став несподіванкою і факт внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», вчинений державним реєстратором-приватним нотаріусом Харченко І.А., оскільки ані [PERSON] - майновий поручитель, іпотекодавець, ані [PERSON] - боржник за кредитним договором не отримували повідомлення про відступлення прав вимоги. Відтак, дії державного реєстратора-приватного нотаріуса Харченко І.А. призвели до порушення права приватної власності [PERSON] та відповідного чинного законодавства. Позивач зазначає, що ані вона, ані іпотекодавець [PERSON] не отримували письмової вимоги про усунення порушень. Однак, не приймаючи до уваги вищевикладені порушення законів України, а також того факту, ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» не надано доказів, що виконання приймається належним кредитором, державним реєстратором - Приватним нотаріусом Харченко І.А. проведено державну реєстрацію в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, приватним нотаріусом Харченко І.А. було здійснено державну реєстрацію права приватної власності на спірну квартиру під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,що суперечить п.1 ч.1 зазначеного Закону. Так, відповідно до договору іпотеки № 005/0808/55-007-2, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] квартира за адресою [ADDRESS] , є іпотечним забезпечення договору споживчого кредиту в іноземній валюті, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк». Спірна квартира є постійним місцем проживання [PERSON] , в якій остання зареєстрована. [PERSON] добровільно квартиру не звільняла, оскільки не визнає правочини, що призвели до зміни права власності на неї. Зазначена квартира була придбана [PERSON] за власні кошти, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 29 квітня 2003 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А., Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» про скасування державної реєстрації права власності передано до Харківського районного суду Харківської області для розгляду за підсудністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2019 року, справу передано в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А., Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Фінрайт» про скасування державної реєстрації права власності залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову - 10 днів з дня вручення копії ухвали. У вказаний строк позивач усунула недоліки позову, визначені Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2019 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. 08 січня 2020 року від приватного нотаріуса Харченко І.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила в позові відмовити, посилаючись на те, що рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» прийнято у спосіб, порядку та у межах повноважень державного реєстратора (приватного нотаріуса), передбачених законодавством, підстави у відмові в проведенні державної реєстрації були відсутні, а тому рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності є законним. 08 січня 2020 року від ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити у позові, з огляду на наступне. Так, позивачем стверджується, що нею та третьою особою не було отримано повідомлення про відступлення прав вимоги. При цьому, посилаючись на норми ч. З ст. 10, ч. 1 ст. 20, ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункт 57 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач зазначає про порушення діями державного реєстратора - приватного нотаріуса Харченко І.А права приватної власності [PERSON] та відповідного чинного законодавства. ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» зазначає, що наведені позивачем норми законодавства не містять вимог щодо подання державному реєстратору повідомлень боржників про перехід прав вимоги у зобов`язанні до нового кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України, за загальним правилом, заміна кредитора узобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Сам факт переходу прав вимоги до нового кредитора жодним чином не впливає на права позичальника/поручителя/іпотекодавця. Навпаки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України, у разі неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, оскільки виконання боржником, який не був повідомлений про заміну кредитора, свого обов`язку на користь первісного кредитора, вважається належним виконанням. Отже, наявність або відсутність повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні жодним чином не впливає на зміст обов`язку боржників та не звільняє від його виконання. Але відповідні повідомлення направлялися кредитором на відомі адреси боржників. Також кредитором-іпотекодержателем було належним чином виконано вимоги статті 35 Закону України та направлено позичальнику та іпотекодавцеві вимоги про порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, посилання позивача на те, що ані вона, ані третя особа у справі не отримували письмових вимог від ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», спростовується наявними у кредитора оригіналами відповідних вимог, повідомлень та документами, що свідчать про їх направлення та отримання адресатами. Стосовно посилання позивача на, нібито, розповсюдження на позивача дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідач зазначив наступне. Підпунктом 1 пункту 1 статті Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно». Зі змісту правовідносин сторін випливає, що третя особа - [PERSON] не була власником спірної квартири. У той самий час власник спірної квартири за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , не мешкала у зазначеній квартирі, а мешкала за адресою: [ADDRESS] , яка зазначена у тексті укладеного іпотекодавцем договору. Отже, позивач не використовувала предмет іпотеки як місце постійного проживання, що виключає застосування мораторію до вимог кредитора щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, цим Законом заборонено саме «примусове стягнення», «без згоди власника» відчуження нерухомого майна. Водночас «звернення стягнення» на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права) є одним із передбачених Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (ст. 10 Закону) заходів примусового виконання рішень. Згідно статті першої Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VІІІ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. У той же час у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (ст. 6 Закону). Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника встановлено у частині 1 статті 48 цього Закону: «Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову». Також, п. 9 ч. 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Таким чином аналіз вищевказаних норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України «Про іпотеку», правових позицій Верховного Суду України, Верховного Суду у їх взаємозв`язку дозволяє дійти висновку про те, що законодавством встановлено заборону на примусове стягнення майна, саме як захід примусового виконання рішень у процедурі виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Цивільно-правові відносини сторін Договору іпотеки з реєстрації права власності на предмет іпотеки врегульовані сторонами у тексті Договору іпотеки вільно на власний розсуд, добровільно та без будь-якого примусу, таким чином, за названих обставин примусового стягнення (відчуження без згоди власника органами державної виконавчої служби або приватним виконавцем) не відбувалося, отже гіпотеза пп. 1 п. Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виключає застосування цього Закону до правовідносин сторін у даному випадку. Також дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи. А зобов`язання боржників перед ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» підпадають під дію саме п.п. 3 п. 1 цього Закону, оскільки було реалізоване під час здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Тобто, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Згідно висловленої Верховним Судом правової позиції у справі від 21 березня 2018 року № 760/14438/15-ц передача права власності на предмет іпотеки здійснюється за згодою сторін та є способом, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Аналогічної правової позиції дотримувався Верховний Суд України у справах: від 21 вересня 2016 року № 6-1685цс16; від 27 квітня 2017року № 6-679цс17; від 13 вересня 2017 року № 6-1446цс17. Отже, посилання позивача на розповсюдження на правовідносини сторін Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не доведено позивачем та спростовується наявними письмовими доказами. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2020 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Задорожньої Т.О. про витребування доказів. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» про зупинення провадження у справі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 серпня 2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - Задорожної Т.О. про забезпечення позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2020 року, постановленої без видалення судді до нарадчої кімнати, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 березня 2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити. Третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги,просила їх задовольнити з підстав,зазначених позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] , просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Відповідач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, третю особу, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №2005/0808/55-007 (кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості»), згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50000,00 доларів США на строк по 18 серпня 2018 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. 18 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , на виконання [PERSON] зобов`язань, передбачених кредитним договором №2005/0808/55-007 від 18 серпня 2008 року, укладено іпотечний договір №2005/0808/55-007-Z-1, згідно п.2 якого на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві приватної власності нерухоме мано, а саме: квартиру [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Богуновою Н.В., державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори 23 квітня 2003 року за реєстровим №2-761. В подальшому право вимоги за вказаними договорами перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., реєстровий номер 1306, 1307. 07 лютого 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором №2005/0808/55-007-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. 18 серпня 2008 року, за р.№813, відповідно до п.1.1 якого, на умовах цього договору, договору №1138/К купівлі-продажу майнових прав від 07 лютого 2019 року та на підставі протоколу електронних торгів №UA-EA-2018-11-28-000049-b від 17 січня 2019 року, первісний іпотекодержатель передає (відступає) новому іпотекодержателю право вимоги за іпотечним договором №2005/0808/22-007-Z-1 від 18 серпня 2008 року з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. 18 серпня 2008 року, зареєстрованим за реєстровим №813, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язань боржника [PERSON] за кредитним договором №2005/0808/55-00 від 18 серпня 2008 року, укладеним з ВАТ «Сведбанк», право вимоги за якими перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 25 травня 2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1306/, 1307. 24 квітня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46634529, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт». Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №202923517 від 04 березня 2020 року, 24 жовтня 2019 року право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , було зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі купівлі-продажу квартири, серія та номер:3386 від 24 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О. В подальшому, право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі купівлі-продажу квартири, серія та номер: 2295 від 24 жовтня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В. , зареєстроване за [PERSON] . Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України). Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, пункт 36). Відтак, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, якого позивач визначив відповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 369/14294/17. Як встановлено судом, після реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» квартира була відчужена спочатку [PERSON] ,а після [PERSON] . Відтак, зміст і характер правовідносин між учасниками справи підтверджують, що спір у позивача виник, зокрема, із [PERSON] , за якою на теперішній час зареєстровано право власності на спірну квартиру. Разом з тим, позовних вимог до [PERSON] як власника спірної квартири позивачем не пред`явлено. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, зокрема позивачем не заявлено відповідне клопотання, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39). За вказаних обставин, аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані позивачем докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв`язку з неналежним суб`єктним складом відповідачів. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed