Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

11 лютого 2014 року КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за комунальні послуги, обґрунтувавши свої вимоги тим, що КП «Компанія «Вода Донбасу» надає комунальні послуги громадянам, що проживають у сел. Донецьке Слов’янського р-ну Донецької обл. Боржник мешкає [ADDRESS], є абонентом КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Слов'янського РВУ та користується житлово-комунальними послугами. Між сторонами встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку №0950, а саме: послуги по утриманню будинків і споруд та прибудинкових територій (квартирна плата), послуги з надання електроенергії, питного водопостачання, водовідведення та поливу. Згідно оборотної відомості даного рахунку з вересня 2006 року по жовтень 2013 року сума заборгованості складає 1670,21 грн. Протягом зазначеного періоду скарг з приводу надання чи неналежного надання послуг від боржника на адресу позивача не надходило. Також, згідно акту-наряду від 11.10.2013р. на заміну лічильника попередній лічильник електроенергії було знято з показниками 05448 (сарай). Даний факт було засвідчено представниками КП «Компанія «Вода Донбасу» та [PERSON], що підтверджує факт, що споживач погодився з кінцевими показниками лічильника. Попередні покази лічильника по сараю було знято в серпні 2011 року, які становлять 948. Так як різниця між показами у серпні 2011 року та контрольними показами жовтня 2013 року становить 4500 кВт, за усним проханням споживача для зменшення навантаження в оплаті боргу за електроенергію, різницю було розбито по 500 кВт на період з лютого по жовтень 2013 року. Проте боржник оплачував борг хаотично, виходячи з власних міркувань. В зв'язку з викладеним позивач просить стягнути на свою користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 1749,67 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 1670,21 грн., інфляційної складової в розмірі 44,46 грн., 3% річних в розмірі 35,00 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн. Представник позивача, Денщик В.І., який діє на підставі довіреності №03-51 від 16.12.2013р., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. В обґрунтування позову зазначив, що КП «Компанія «Вода Донбасу» надає житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з електропостачання населенню сел. Донецьке Слов'янського р-ну. Відповідач мешкає в [ADDRESS], та користується послугами з електропостачання, наданими позивачем. В 2007 році мешканці буд.[ADDRESS] звернулися до позивача з заявою про підключення електроосвітлення в підсобних приміщеннях (сарай), які входять до складу житла. Мешканці самостійно повідомляли покази спожитої електроенергії контролерам. Відповідач такі відомості надавала нерегулярно, останній раз такі відомості були надані в серпні 2011 року, та склали 948 кВт. В зв'язку з тим, що відповідач припинила надавати відомості щодо спожитої електроенергії, на місце для перевірки виїхали представники позивача, було складено акт, в якому було зафіксовано покази вузла обліку електроенергії, які значно відрізнялись від показів, попередньо наданих відповідачем, та становили 5448 кВт. За особовим рахунком відповідача було обраховано заборгованість та надано відповідачеві відповідну квитанцію про сплату заборгованості за спожиті 4500 кВт електроенергії. Оскільки відповідач не мала коштів для повного погашення заборгованості, за її проханням заборгованість було розподілено для сплати на півроку. Проте за таких умов відповідач також згодом відмовилася сплатити заборгованість, повідомивши, що лічильник є несправним, тому надана позивачем квитанція з заборгованістю є невірною. Представники позивача погодились на зміну лічильника, було складено відповідний акт-наряд, в якому було зазначено покази електроенергії в розмірі 5448 кВт, акт був підписаний відповідачем. Таким чином, відповідач погодилась з зазначеними в акті показаннями спожитої електроенергії, тобто фактично визнала обсяг спожитої електроенергії, тому має сплатити наявну заборгованість на користь позивача. Представник позивача, М’якота Г.М., яка діє на підставі довіреності №03-52 (а.с.24), належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі за участю її представника, зазначила, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в позові в повному обсязі. Представник відповідача, [PERSON], який діє на підставі довіреності від 23.01.2014р. (а.с.28), будучи присутнім в судовому засіданні 13 серпня 2014 року після проголошеної судом, в його присутності, годинної перерви в залу судового засідання не повернувся, причини неявки суду не повідомив. Будучи допитаним в судовому засіданні показав, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування своїх доводів зазначив, що відповідач усі надані житлово-комунальні послуги оплачував вчасно, заборгованості не має, покази спожитої електроенергії в розмірі 5448 кВт є необґрунтованими та надуманими, оскільки виникли внаслідок несправності самого лічильника електроенергії. Представник відповідача, [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру серії ДН №000,51073 (а.с.39, 40), належним чином повідомлений про час та дату судового розгляду 07.08.2014р. в судове засідання не з'явився, у зв'язку з чим в судовому засіданні було оголошено перерву до 13.08.2014р. В черговому судовому засіданні представник відповідача, [PERSON], зазначив, що на теперішній за місцем роботи адвоката [PERSON] відомості про його місце знаходження відсутні, оскільки останній тривалий час перебуває за межами України. Будучи допитаним в попередніх судових засіданнях представник відповідача, [PERSON] просив в задоволенні позові відмовити у зв'язку з необґрунтованістю вимог. З урахуванням положень частини 2 статті 169 ЦПК України, згідно якої, неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи, суд вирішив за можливе подовжити розгляд справи у відсутності представників відповідача. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що працює бухгалтером в КП «Компанія «Вода Донбасу», пояснила, що на початку 2011 року під час перевірки в [ADDRESS], у споживача [PERSON] була виявлена значна заборгованість за спожиту електроенергію. Відповідно до виявлених показів спожитої електроенергії у розмірі 4500 кВт було розраховано заборгованість на виписано квитанцію. Однак, на прохання боржника всю заборгованість було розподілено для сплати на півроку та виписано нову квитанцію. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що є начальником енерго-механічної служби КП «Компанія «Вода Донбасу», пояснив, що у склад житла в буд.[ADDRESS] входять, зокрема, сараї. Свого часу мешканці будинку звернулися до позивача з особистими заявами про підключення сараїв до енергопостачання. В 2007 році кожен, в тому числі і відповідач, отримала технічні умови для підключення електроенергії в сараї. Для зняття показань з приладів обліку, споживачі самостійно, в спеціальних місцях, заповняли таблиці щодо спожитої електроенергії. Потім ці дані переписувались контролерами, від одного з яких надійшла скарга щодо неповідомлення споживачем, [PERSON], необхідних даних для перевірки споживання електроенергії. В зв'язку з цим на місце для перевірки виїхала комісія. Під час перевірки було встановлено, що наявні покази спожитої електроенергії значно відрізняються, від останніх наданих споживачем. За результатами виїзду був складений акт, в якому комісійно були зафіксовані показання лічильника. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що є начальником ЖЕУ КП «Компанія «Вода Донбасу». Пояснив, що у січні 2013 року комісією, до складу якої входив і він, були зняті покази у споживача [PERSON] Коли відповідач побачила велику заборгованість, то попросила її розподілити на настіпні шість місцяців, проте згодом зовсім відмовилася сплачувати заборгованість. У жовтні 2013 року за місцем перевірки було складено акт про заміну вузла обліку електроенергії в сараї, оскільки відповідач пояснила, що лічильник не працює. Акт-наряд, складений представниками позивача, відповідач підписала без жодних зауважень, погоджуюсь тим самим з остаточними показаннями лічильника. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме, вислухавши пояснення представників позивача, представників відповідача, допитаних у судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Донецькій області відповідачі [PERSON] значаться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно до статуту КП «Компанія «Вода Донбасу», затвердженого розпорядженням голови Донецької обласної ради від 28.08.2007р. за №98р, КП «Компанія «Вода Донбасу» створене відповідно до рішення Донецької обласної ради від 28.12.2004 №4/24-557 із змінами, внесеними рішенням від 23.03.2007 №5/8-181, шляхом перетворення Державного виробничого підприємства по зовнішньому централізованому водопостачанню «Укрпромводчормет». Окрім іншого, КП «Компанія «Вода Донбасу» надає населенню послуги з електропостачання. Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що між сторонами: КП «Компанія «Вода Донбасу» як суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання послуг по утриманню житлового будинку та прибудинкової території, послуг з надання електроенергії, питного водопостачання, водовідведення та поливу, та боржником - [PERSON] - фізичною особою, склалися спірні правовідносини у сфері надання і оплати комунальних послуг, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV (з відповідними змінами) "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон). Частиною першою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Комунальні послуги, як убачається зі змісту статті 1 Закону "Про житлово-комунальні послуги", це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до пунктів 1-4 статті 13 наведеного Закону залежно від функціонального призначення визначено перелік житлово-комунальних послуги, які поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо- будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення міць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд ( заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального значення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. За приписами статті 19 цього Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків в редакції, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45. При розгляді справи судом встановлено, що житловий будинок, в якому проживає відповідач, обслуговується позивачем. Таким чином, необхідність укладення договору на надання комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Однак, дана вимога Закону сторонами спірних правовідносин не виконана. Між тим, відсутність договору відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України не є підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг, оскільки згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Такою дією є надання комунальних послуг позивачем та їх отримання відповідачем. Як вбачається з заяви [PERSON] від 15.03.2007р., вона звернулася до РУ ДВП «Укрпромводчормет», правонаступником якого є КП «Компанія «Вода Донбасу» за дозволом на отримання технічних умов для підключення електроенергії в підсобному приміщенні (сарай), яке входить до складу житла. Установку лічильника зобов'язалась виконати відповідно до технічних умов. Технічні умови [PERSON] отримала 26.04.2007 року. Таким чином, надання послуг та їх фактичне споживання відповідачем свідчать про наявність між сторонами фактичних договірних правовідносин на умовах, передбачених Правилами користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року. За таких обставин суд при вирішенні спірних правовідносин виходить із обсягу прав і обов'язків сторін відповідно до чинного законодавства, яке регулює взаємовідносини суб'єкта господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, та фізичних осіб, які отримують зазначені комунальні послуги. Приписами пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічне положення закріплене в чинному Житловому кодексі Української РСР, у статті 68 якого передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги). Положення вказаних нормативно-правових актів носять юридично обов'язковий характер і підлягають виконанню учасниками договірних правовідносин. Як вбачається з показань лічильника електроенергії, відображених в бухгалтерському обліку з 2007р. по 2013р. абонента [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], станом на серпень 2011р. покази електроенергії становили 948 кВт. Відповідно до акту від 10.01.2013р., було проведено контрольний з'єм показів вузла обліку електроенергії за адресою: [ADDRESS], у абонента [PERSON] Покази вузла обліку електроенергії станом на 10.01.2013р. склали 05448 кВт. Відповідно до акту-наряду від 11.10.2013р. про заміну (встановлення, знімання) лічильника електроенергії споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS], описано лічильник відповідача, зокрема, зазначено покази електроенергії, які становили 05448 кВт. Акт підписаний споживачем [PERSON] та представниками КП «Компанія «Вода Донбасу». На підтвердження своїх вимог позивачем надано розшифровку суми заборгованості відповідача (а.с.8-12), з якої вбачається, що відповідач має заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1749,67 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 1670,21 грн., інфляційної складової в розмірі 44,46 грн., 3% річних в розмірі 35,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідки, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належних доказів щодо обставин, на які відповідач посилається як на підставу своїх заперечень, [PERSON] не надано. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку положень статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, як споживач комунальних послуг, внаслідок односторонньої відмови від договірних зобов'язань припинила їх виконання. Такі дії відповідача є протиправними, у зв'язку з чим за правилами статті 611 ЦК України стосовно неї настають правові наслідки у вигляді відшкодування на користь позивача заборгованості у в розмірі 1749,67 грн., яка складається з основного боргу в розмірі 1670,21 грн., інфляційної складової в розмірі 44,46 грн., 3% річних в розмірі 35,00 грн. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені та документально підтверджені судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved