Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

16 травня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Обєднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. 22\~травня 2018\~року позивач\~надав до\~суду уточнюючу\~позовну заяву,\~якою збільшив\~обсяг позовних\~вимог та\~просить окрім\~визнання права\~власності встановити\~факт родинних\~відносин. В\~обґрунтування своїх\~вимог позивач зазначив, що 07 серпня 2016 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Тертичного,40, м. Лиман, Донецької області, та земельну ділянку, яка розташована за тією ж адресою, площею 0,0342 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом; 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її рідний син - позивач [PERSON], який прийняв спадщину у відповідності до ст. ст. 1269, 1270 ЦК України, та її мати - [PERSON]. Однак, постановою державного нотаріуса Лиманської Державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки відсутній державний акт на земельну ділянку, а також відсутня державна реєстрація на правовстановлюючих документах, які підтверджують право власності на 1/2 частку квартири та житловий будинок на ім"я померлої. 16.12.2016 року померла бабуся позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про права власності на житло. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її онук - позивач [PERSON], який прийняв спадщину у відповідності до ст. 1269, 1270 ЦК України. Однак, постановою державного нотаріуса Лиманської Державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки відсутня державна реєстрація на правовстановлюючих документах, які підтверджують право власності на 1/2 частку на ім"я померлої, а також не підтверджуються родинні відносини із спадкодавцем. Тому позивач звернувся до суду та просить встановити факт родинних відносин, визнавши [PERSON] та [PERSON] відповідно донькою та матір'ю, а також визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, просить розглянути цивільну справу у відсутності відповідача, рішення ухвалити на розсуд суду, про що надав до суду відповідну заяву (а.с. 119-120). Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він є двоюрідним братом [PERSON], яка є донькою [PERSON]. Обидві жінки померли в 2016 році. Вони мешкали за адресою: вул. Териичного, буд. 40 в м. Лиман Донецької області. Спадкоємцем після їх смерті є його племінник [PERSON]. Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07 серпня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується наданаю позивачем копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 958869, виданого 08 серпня 2016 року Краснолиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 685 (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на: \~ \~ \~ \~- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Тертичного, буд. 40, м. Лиман, Донецької області, який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Краснолиманською державною нотаріальною конторою 12.02.2000 року за реєстровим №146, право власності було зареєстровано Слов'янським БТІ 14.02.2000 року в реєстровій книзі за № 1360 (а.с.42), загальна ринкова вартість якого станом на 26.03.2018 року згідно звіту про оцінку нерухомого майна № 36/02, виготовленого КП «Бюро техничної інвентарізації» м. Словянська, становить 73701,00 гривень (а.с.21-31); \~ \~ \~ \~- приватизовану земельну ділянку, яка розташована по вул. Тертичного, буд. 40, м. Красний Лиман (нині [PERSON]), Донецької області, площею 342 кв.м., призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Краснолиманською державною нотаріальною конторою 12.02.2000 року за реєстровим №146 (а.с.42), відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки, кадастровий номер: 1413300000:01:012:1325 від 28.02.2018 року, виготовленого субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], ринкова вартість земельної ділянки становить 13646,00 гривень (а.с.49-58); - 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане виконкомом Краснолиманської міської ради 26.09.2000 року (а.с.47), загальна ринкова вартість двокімнотної квартири якої станом на 26.03.2018 року згідно Звіту про оцінку нерухомого майна № 35/02, виготовленого КП «Бюро техничної інвентарізації» м. Словянська, становить 161139,00 гривень (а.с.65-73). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки померлою [PERSON] заповіту складено не було, спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно є позивач [PERSON] - син померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІ-ХЖ № 223252, виданного 25 березня 1971 року Глазуновським райбюро Загс, актовий запис № 17 (а.с.14), та довідкою про укладення шлюбу № 03 від 17.01.2018 року, виданою територіальним сектором ЗАГС Свердловського та Глазунівського районів Управління ЗАГС Орловської області Російської Федерації, відповідно до якої, в актовому записі про шлюб № 10 від 25.03.1971 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище на «Бєлікова» (а.с.16); та мати спадкодавця - [PERSON], що підтверджується довідкою про народження № 14, виданою 17 січня 2018 року територіальним сектором ЗАГС Свердловського та Глазунівського районів Управління ЗАГС Орловської області Російської Федерації, відповідно до якої, в актовому записі про народження № 3 від 05 січня 1950 року [PERSON] (російською) «Бронсковой Зои», її батьками записані (російською): батько - «Бронский Михаил Павлович», мати - «[PERSON] Даниловна» (а.с.15), та яка 16.12.2016 року померла, що підтверджується наданаю позивачем копією свідоцтва про смерть серії І-НО № 968827, виданого 16 грудня 2016 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1082 (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на: 1/2 частку двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане виконкомом Краснолиманської міської ради 26.09.2000 року(а.с.47). Спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, після смерті спадкодавця [PERSON] була її донька (мати позивача) [PERSON], яка 07.08.2016 року померла (а.с.12), тобто до відкриття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] Статтею 1266 ЦК України передбачено спадкування за правом представлення. Частина 1 вказаної статті зазначає, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, позивач по справі [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] Згідно інформації, наданої 13 червня 2017 року державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори [PERSON], на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом від 07.02.2017 року, завдена спадкова справа № 45/2017 після смерті померлої 07.08.2016 року [PERSON], з іншими заявами прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався. Також на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом від 08.02.2017, заведена спадкова справа № 47/2017 після смерті померлої 16.12.2016 року [PERSON], з іншими заявами прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався (а.с. 114). В жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Лиманської нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщинупісля смерті [PERSON] та [PERSON] Однак, постановами державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори [PERSON] від 11.10.2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутня державна реєстрація на правовстановлюючих документах, які підтверджують право власності по 1/2 частки квартири на ім"я померлої [PERSON] та [PERSON]Д, а також відсутній правовстановюючий документ на ім'я спадкодавця [PERSON], а саме на житловий будинок (позивачем надана його копія) та державний акт на право приватної власності на землю, також не підтвердженний родинний зв'язок із спадкодавцем (а.с.17-20). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при наявності умов для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1, ч. 4 ст. 315 в судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин, реєстрації шлюбу, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п. 2 Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON], яка померла 07.08.2016 року в м. Лиман Донецької області, та [PERSON], яка померла 16.12.2016 року в м. Лиман Донецької області, мають для позивача юридичне значення, оскільки від встановлення цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення його спадкових прав. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON], яка померла 07.08.2016 року та [PERSON], яка померла 16.12.2016 року, їх прізвища на українській мові зазначені як «Бронська» та співпадають; довідкою про народження №14 виданою територіальним сектором ЗАГС Свердловського та Глазуновського районів Орловської області Російської Федерації, де матір'ю [PERSON] зазначена «Бронская Варвара Даниловна» (прізвище українською мовою збігається у обох спадкодавців). Також факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджений показаннями свідка [PERSON] в судовому засіданні. Крім того, відповідно до актового запису про укладення шлюбу №10 від 25.03.1971 року, складеного бюро ЗАГС виконачвого комітету Глазуновської районної ради народних депутатів Орловської області прізвище матері позивача на час укладення шлюбу з [PERSON] зазначено правильно як «Бронська» (а.с.12-16). Таким чином, порушення та неточності в написанні прізвища в актовому записі про народження [PERSON] викликані у звязку із неписьменністю людей в післявоєнні роки, коли при підготовці та виготовленні вищевикладенних документів, допускалося багато граматичних помилок. З урахуванням всіх наданих доказів у сукупності, суд вважає, що факт родинних відносин як доньки та матері між [PERSON], [INFO], яка померла 07.08.2016 року в м. Лиман Донецької області, та [PERSON], [INFO], яка померла 16.12.2016 року в м. Лиман Донецької області, доведено повністю, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задовленню. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Краснолиманською державною нотаріальною конторою 12.02.2000 року за реєстровим №146(а.с.47), власниками двокімнатної квартири [ADDRESS] (колишня назва [PERSON]), Донецької області, є [PERSON] та її мати [PERSON] (а.с.47). Згідно інформації від 26.03.2018 року, наданою Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентарізації" м. Слов"янськ, власниками щодо зареєстрованих прав власності на нерухоме майно, а саме по ? частки квартири № 66, розташованої в м. Лиман по вул. Оборони, буд. 6А, є [PERSON] та [PERSON]; цілої частки житлового будинку, розташованого в м.Лиман по вул. Тетричного, буд.40 є [PERSON] (а.с. 48). Крім того, позивачем в якості додазів долучені до позовної заяви: копія розпорядження міського голови м. Красний Лиман № 380 від 26.09.2000 року про надання у приватну спільну сумісну власність [PERSON] двокімнатної квартири № 66 в житловому будинку 6а по вул. Оборона м. Красний Лиман (нині [PERSON]), загальною площеню 52,2 кв.м (а.с.46), технічний паспорт на зазначену квартиру, інвентаризаційна справа на домобудівлю № 40 по вул. Тертичного, м. Красний Лиман (нині [PERSON]) (а.с.85-92). За таких обставин, суд вважає, що померлим [PERSON] та [PERSON] дійсно належала на праві власності по 1/2 частини квартири № 66, розташованої в м. Лиман по вул. Оборони, буд. 6А, Донецької області; [PERSON] належав житловий будинок № 40 по вул. Тертичного, м. Красний Лиман (нині [PERSON]), Донецької області. Крім того, до спадкового майна входить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0342 га, розташованої за адресою: вул. Тертичного,буд. 40, м. Красний Лиман (нині [PERSON]), Донецької області, на якій розташований спірний житловий будинок. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Краснолиманською державною нотаріальною конторою 12.02.2000 року за реєстровим №146, спадкоємцями в заповіті майна [PERSON], померлої 09.01.1999 року, є [PERSON], та яке складається в тому числі з приватизованої земельної ділянки, яка розташована по вул. Тертичного, буд. 40, м. Красний Лиман (нині [PERSON]), Донецької області, площею 342 кв.м., призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала їй на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ДН № 1416 виданого 20.06.1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1416(а.с.42). Так, відповідно до копії архівної копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ДН № 1416 виданого 20.06.1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1416, наданої позивачем, власником зазначеної земельної діляники є [PERSON]Д.(а.с.92). Відповідно до [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вд 06.04.2018 року, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0342 га, кадастровий номер: 1413300000:01:012:1325, розташованої за адресою: вул. Тертичного, буд. 40, м. Красний Лиман (нині [PERSON]), Донецька область, зареєстрована та належить [PERSON], право власності у якої виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Краснолиманською державною нотаріальною конторою 12.02.2000 року за реєстровим №146, Державного акту на право приватної власності на землю серії ДН № 1416 виданого 20.06.1994 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1416 (а.с. 43-45). При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд повинен керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. З положень ст. 316, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З аналізу наведених правових норм вбачається, що при виникненні у іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без "оформлення" припинення права будь-якими актами та документами. Тобто у всіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об'єкти. Подальша "реєстрація земельної ділянки" (ст. 202 ЗК України) та права на земельну ділянку (Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") повинні бути здійсненні з метою запобігання спорам та створення можливості для наступного відчуження земельної ділянки за договором. Отже, відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку не впливає на виникнення у набувача нерухомості права власності на таку земельну ділянку. З наведеного вбачається, що спірна земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, перейшла у спадкуання померлої [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.02.2000 року, правомірно належала їй на праві власності. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України,\~\~ЦК України,\~ЗК України\~та\~ЦПК України. Так, згідно із ст. ст. 41,\~55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що\~\~кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. ч.1, 3\~ст.1296 ЦК України).\~\~\~\~ \~\~\~\~ Згідно із\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу\~ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Ст. ст. 81,\~131 ЗК України\~передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1\~ст.1297 ЦК України). Відповідно до\~ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Суду як джерело права. Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним». На теперішній час законні підстави для втручання будь-кого у мирне володіння майном, а саме, для припинення (обмеження) можливості [PERSON] користуватися та розпоряджатися житловим будинком та земельною ділянкою, двокімнатною квартирою, що входять до спадкового майна та належить йому в порядку спадкування, відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки спадкове майно (житловий будинок та земельна ділянка), розташовані за адресою: вул. Тертичного, буд.40, м. Лиман (колишнє [PERSON]), Донецька область, а також квартира( ? частка)№ 66, розташованої за адресою: вул. Оборона, буд. 6 А, м. Лиман (колишнє [PERSON]), Донецької області правомірно належали [PERSON]; ? частина заазначеної квартири -[PERSON]. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Тому,

Outcome: approved