Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивач звернувсь до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення яким стягнути\~\~ з державного бюджету України на його користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 37193, 24 гривень та компенсацію моральної шкоди в розмірі 17000 гривень. Свій позов мотивував тим, що суддею Октябрського районного суду м. Полтави було ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 37193,24 грн., за умов, що [PERSON] отримав від банку кошти у сумі 9600 грн. З 16.08.2008 року за три роки сума 9600 грн. виросла до 37193,24 грн. і це при тому, що [PERSON] актом від 28.12.2009 року повернув банку «на відповідальне збереження» Скутер на позикові гроші, згідно «кредитно заставного договору», на час повернення Скутера мав борг перед банком у сумі 400 гривень. Отже, з 28.12.2009 року борг [PERSON] з 400 грн. збільшився до 37\~193,24 грн., включно до 28.12.2010 року, тобто за 12 місяців. В звязку з цим просив за рахунок Державного бюджету України сплатити грошову компенсацію в сумі 37193, 24 грн. для подальшого виконання ним обовязку повернути вказану суму ПАТ КБ "Приватбанк". На обґрунтування моральної шкоди зазначив, що на протязі часу з 16.02.2011 року і по теперішній час переносить значні моральні страждання повязані з можливим втрачанням значної грошової суми, яку він за своє життя не мав, знаходячись в стресовому стані в нього зявилися головні болі, та інші негативні наслідки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити та надав пояснення згідно позову. Представник відповідача держава Україна в особі Кабінету Міністрів України [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні та надала пояснення згідно поданого раніше заперечення. Співвідповідач Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області до суду не направили свого представника, однак надали заперечення, в якому просили в задоволенні позову відмовити на підставах наведених в запереченні, а справу розглядати без участі їх\~ представника. Представник третьої особи Онуфріївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Кіровоградської області до суду не зявилася, подавши заяву, в якій справу просила розглядати без її участі. Заслухавши представників позивача та відповідача,\~дослідивши матеріали справи,\~судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім того, згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1167 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювана шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи. За таких обставин, необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Cудом встановлено, що 3 грудня 2010 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до філії ТОВ "Українське Фінансове Агенство" Верус" в Октбрському районі м. Полтави та [PERSON] про стягнення заборгованості /а.с. 204, 205/. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором укладеним між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачами по вищевказаній справі станом на 10.11.2010 року заборгованість становила 37393, 24 грн. /а.с. 206/. Відповідачем [PERSON] на позов ПАТ КБ "Приватбанк" було подано заперечення проти позову /а.с.207-212 / З матеріалів справи вбачається, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави по справі №2-3602/11 від 16.02.2011 задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з боржників філії ТОВ "Українська Фінансова Агенція "Верус" в Октябрському районі м. Полтави та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 37 193,24 грн. /а.с. 9-10/. 22.06.2012 року [PERSON] на рішення суду від 16.02.2011 року подано апеляційну скаргу /а.с. 213, 214/. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.08.2013 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.02.2011 року повернуто заявнику /а.с. 215, 216/. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02.10.2013 року апеляційну скаргу представника відповідача [PERSON] на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2013 року залишено без змін /а.с. 217-219./ Згідно інформації, наданої Онуфріївським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, на виконанні в зазначеному відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3602/11 від 17.10.2011 року, виданого Октябрським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ Приватбанк боргу 37193,24 грн. та судового збору в сумі 493,93 грн. /а.с. 179-180/. 06.05.2016 у відповідності до вимог ст.ст. 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання /а.с. 4/. Вищезазначений виконавчий документ предявлено на виконання в третє, (перший раз виконавчий документ повернуто на підставі постанови від 21.12.2012 року винесеної згідно п. 2. ч. 1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження , другий раз виконавчий документ повернуто на підставі постанови від 27.06.2014 року винесеної згідно п. 7. ч. 1 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження ). При першому надходженні виконавчого документа на примусове виконання державним виконавцем постановою від 24.05.2012 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно. Позивач [PERSON] вважає, що незаконними діями Октябрського районного суду м. Полтави йому завдано шкоду, яка становить суму стягнутих з нього коштів на користь ПАТ КБ "Приватбанк". Згідно статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); 3) збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Згідно частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 59 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статті 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Проте в порушення вищевказаних норм ЦПК України позивачем та його представником не надно належних та допустимих доказів, а відтак і не доведено\~ факт завдання матеріальної шкоди Октябрським районним судом м. Полтави. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з держави Україна моральної шкоди в розмірі 17000, необхідно зазначити, що однією з найважливіших гарантій захисту прав та свобод людини і громадянина є розширення сфери судового захисту, в тому числі контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Правовою основою судового способу оскарження дій владного субєкта є стаття 55 Конституції України, якою кожному гарантовано право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вказаний нормативний припис встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть оскаржуватися будь-які рішення, дії чи бездіяльність. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ зам позовами про відшкодування шкоди», з наступними змінами та доповненнями зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) моральної шкоди (фізичні та душевні страждання, приниження честі і гідності фізичної особи); 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювана та моральною шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Абзац другий пункту 5 вказаної Постанови визначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Заявляючи позовні вимоги позивач посилався на завдання моральної шкоди, яка полягала в тому, що він поніс і несе\~ значні моральні страждання по факту втрати значної грошової суми в розмірі 37193, 24 грн. Однак ні позивачем, ні його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, причинного звязку між шкодою та протиправним діянням відповідача, розміру моральної шкоди. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що необхідною умовою для звернення особи до суду з позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів, однак позивачем не доведено, що відповідачами порушені\~ \~його права, свободи чи інтереси, що і дає підстави вважати заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed