Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що 14.05.2014 року постановою ВДВС Фастівського МРУЮ при примусовому виконані виконавчого листа виданого Фастівським міськрайонним судом київської області накладено арешт на все майно, що належить позивачу та оголошення заборони на його відчуження. 28 грудня 2015 року головним державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним виконанням боржником рішення суду. При оформленні права власності на нерухомість, позивач дізналася, що при реєстрації нерухомості на її майно автоматично було накладено арешт. Після цього вона звернулася до відділу ДВС та отримала відмову у зняті вказаного арешту, що призвело до звернення до суду з даним позовом. Важає, накладений арешт підлягає скасуванню. В судове засідання позивач не зявилася, через канцелярію суду подала письмову заяву в якій просила розглянути справу в її відсутність, позовну заяву підтримує та просить скасувати арешт з належного їй майна. Представник відповідача в судове засідання надав лист про слухання справи у його відсутність. Вирішення справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником магазину непродовольчих товарів, загальною площею 62,3 кв.м, який розташований за адресою [ADDRESS]. З єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, вбачається, що на підставі постанови державного виконавця Відділу ДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції серії ВП № 43061330 від 14.05.2014 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з листа №15.28-22/2199 від 24.07.2017 року Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, виконавчі провадження за якими боржником є [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають. Відповідно до ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Стаття 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна, а саме особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частина 5 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи, що на момент звернення [PERSON] до суду з даним позовом на виконанні у відділі ДВС виконавчі провадження де боржником є позивач відсутні, у суду є всі підстави в знятті арешту на майно позивача. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved