Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Чемеровецької селищної ради про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії вказавши, що він - [PERSON] є учасником бойових дій, та наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 16 червня 2017 року №22-12929-СГ йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за межами населених пунктів Чорнянської сільської ради Чемеровецького району Xмельницької області орієнтовним розміром земельної ділянки 2,0000 га. На підставі вказаного наказу, землевпорядною організацією було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. В зв`язку із передачею земель сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність, він звернувся до Чемеровецької селищної ради з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Рішенням Чемеровецької селищної ради від 30 листопада 2018 року йому відмовлено у затвердженні проекту землеустрою без жодного обґрунтування. Не погоджуючись з даною відмовою позивач звернувся до суду і рішенням Чемеровецького районного суду від 30.05.2019 року скасовано рішення Чемеровецької селищної ради від 30 листопада 2018 року № 131-26/2018 та зобов`язано Чемеровецьку селищну ради повторно розглянути заяву [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га кадастровий номер 6825289000:04:002:0128, з урахуванням висновків суду у даній справі. Однак при повторному розгляді його заяви рішенням Чемеровецької селищної ради від 06.09.2019 року йому відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. У зв`язку з чим просить скасувати рішення Чемеровецької селищної ради від 06.09.2019 року, за яким йому відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, та зобов`язати Чемеровецьку селищну раду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Чемеровецької селищної ради, що розташована за межами населеного пункту села Чорна, та надання її у власність. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява в якій просить судове засідання проводити у його відсутності, позов просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшов відзив на позовну заяву відповідно до зазначає, що вказане рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ №22-12929-СГ від 16 червня 2017 року про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, за межами населених пунктів Чорнянської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 30.05.2019 року позов [PERSON] до Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії було задоволено частково: скасовано рішення Чемеровецької селищної ради від 30 листопада 2018 року № 131-26/2018 про відмову [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Чемеровецької селищної ради, що розташована за межами населеного пункту села Чорна Чемеровецького району Хмельницької області. Зобов`язано Чемеровецьку селищну раду Чемеровецького району Хмельницької області повторно розглянути заяву [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га кадастровий номер 6825289000:04:002:0128, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Чемеровецької селищної ради, що розташована за межами населеного пункту села Чорна Чемеровецького району Хмельницької області, та надання її у власність, з урахуванням висновків суду у даній справі 18.07.2019 року [PERSON] повторно звернувся до Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області з заявою про виконання рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 30.05.2019 року. Згідно рішення тридцять п`ятої сесії Чемеровецької селищної ради VII скликання від 06.09.2019 року №228-35/2019 заяву [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Чемеровецької селищної ради, що розташована за межами населеного пункту села Чорна Чемеровецького району Хмельницької області розглянуто та відмовлено у затвердженні проекту землеустрою. Не погоджуючись із наданою відмовою, наголошуючи, що підстава такої відмови у рішенні взагалі не зазначена позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №280/97-ВР). Положеннями статті 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Статтею 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (далі - Земельний кодекс України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно з ч.1 ст.22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Відповідно до ч.2 ст.22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Положеннями ч.3 ст.22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Частиною другою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з частиною п`ятою статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України. Так, положеннями статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України. Частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Положеннями ч.7 ст.118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до частини восьмої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Частиною дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України врегульовано, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята статті 118 Земельного кодексу України). У Рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії"). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії"). Суд критично ставиться до доводів відповідача в частині наявності правових підстав для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою та зазначає, що факт не реєстрації та не проживання [PERSON] в с.Чорна не передбачено як підставу для відмови у затвердженні проекту землеустрою відповідно Земельного кодексу України. Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що Чемеровецька селищна рада Чемеровецького району Хмельницької області, відмовивши у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки діяла всупереч вимогам чинного законодавства. Суд також звертає увагу відповідача, що ч.9 ст.118 Земельного кодексу України передбачено імперативне затвердження проекту землеустрою у разі його належного попереднього погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України. Підстави щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність визначено Земельним кодексом України виключно як підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України) або для надання відмови у його погодженні (частина шоста статті 186-1 Земельного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття рішення про відмову позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Тому суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення тридцять п`ятої сесії VII скликання Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області від 06.09.2019 року яким позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Чемеровецької селищної ради, що розташована за межами населеного пункту села Чорна Чемеровецького району Хмельницької області. Щодо заявлених позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне. Суд зазначає, що зобов`язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб. Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту. У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обгрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Таким чином, Чемеровецька селищна рада Чемеровецького району Хмельницької області не наділена повноваженнями, за якими за конкретних фактичних обставин може діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, затвердити проект землеустрою чи ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин. Враховуючи викладене, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав [PERSON] є саме зобов`язання Чемеровецької селищної ради затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 справі у справі №1640/2594/18, від 05.03.2019 у справі №818/1817/17, від 24.01.2020 у справі №316/979/18. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є скасування рішення Чемеровецької селищної ради від 06.09.2019 року № 228-35/2019 про відмову [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою та зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2,0000 га з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Чемеровецької селищної ради, що розташована за межами населеного пункту села Чорна Чемеровецького району Хмельницької області. Визначаючи предметну юрисдикцію справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року, справа N 536/233/16-ц, зазначено, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. Отже, якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору. Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявні всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved