Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

08.04.2003 року померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 26.03.2016 року в с.Війтівка померла бабуся позивача по материній лінії, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Війтівської сільської ради та житлового будинку в селі Війтівка. Оскільки мати позивача померла раніше ніж бабуся, то він вступив у спадкування. Крім [PERSON] спадкоємцями є рідна сестра позивача, [PERSON], та двоюрідна сестра [PERSON], мати якої також померла до смерті бабусі. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини. Між позивачем та іншим спадкоємцем - [PERSON] було складено договір про поділ спадкового майна, який став підставою для видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на одну земельну ділянку, а позивачеві - на другу та житловий будинок. Житловий будинок відповідно до довідки Війтівської сільської ради відносився до категорії колгоспних дворів і в ньому станом на 15 квітня 1991 року проживала тільки [PERSON] На момент смерті спадкодавця [PERSON] вже проживав разом з нею та відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України фактично прийняв спадщину. Оформити право власності на спадкове майно [PERSON] позбавлений можливості у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], що померла 26.03.2016 року, на житловий будинок, загальною площею 75.5 кв.м., житловою площею 36.3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Кузьмінова, №26, с.Війтівка, Бершадського району, Вінницької області.: А)житловий будинок; Апід)погріб; а)навіс; Б)літня кухня; б)вхідний майданчик; В)сарай; в)сарай; в1)навіс; в2)навіс; Г)гараж; Т)туалет; 1-4)споруди. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а справу слухати без його участі. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явилися, надали письмові заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 08.04.2003 року померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-АМ 199885, виданого 09.04.2003 року Війтівською сільською радою (а.с. 7). 26.03.2016 року в с.Війтівка померла бабуся позивача по материній лінії, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-AM №346038, виданого 28.03.2016 року виконкомом Війтівської сільської ради (а.с.6). Після її смерті залишилась спадщина у вигляді двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Війтівської сільської ради та житлового будинку в селі Війтівка, що підтверджується договором про поділ спадкового майна (а.с.8). Оскільки мати позивача померла раніше ніж бабуся, то він вступив у спадкування. Крім [PERSON] спадкоємцями є рідна сестра позивача, [PERSON], та двоюрідна сестра [PERSON], мати якої також померла до смерті бабусі. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини. Між позивачем та іншим спадкоємцем - [PERSON] було складено договір про поділ спадкового майна, посвідчений 07.10.2016 року приватним нотаріусом Бершадського РНО [PERSON]В.(а.с.8). Житловий будинок відповідно до довідки Війтівської сільської ради від 24.10.2016 року відносився до категорії колгоспних дворів і в ньому станом на 15 квітня 1991 року проживала тільки [PERSON] Оскільки на момент смерті спадкодавця [PERSON] вже проживав разом з нею та фактично прийняв спадщину, що підтверджується довідкою Війтівської сільської ради № 610 від 24.10.2016р. (а.с.14). Оформити право власності на спадкове майно [PERSON] позбавлений можливості у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної ді №02-31/227, видану 07.10.2016 року (а.с.9). Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ч. 1 ст. 1220 ЦК України, зазначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. В силу ст.ст.1268-1270 ЦК України, спадкоємець повинен прийняти спадщину у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право а спадщину на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.г. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Враховуючи, що станом на 15.04.1991 року членом колгоспного двору, який є предметом позову була лише [PERSON], вищеописаний будинок належав їй. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності "визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору , а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за № 19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають до задоволення із зазначених підстав.

Outcome: approved