Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

У вересні 2021 року адвокат Ляшко Л.В. звернулась до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] , в якій просить визнати виконавчий напис, вчинений 23.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за реєстровим номером 16487 про стягнення з неї на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за кредитним договором № 045-Z/006839 в розмірі 25000 грн. таким, що не підлягає виконанню. Крім того, просила стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та правової допомоги в сумі 6000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що нотаріусом зазначений вище виконавчий напис вчинений без наявності усіх передбачених законом документів, а також вказана у ньому заборгованість не є безспірною, оскільки вона не отримувала жодної вимоги від кредитора про погашення заборгованості, у зв`язку із чим не мала можливості її оспорити. Про існування будь якого боргу перед стягувачем взагалі не знала, про відступлення права вимоги за кредитним договором № 045-Z/006839 обізнана не була. В судове засідання 03.11.2021 року позивач [PERSON] , її представник - адвокат Ляшко Л.В. не з`явились, проте представник позивача надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, на їх задоволенні наполягала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення. Також, від представника відповідача, 26.10.2021 року до суду надійшла заява про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису, виданого 23.09.2020 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за реєстровим номером 16487 про стягнення на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за кредитним договором № 045-Z/006839 в розмірі 25000 грн. таким, що не підлягає виконанню. Одночасно, в частині вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. відповідач просив відмовити, оскільки необхідно врахувуючи при цьому дії відповідача щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, тому заявив клоптання про зменшення витрат на правничу допомогу до 1907,00 грн. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання також не з`явився з невідомих суду причин, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи без його участі нотаріус на адресу суду не надсилав. Представник третьої особи - Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій також просив суд вирішити справу у відповідності до діючого законодавства. За таких обставин, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що в березні 2012 року у ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» позивач відкрила рахунок та отримала платіжну картку миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue відповідно до Договору № 045-Z/006839 від 20.03.2012 року. Під час отримання кредитної картки вона також підписала Договір № 006-00748/12-00938-вкл-к про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту з розміром ліміту офердрафту в сумі 10000,00 грн. Період кредитування з 20.03.2012 року по 21.03.2015 року. На підставі договору про відступлення права вимоги № 000116-а від 12.06.2018 року ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором № 045-Z/006839 від 08.07.2011 року ТОВ «Фінансова компанія «Арбімаркет», останнє в свою чергу, на підставі Договору про відступлення права вимоги від 04.08.2020 року відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Постановою старшого державного виконавця Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби у Каховському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 17.08.2021 року відкрито виконавче провадження №66526816 по примусовому виконанню виконавчого напису №16487 виданого 23.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за реєстровим номером 16487 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за кредитним договором № 045-Z/006839 в розмірі 25000 грн. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно достатті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат"). Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Пп. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів, Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (пп. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2 Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовлено у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 вересня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Крім того, серед документів, наданих ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ`приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу кредитний договір не посвідчений нотаріально, отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також, у даному випадку наявні підстави для визнання виконавчого напису від 23 вересня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 16487, таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов до подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, сформульованою Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками: наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Недотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18), від 19 березня 2021 року в справі № 750/3781/20 (провадження № 61-14943св20). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап- учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17 (провадження№ 61-48504св18), від 17 березня 2021 року у справі №361/1488/19(провадження № 61-6141св20), від 03лютого 2021 року у справі № 761/6923/17 (провадження № 61-27333 св 18), 19 березня 2021 року у справі № 750/3781/20 (провадження № 61-14943св20). Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Виходячи з вищезазначеного, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Судом встановлено, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» нотаріусом не дотримано вимог, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, оскільки письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором, датована 03 березня 2021 року, була направлена [PERSON] 10.03.2021 р. відповідно до списку згрупованих поштових відправлень проте коли вона була отримана позивачкою відомості відсутні, а виконавчий напис нотаріусом вчинено 18.03.2021 р., тобто через 8 днів після направлення вимоги про усунення порушень по кредитному договору . Вчинення нотаріусом виконавчого напису через 8 днів після направлення стягувачем боржнику письмової вимоги щодо усунення порушень за кредитним договором без дотримання 30-денного строку, встановленого підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, є порушенням прав боржника [PERSON] щодо можливості спростування розміру заборгованості, а отже заявлена стягувачем до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатись безспірною на момент вчинення виконавчого напису. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 746/45737/17 (провадження № 61-46127св18). Враховуючи зазначене, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису від 23 вересня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 16487, таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд також враховує визнання позову відповідачем, що в силу вимог ст.206 ЦПК України є підставою для заводолення позову, оскільки В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2021 між позивачем та адвокатом Ляшко Л.В. було укладено Договір про надання правової допомоги № 10/09-21. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У позові [PERSON] було зазначено, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу, які позивач понесла та очікує понести, складає 6000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Ляшко Л.В. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвокатом позивачки надано до суду, зокрема, копію договору Договір про надання правової допомоги № 10/09-21 від 03.09.2021 року, згідно яких адвокат Ляшко Л.В. зобов`язалася на умовах, визначених цим договором, надати [PERSON] професійну правничу допомогу, а остання - своєчасно оплачувати послуги адвоката (п.2.3.1 договору). Пунктом 4.1. вказаного договору передбачено, що визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта, крім того, згідно п. 4.2. вказаного договору гонорар Адвоката погоджується за взаємною угодою сторін, сплата гонорару Адвоката оформлюється Додатком № 1 до цього договору. На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги за вищевказаним договором адвокатом Ляшко Л.В. також надано до суду детальний опис робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги № 10/09-21 від 13.09.2021 року, а саме: консультація клієнта з приводу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 500 грн., вивчення судової практики та підготовка правової позиції - 1000 грн., підготовка позовної заяви та подання до суду - 3000 грн., ведення справи у суді 1 інстанції 1500 грн., всього на суму 6000 грн. Статтею 30 ч. 3 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Отже, враховуючи наведене, а також характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, зі значення справи для сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати позивачки підтверджені належними доказами, їх неспівмірність відповідачем не доведена. Вказана позиція узгоджується з висновками викладеними в Постанові (додатковій) Верховного Суду України від 03.03.2021 року за № 379/1487/18. При цьому, доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині в зв`язку із вжиттям позивачем заходів щодо мирного врегулювання спору не заслуговують на увагу, оскільки не грунтуються на вимогах закону. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПУ України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з зазначеного та,

Outcome: approved