Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом, який під час судового розгляду справи уточнено, до колективного підприємства "Агрошляхбуд", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] Держпраці у Закарпатській області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Зокрема, позивач просить поновити його бульдозеристом асфальтобетонного заводу КП "Агрошляхбуд", стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі, та 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з 2006 року працював на колективному підприємстві "Агрошляхбуд" бульдозеристом. З 05.08.2016 року на підприємстві змінився керівник, який з субєктивних причин, що не повязані з трудовими відносинами, не допускав його до виконання трудових обовязків. В усному порядку йому повідомляли, що він звільнений, а отже не має права заходити на територію підприємства. Він намагався отримати від відповідача пояснення щодо підстав звільнення, копію наказу та документів, які стали підставою для звільнення, а також трудову книжку та повний грошовий розрахунок. Не отримавши ніякої відповіді, змушений був звернутися до органів поліції з повідомленням про порушення законодавства про працю. Лише після втручання органів поліції дізнався, що відповідачем прийнято наказ №50 від 17.08.2016 р., згідно з яким він вважається звільненим. Дії відповідача є протиправними, вчиненими з грубим порушенням законодавства про працю, з огляду на наступне. Наказом від 17.08.2016 року №50 його, позивача, звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обовязків (неодноразові невиконання вказівок майстра та керівника підприємства, невихід на роботу після вказівки майстра, зриву роботи, крадіжки 35 літрів дизпалива) згідно п.3 ст. 40 КЗпП України з 17.08.2016 року. Підставою для звільнення послужила доповідна від 17.08.2016 року та акт №6 про крадіжку від 17.08.2016 року. Однак така доповідна до підприємства не надходила та в журналі реєстрації вхідних документів не реєструвалась. Акти та накази не нумерувались по підприємству, що викликає сумнів у їх складанні саме в ті дні, якими вони датовані. Викладені в службовій документації відповідача відомості з приводу звільнення є недостовірними. Наказ №50 про звільнення [PERSON] 17.08.2016 р. не видавався. Відображення в табелі обліку робочого часу прогулу є також незаконним, оскільки фактичного прогулу не було. Особи, які входять до складу комісій і підписували акти, є залежними від роботодавця особами і виконують будь-які доручення керівника. Його не повідомлено про причини, дату звільнення, не ознайомлено з наказом про звільнення, не видано копію наказу. В порушення ст. 47 КЗпП України його вимога про видачу копії наказу безпідставно ігнорується, незважаючи на те, що він виходив на роботу. На підприємстві відмовляються реєструвати будь-яку заяву, посилаючись на вказівку керівника. Трудова книжка не видається, розрахунок не проведено, сума розрахункових коштів не відома. Правила внутрішнього трудового розпорядку по підприємству позивачу не відомі та не доводились до його відому, зборами трудового колективу не затверджувались. Також, на підприємстві діє профспілкова організація (код ЄДРПОУ 37108138), до якої входять більшість працівників підприємства, як і позивач. Профком у його присутності жодних питань не розглядав. Повідомлень про розгляд подання не отримував, заяву про розгляд питань без його участі не подавав. Пояснення ні роботодавець, ні профком не відбирав. Для підкріплення протиправності своїх дій, керівник звільнив голову профкому, тим самим унеможливлюючи захист працівників від беззаконня. В судових засіданнях відповідачем додано протокол загальних зборів працівників - членів первинної профспілкової організації Виноградівського колективного підприємства "Агрошляхбуд", згідно якого нібито 08.08.2016 р. проводились збори з вирішенням питань про припинення діяльності первинної профспілкової організації та обрання уповноваженого трудового колективу. В дійсності збори 08.08.2016 р. не проводились, працівники до 08.08.2016 р. про проведення зборів не повідомлялись, участі у зборах не брали. Профспілкова організація до сьогоднішнього дня існує, керівником її є [PERSON], відомості щодо перебування організації в процесі припинення відсутні. Ні позивач, ні голова профкому, ні ряд інших працівників КП "Агрошляхбуд" не писали заяви про вихід з профспілкової організації, а отже є членами профспілки. На підставі положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України позивач вважає, що повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, а згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який за період з 17.08.2016 року по 16.11.2017 року складає суму 55429,77 грн. Враховуючи відсутність додаткових засобів існування, наявність зобов'язань перед комунальними службами, необхідність утримання сім"ї просить стягнути всю суму боргу по заробітній платі. В результаті порушення трудових прав йому заподіяна моральна шкода, що виразилася у стражданнях та переживаннях, а також життєвих незручностях, пов'язаних з неможливістю влаштуватися на роботу, оскільки трудову книжку йому так і не повернуто. Крім того, він був вимушений докладати додаткові зусилля до організації свого життя, звернення до суду за захистом свого права. Відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй сімї на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїй сімї. Звільненням з роботи відповідач вчинив дії спрямовані на приниження його честі, гідності, та ділової репутації як перед трудовим колективом, так і перед іншими оточуючими його людьми. Відповідач подав суду письмове заперечення проти позову, яке обґрунтовує тим, що твердження позивача про те, що йому не було відомо про звільнення, підприємство відмовлялося надавати відомості про звільнення, а також, що звільнення є незаконним не відповідають дійсності. Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП, працівник зобов'язаний виконувати роботу за трудовим договором та дотримуватися внутрішнього трудового розпорядку, визначеного правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до п.3.2. затверджених Правил внутрішнього трудового розпорядку від 15 листопада 2011 року, на КП «Агрошляхбуд» встановлено восьми (8) годинний робочий день з 8:00 до 17:00 годин з обідньою перервою з 12:00 до 13:00 годин. 09, 12 та 16 серпня 2017 року, у супереч Правил внутрішнього трудового розпорядку, машиніст бульдозера КП «Агрошляхбуд» - [PERSON], ігнорував роботу, що підтверджується доповідними записками майстра асфальтобетонного заводу [PERSON], а також Табелем обліку використаного робочого часу. Отже, як встановлено із табеля обліку та підтверджено доповідними записками та складеним відповідним актом, машиніст бульдозеру [PERSON] 05.08.2016 року, в проміжок часу з 16 до 17 години, пішов з роботи не попередивши; 09.08.2016 року з 15 години до 17 години залишив робоче місце без попередження; 10.08.2016 року з 16 години до 17 години, 12.08.2016 року з 16 до 17 години, 15.08.2016 року з 15 до 17 години, 16.08.2017 року з 15 до 17 години, проігнорувавши вказівки майстра асфальтобетонного заводу [PERSON], щодо роботи, та дачі пояснень стосовно такої поведінки, покинув роботу та вийшов за межі підприємства. Відповідач вважає, що посилання позивача на те, що його не повідомляли про причини звільнення та не видавали документів, не відповідає дійсності, оскільки листами № 164 від 23.08.2016 року та № 169 від 26.08.2016 року його повідомляли про звільнення та запрошували на підприємство для отримання трудової книжки та отримання розрахунку за відпрацьований період. Копія наказу № 50 від 17.08.2016 року про звільнення [PERSON] була розміщена на дошці оголошень підприємства, яка знаходиться біля входу на підприємство та була доведеною таким чином не тільки до відому звільненої особи, але і до відома всіх працівників підприємства. В частині позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у запереченні вказано про те, що наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обовязковість виникнення моральної шкоди. Судовою практикою Європейського суду з прав людини вироблено правило, за яким у певних випадках суд, замість винесення рішення про грошову компенсацію моральної шкоди, може вважати визнання самого факту правопорушення, вчиненого щодо потерпілого, достатньою справедливою компенсацією. У задоволенні вимог просить відмовити в повному обсязі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд такі задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача КП "Агрошляхбуд" будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не зявився. Керівник КП "Агрошляхбуд" надіслав до суду повторне клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з участю у судовому засіданні в апеляційному суді Закарпатської області. Однак суд залишає дане клопотання без задоволення, причини неявки вважає неповажними, оскільки до клопотання не надано доказів перебування представника відповідача у судовому засіданні. Представник відповідача неодноразово звертався до суду з безпідставними клопотаннями про відкладення розгляду справи, що стало причиною для суттєвого затягування розгляду справи. Так, 25.10.2017 року було подано відповідне клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з участю в судовому засіданні в господарському суді Закарпатської області 25.10.2017 року, проте доказів поважності неявки до суду так і не було надано, як і на судове засідання, призначене на 17.11.2017 року. Окрім того, відповідно до копії ухвали господарського районного суду Закарпатської області №907/526/17 від 25.10.2017 року представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надіслав на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, чим ввів обидва суди в оману, а тому суд розцінює дії відповідача, як зловживання процесуальними правами, що безпідставно затягує розгляд справи. Представник третьої особи, без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] Держпраці у Закарпатській області, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на момент звільнення позивача діяла первинна організація, він був членом даної первинної організації. На даний час вона також діє і він є її керівником. До первинної організації подання про звільнення позивача не надходило і не розглядалося. Про те, що були заяви про ліквідацію первинної організації йому невідомо, він їх не бачив. За весь період роботи [PERSON], до нього не приходили заяви про порушення ним трудової дисципліни. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що обставини, викладені в акті не відповідають дійсності. Йому принесли вказаний акт і він підписав його через погрозу звільнення. В робочий час [PERSON] провести розкрадання не міг, оскільки в них повязана робота і він її не покидав. У будь-яких перевірках обставин, вказаних у акті він не брав. Порушень дисципліни [PERSON] він не бачив. Після вимог жінок вони відмовились від підпису, потім їх просив [PERSON], їх безпосередній начальник. Щодо висловлювань [PERSON] [PERSON] про порушення ним дисципліни йому нічого невідомо. У відповідності до порядку, встановленого ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України суд, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Ухвалою суду від 21.08.2017 року по справі були вжиті заходи забезпечення позову, шляхом заборони вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань, зокрема в частині державної реєстрації припинення юридичної особи КП «Агрошляхбуд» та накладенням арешту на кошти, які розміщені на розрахункових рахунках №26007017000678 в ПАТ «КомІнвестБанк», МФО 312248, №26006278931 в ПАТ «Райффайзен банк [PERSON]», МФО 380805, 26008423323001 в ПАТ «Приватбанк» на загальну суму 88168 (вісімдесят вісім тисяч сто шістдесят вісім) грн. 27 коп.. Ухвалою від 02.10.2017 року скасовано захід забезпечення позову, вжитий відповідно до ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.08.2017 року, а саме заборону вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань, зокрема в частині державної реєстрації припинення юридичної особи КП «Агрошляхбуд». Вивчивши та дослідивши матеріали справи, показання свідків, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення щодо позовних вимог, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право, в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] - позивач у справі працював на колективному підприємстві «Агрошляхбуд» на посаді машиніста бульдозера асфальтобетонного заводу. Наказом № 50 від 17 серпня 2016 року "Про звільнення з роботи [PERSON]В", який видано керівником КП "Агрошляхбуд", позивача звільнено з роботи на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України (Т. 1, а.с. 42). Звільнення аргументовано систематичним невиконанням трудових обовязків (неодноразові невиконання вказівок майстра та керівника підприємства, невихід на роботу після вказівки майстра, зриву роботи, крадіжки 35 літрів дизпалива). Підставами, як зазначено в наказі, виступили доповідна від 17.08.2016 року та акт № 6 про крадіжку від 17.08.2016 року. У доповідній записці б/н від 09 серпня 2016 року "Про ігнорування роботою [PERSON], машиністом бульдозера та [PERSON], варником бітуму", складеної майстром на АБЗ в с. Гудя КП «Агрошляхбуд» [PERSON], вказано, що останні 05 серпня 2016 року в проміжок часу з 16 години до 17 години, покинули робоче місце без попередження. 09 серпня 2016 року, вони знову покинули робоче місце в проміжок з 15 години до 17 години, без попередження (Т 1, а.с.44). У доповідній записці б/н від 12 серпня 2016 року «Про ігнорування роботою [PERSON], машиністом бульдозера та [PERSON], варником бітуму, складеної майстром на АБЗ в с. Гудя КП «Агрошляхбуд» [PERSON], вказано, що останні 10 серпня 2016 року в проміжок часу з 16 години до 17 години, покинули робоче місце без попередження. 12 серпня 2016 року, вони знову покинули робоче місце в проміжок з 16 години до 17 години, без попередження (Т 1, а.с.45). У доповідній записці б/н від 16 серпня 2016 року «Про ігнорування роботою [PERSON], машиністом бульдозера та [PERSON], варником бітуму, складеної майстром на АБЗ в с. Гудя КП «Агрошляхбуд» [PERSON], вказано, що останні 15 серпня 2016 року в проміжок часу з 15 години до 17 години, покинули робоче місце без попередження. 16 серпня 2016 року, вони знову покинули робоче місце в проміжок з 15 години до 17 години, без попередження (Т 1, а.с.46). У акті б/н від 16 серпня 2016 року "Про відмову надання пояснень про порушення трудового розпорядку [PERSON], [PERSON]І.", вказано про те, що машиніст бульдозера [PERSON] та варник бітуму [PERSON] відмовились надавати письмові пояснення по факту щодо відсутності їх на робочому місці в робочий час (Т. 1 а.с. 47). У звязку із складанням вищезгаданого акту було створено комісію наказом б/н від 16 серпня 2016 року у складі трьох працівників КП "Агрошляхбуд", а саме: виконавчого директора, машиніста асфальтоукладчика та токаря (Т. 1 а.с. 48). Згідно акту №6 від 17 серпня 2016 року «Про розкрадання матеріальних цінностей працівником», вказано, що керівником КП «Агрошляхбуд» [PERSON], виконавчим директором [PERSON], майстром [PERSON], слюсарем асфальтобетонного заводу [PERSON], бітумником [PERSON], машиністом змішувача асфальтобетону [PERSON], 11 серпня 2016 року було виявлено, що в робочий час [PERSON], машиніст бульдозеа, виніс з території асфальтобетонного заводу в с. Гудя, 35 літрів дизпалива. Виявлено також, що в останній тиждень, в саме з 05 серпня по 15 серпня 2016 року, в робочий час, [PERSON], машиніст бульдозера, з умислом покидав робоче місце і зривав роботу, а потім взагалі не вийшов на роботу, не попередивши адміністрацію підприємства. Вказівками і попередженнями майстра та виконавчого директора ігнорував. Виправдовувальних документів не надавав і письмове пояснення дати відмовився (Т 1, а.с.43). Однак відсутність позивача на робочому місці у вказані у вищезгаданих доповідних записках проміжки часу, спростовується показами самого позивача, а також показами свідка [PERSON]. Жодними доказами не підтверджується, а в матеріалах справи відсутні, посилання на те, що відноситься до робочого місця позивача, а також що входить у його службові обовязки, чи ознайомлений він з цими документами. Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що КП «Агрошляхбуд» складається з декількох територіально відокремлених структурних підрозділів, суд не має змоги встановити чи порушував позивач свої трудові обовязки, при можливому залишенні території асфальтобетонного заводу. Згідно пункт 3 статті 40 КЗпП України, трудовий договір може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення трудової дисципліни. Систематично порушуючими трудову дисципліну визнаються працівники, що мали дисциплінарне стягнення чи громадське стягнення за порушення трудової дисципліни і порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення. Відповідно до ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 22 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судам трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пп. 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен зясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у звязку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 зазначеної постанови, за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року. Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення. Доказів застосування до позивача заходів дисциплінарного чи громадського стягнення, які мали місце до винесення наказу про звільнення позивача суду не надані. Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України проведено із порушенням вимог трудового законодавства. Крім цього судом встановлено, що позивач є членом профспілкової організації КП «Агрошляхбуд». Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів. Згідно ч.3 ст.252 КЗпП України, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). Твердження представника відповідача, що рішенням зборів трудового колективу від 08.08.2016 року на підприємстві КП «Агрошляхбуд» профспілкова організація ліквідована, суд не бере до уваги, оскільки письмових доказів про ліквідацію профспілкової організації суду не надано. Існування профспілкового органу підтверджується відомостями ЄДРПОУ, при цьому профспілкову організацію КП «Агрошляхбуд» на час звільнення [PERSON] не було ліквідовано, що також підтверджується ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18.09.2017 року. До вищого виборного органу профспілкової організації за наданням попередньої згоди на звільнення позивача - члена профспілкової організації КП «Агрошляхбуд» відповідач також не звертався. Зважаючи, що представник відповідача в судовому засіданні підтвердив факт не звернення до профспілкового комітету, з питань звільнення з роботи позивача [PERSON], суд визнає порушенням з боку роботодавця ст. 43 КЗпП України при його звільненні. Звільнення останнього проведено із порушенням законодавства про працю і відповідно до положень ст.235 КЗпП України позивач підлягає поновленню на роботі. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Кількість днів вимушеного прогулу позивачем становить (з 17.08.2016 року по 17.11.2017 року): серпень 2016 року 10 робочих днів; вересень 2016 року 22 робочих дня; жовтень 2016 року 20 робочих днів; листопад 2016 року 22 робочих дня; грудень 2016 року 22 робочих дня; січень 2017 року 20 робочих днів; лютий 2017 року 20 робочих днів; березень 2017 року 22 робочих днів; квітень 2017 року 19 робочих днів; травень 2017 року 20 робочих днів; червень 2017 року 20 робочих днів; липень 2017 року 21 робочий день; серпень 2017 року 22 робочих дня; вересень 2017 року 21 робочий день; жовтень 2017 року 21 робочий день; листопад 2017 року 12 робочих днів (станом на 16.11.2017 року), що разом становить 314 робочих днів. Відповідно до ч. 2, 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, далі по тексту - Порядок) працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до абз. б) п.4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо. Виходячи з вищенаведеної норми, суд дійшов висновку, що при обчисленні середньомісячної заробітної плати позивача за весь період затримки розрахунку необхідно враховувати останні два календарні місяці роботи, тобто червень-липень 2016 року, без врахування отриманих за цей місяць виплат у звязку із виходом у відпустку, матеріальної допомоги та соціальної допомоги. Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Виходячи з наведеного вище, середньоденна заробітна плата становить: 1944 грн. 00 коп. (червень 2016 року) + 3170 грн. 16 коп. (липень 2016 року) = 5114 грн. 16 коп. : на 34 робочі дні за два останні відпрацьовані місяці роботи (13 робочих днів у червні 2016 року та 21 робочий день у липні 2016 року) = 150 грн. 42 коп.. Загальний розмір середнього заробітку за час затримки у період з 17.08.2016 року по 31.12.2016 року становить 14440 грн. 32 коп. (150 грн. 42 коп.* 96 робочих днів). Відповідно до п. 10 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 3200 гривень. Відповідно до довідки №274 від 06.12.2016 року, виданої виконавчим директором КП «Агрошляхбуд» [PERSON], заробітна плата [PERSON] складала 2557,00 грн. (а.с.60). Для визначення коефіцієнту коригування оклад після підвищення необхідно поділити на оклад до підвищення: 3200,00 грн.: 2557,00 грн.=1,25. Загальний розмір середнього заробітку за час затримки у період з 01.01.2017 року по 16.11.2017 року становить 40989 грн. 45 коп. (150 грн. 42 коп. * 218 робочих днів * 1,25 коефіцієнт корегування). Таким чином, загальний розмір середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу становить 55429 грн. 77 коп. (14440 грн. 32 коп. + 40989 грн. 45 коп.). Згідно розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача в звязку з незаконним звільненням, доданого позивачем до заяви про збільшення позовних вимог, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.08.2016 року по 16.11.2017 року з врахуванням індексації за період з червня 2016 року по січень 2017 року складає 55429,77 грн., як і відповідно до розрахунку, проведеного судом, а відтак в цій частині позов підлягає до повного задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. У звязку з тим, що суд прийшов до висновку про незаконне звільнення позивача з роботи, та порушення в результаті цього його прав, доведеним є факт протиправності дій відповідача щодо позивача. Так позивач зазнав моральних стражданнях в результаті незаконного звільнення. Відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй сім'ї на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїй сім'ї.. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З врахуванням характеру порушення прав позивача, глибини душевних страждань,

Outcome: partial