Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

24 жовтня 2014 року [PERSON]та [PERSON].(далі позивачі) звернулися до Брусилівського районного суду Житомирської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", [PERSON](далі відповідачі), про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між [PERSON], [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк" 15 вересня 2008 року, в реєстрі за №1-3104. В позовній заяві в обгрунтування позову зазначено, що 15 вересня 2008 року між сином позивача [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір №ZRCWGA0000000003, відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 15.09.2008 року по 15.09.4018 року у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 69386,06 доларів США. В подальшому ЗАТ КБ «ПриватБанк» було переіменовано на ПАТ КБ «ПриватБанк». У забезпечення виконання кредитного договору між [PERSON], [PERSON] (майновий поручитель мати відповідача 2 померла -[PERSON]) та ЗАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір іпотеки від 15.09.2008 року, згідно з яким в забезпечення зобов'язань за кредитним договором іпотекодавці надають в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 107,60 кв.метрів, житловою площею 64,00 кв.метрів. Майно належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Брусилівською державною нотаріальною конторою Житомирської області 08 вересня 2008 року, реєстр №2683, зареєстрованого в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації в книзі №5 номер запису 906, реєстраційний номер 24616339. [INFO] року померла [PERSON] і після її спадщину прийняла її дочка [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2014 року по справі за номером 275/482/14-ц визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину житлового будинку, розташованого в смт.Брусилів Брусилівського району Житомирської області, по [ADDRESS], визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Брусилівською державною нотаріальною конторою 02 листопада 2001 року на ім'я [PERSON], [PERSON] після смерті [PERSON] 28 квітня 2014 року за [PERSON] було зареєстровано 1\\2 частину житлового будинку, розташованого в смт.Брусилів Брусилівського району Житомирської області, по [ADDRESS].згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 5 травня 2014 року, індексний номер 21250014. Крім цього Апеляційний суд Житомирської області , у рішенні від 30 вересня 2014 року по справі № 275/482/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи- [PERSON]. та [PERSON] , державний нотаріус Коростишівської державної нотаріальної контори Московська З.І. про визнання договору іпотеки недійснм, вказав що [PERSON] (дружина померлого)н набула право власності на 1\\2 частину спірного будинку до укладення Договору іпотеки (спільна сумісна власність подружжя), фактично володіла нерухомим майном , а тому положення ст..23 Закону України «Про іпотеку» на дані правовідносини не поширюються, оскільки договір іпотеки даного нерухомого майна укладено без згоди одного із співвласників, він є недійсним. Посилаючись на ст.ст.203, 215, 216, 316, 317, 319, 321, 358, 391, 593 ЦК України, ст.17 Закону України «Про іпотеку», позивачі вважають, договір іпотеки підлягає визнанню недійсним як такий, що не відповідає нормам закону та моральним засадам суспільства та укладений без згоди співвласника, а іпотека припиненню. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» [PERSON] позов не визнав, мотивуючи тим, що на час укладання договору іпотеки позивачка [PERSON] не була власником 1\\2 частини будинку а стала власником лише 28 квітня 2014 року. Просив у позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов вона повністю визнала просила позов задовільнити. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що 15 вересня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № ZRCWGA0000000003, укладеному між [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк", між [PERSON], [PERSON] та ЗАТ КБ "ПриватБанк" було укладено договір іпотеки № ZRCWGA0000000003, відповідно до умов якого іпотекодавці [PERSON], [PERSON] передали іпотекодержателю ЗАТ КБ "ПриватБанк" в іпотеку житловий будинок, що знаходиться під номером [ADDRESS] в смт.Брусилів Брусилівського району Житомирської області, загальною площею 107,60кв. м., житловою площею 64,00кв.м. В договорі іпотеки зазначено, що майно належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Брусилівською державною нотаріальною конторою Житомирської області 08 вересня 2008 року, реєстр №2683, зареєстрованого в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації в книзі №5 номер запису 906, реєстраційний номер 24616339. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа -ПАТ КБ «ПриватБанк», Попільнянська державна нотаріальна контора про визнання права власності, поділ майна, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом позов задоволено частково, визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину житлового будинку, розташованого в смт.Брусилів Брусилівського району Житомирської області, по [ADDRESS], визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Брусилівською державною нотаріальною конторою 02 листопада 2001 року на ім'я [PERSON], [PERSON] після смерті [PERSON] В ньому також встановлені наступні обставини: «Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання за позивачкою права власності на 1\\2 частину спірного житлового будинку, оскільки зазначене нерухоме майно було придбане нею в період перебування у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON].». 28 квітня 2014 року за [PERSON] було зареєстровано 1\\2 частину житлового будинку, розташованого в смт.Брусилів Брусилівського району Житомирської області, по [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області , д 30 вересня 2014 року по справі № 275/482/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи- [PERSON]. та [PERSON] , державний нотаріус Коростишівської державної нотаріальної контори Московська З.І. про визнання договору іпотеки недійсним, вказано, що [PERSON] (дружина померлого) набула право власності на 1\\2 частину спірного будинку до укладення Договору іпотеки (спільна сумісна власність подружжя), фактично володіла нерухомим майном , а тому положення ст..23 Закону України «Про іпотеку» на дані правовідносини не поширюються, оскільки договір іпотеки даного нерухомого майна укладено без згоди одного із співвласників, він є недійсним. Частиною третьою статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адмінстративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вдповідно до встановленої вказаними рішеннями обставини [PERSON] набула право власності на житловий будинок, розташований в смт.Брусилів Брусилівського району Житомирської області, по [ADDRESS], в період шлюбу з [PERSON], який перебував у спільній сумісній власності подружжя відповідно до ст.22 КЗпШС України до дня смерті [PERSON] 30 жовтня 2000 року. Після смерті [PERSON] право власності [PERSON] на вказаний будинок не припинялося і тому на час укладення оспорюваного договору іпотеки вона мала право власності на 1\\2 частину вказаного житлового будинку, виходячи з рівності часток в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, що було передбачено ст.28 КЗпШС України. За таких обставин визнання рішенням суду за [PERSON] права власності на 1\\2 частину житлового будинку, розташованого в смт.Брусилів Брусилівського району Житомирської області, по [ADDRESS], є лише способом захисту права власності, яке було порушено оспореним нею правочином, недійсність якого була встановлена судовим рішенням. Доводи представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», що на час укладання договору іпотеки позивачка [PERSON] не була власником 1\\2 частини будинку а стала власником лише 28 квітня 2014 року суд вважає безпідставними так як на час набуття [PERSON] права власності на будинок вказане нерухоме майно не було передане в іпотеку, а тому відсутні підстави набуття [PERSON] статусу іпотекодавця з усіма правами і обов'язками за іпотечним договором. У відповідності до ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст.203 ЦК України. Частиною 3 ст.215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язуються з його недійсністю. Згідно з ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. На час укладення оспорюваного договору іпотеки позивачка [PERSON] мала право власності на частину будинку, який був переданий в іпотеку без її згоди, що суперечить статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «"Про іпотеку» і є достатньою підставою для визнання недійсним договору іпотеки № RCWGA0000000003, який був укладений 15 вересня 2008 року між іпотекодавцями [PERSON], [PERSON] (спадкоємець [PERSON]) та іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" (Закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" на час укладення договору), який був посвідчений державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори Житомирської області Мошковською З.І. за реєстровим номером 1-3104. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають відшкодуванню на користь позивачів судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved