Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що у 2020 році між нею та [PERSON] укладено договір позики на суму 250 000 грн. термін повернення коштів визначено до 01 січня 2021 року. Додатково, у разі непогашення суми позики [PERSON] у визначений строк, [PERSON] взяв на себе зобов`язання [PERSON] . Станом на день ухвалення судового рішення сума позики не повернута, що змушує [PERSON] звертатися до суду за захистом свого порушеного права. Крім того, їй стало відомо, що грошові кошти, які були передані нею у якості позики, витрачені на придбання на ім`я [PERSON] об`єктів нерухомості - нежитлових приміщень по [ADDRESS] та нежитлового гаражного приміщення по [ADDRESS] . [PERSON] не погодився з позовними вимогами [PERSON] , звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , треті особи - [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що він володіє об`єктами нерухомості - нежитловим приміщенням по [ADDRESS] та нежитлове гаражне приміщення по [ADDRESS] . Вказані об`єкти нерухомості придбані ним задовго до 2020 року - укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] . Загальна вартість об`єктів нерухомості складає приблизно 450 000 грн., що значно перевищує суму позики, наданою [PERSON] [PERSON] . Оскільки [PERSON] ставить під сумнів законність та правомірність володіння ним вказаним вище нерухомим майном, його право підлягає захисту в судовому порядку. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 250 000 грн. У задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, просила суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити, не заперечувала проти задоволення зустрічного позову [PERSON] та просила суд зустрічний позов задовольнити. [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причину неявки в судове засідання суду не повідомили. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного. Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ст. 27 ЦПК України). Враховуючи реєстрацію відповідача [PERSON] у місті Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, справа прийнята до провадження з дотриманням вимог правил підсудності. Позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (частина 1 статті 30 ЦПК України). Оскільки предметом зустрічного позову цій справі є визнання права власності на об`єкти нерухомості на території Дніпровського району Дніпропетровської області - зустрічна позовна заява також підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Разом із цим, відповідно до ч 3. ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 жовтня 2020 року [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 250 000 грн. Факт передачі коштів підтверджується розпискою, копія якої долучена до справи. Строк повернення грошових коштів - до 01 січня 2021 року. Крім того, відповідно до розписки [PERSON] прийняв на себе зобов`язання, у разі не повернення [PERSON] грошових коштів [PERSON] до 01 січня 2021 року у сумі 250 000 грн., повернути зазначені кошти [PERSON] . За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Разом з тим, суду не надано належних доказів на підтвердження факту передачі коштів та їх отримання позичальником. Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову [PERSON] , судові витрати віднести за рахунок позивача [PERSON] . Стосовно зустрічного позову [PERSON] суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено матеріалами справи, відповідно до Договору оренди майна з правом викупу від 01 березня 2015 року, [PERSON] прийняв від [PERSON] у строкове володіння та користування нерухоме майно - нежитлове гаражне приміщення загальною площею 342 кв.м. , яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вартість майна, що орендується складає 200 000 грн. Вартість суми викупу включає в себе щомісячну оплату вартості користування зазначеним нерухомим майном. Станом на березень 2021 року сума, сплачена [PERSON] у якості оплати складає 100 000 грн. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 41 Конституції України, встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений. Згідно ст. 317, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно Позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Враховуючи факт не визнання права власності [PERSON] на нежитлове гаражне приміщення загальною площею 342 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , його право підлягає захисту в судовому порядку. Суд дійшов до висновку, що вимоги у зустрічному позові [PERSON] у частині визнання за ним права власності на нежитлове гаражне приміщення загальною площею 342 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак позов у цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження позовних вимог у частині визнання права власності на об`єкт нерухомості розташований за адресою [ADDRESS] , а тому суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений при подачі зустрічного позову судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 908 грн.

Outcome: partial