Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

20.10.2015р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 13.12.2007р. ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідач уклали кредитний договір № LVGWGK0000000241, згідно з умовами якого банк зобов'язувався надати відповідачу кредит у розмірі 24500 доларів США терміном до 13.12.2027р., а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із самої заборгованості по кредиту, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно кредитного договору. У випадку порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором він сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому в договорі. Проте відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованості. Таким чином, на порушення вимог кредитного договору та статей 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] зобов'язання за вищевказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку зі зазначеним порушенням умов договору станом на 30.09.2015р. [PERSON] має заборгованість в сумі 102811 доларів США 39 центів, яка складається з наступного: 24577 доларів США 91 цент заборгованості за кредитом, 20233 долари США 94 центи заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3871 долар США заборгованості по комісії за користування кредитом, 49221 долар США 70 центів пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 11 доларів США 62 центи штрафу (фіксована частина) та 4895 доларів США 23 центи штрафу (процентна складова). Просив суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 102811 доларів США 39 центів, що за курсом НБУ від 30.09.2015р. складає 2212501 грн. 21 коп., а також судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги заявленого позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях проти задоволення позову заперечував та просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, так як з січня 2007р. він не сплачував кошти за кредит. В судовому засіданні 13.06.2017р. просив суд врахувати, що усі наявні у нього квитанції, повязані із погашенням кредиту, в розпорядження експерта він надав, проте позивач ухилився від надання документів, які витребував експерт, у звязку з чим було неможливо перевірити правомірність нарахування заборгованості, пені та інших виплат. Погоджується повернути передану в іпотеку квартиру, проте її вартості буде недостатньо, щоб сплатити усю заборгованість, яку нарахував банк, а відтак вважає такі умови несправедливими. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту зазначеної статті випливає, що предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем виступає фінансова установа. Згідно з ст.ст.\~526,\~530 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.611,\~625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням\~\~встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із Договору № LVGWGK0000000241 від 13.12.2007р., укладеного між сторонами у справі, банк зобов'язувався передати [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 13.12.2007р. по 13.12.2027р. включно у розмірі 24500 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 5250 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.92% річних на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору. Пунктом 2.3.3 укладеного між сторонами договору передбачено право банку у випадку затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць розірвати договір з позичальником в односторонньому порядку та вимагати повернення суми кредиту в повному обсязі, винагород та відсотків за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором. Згідно п.7.4 вказаного кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0.15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Для виконання договору банк відкрив позичальникові рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Банк свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав, що визнається відповідачем у справі та підтверджується ордером-розпорядженням від 13.12.2007р. про перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] (а.с.122). Згідно розрахунку заборгованості за вищевказаним договором [PERSON] станом на 30.09.2015р. має перед банком заборгованість за тілом кредиту в сумі24577 доларів США 91 цент, за процентами за користування кредитом в сумі 20233 долари США 94 центи, за комісією в сумі 3871 долар США, які підлягають стягненню з відповідача. З приводу законності нарахування пені та штрафів суд приходить до наступних висновків. Відповідно до \~ст.192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України\~гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.ч.1, 3\~ст.553 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок визначено\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України. З аналізу ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" випливає, що порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд із стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Однак вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної суми заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року у справі №3-29 цс15. Як вбачається із розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, розрахунок пені та штрафу проведено в іноземній валюті, у своїй прохальній частині позивач просив стягнути суму заборгованості в доларах з перерахунком суми такої заборгованості в гривні станом на момент подання позову, хоча розрахунок пені в національній валюті повинен був проводитися не з врахуванням курсу долара на день здійснення такого розрахунку, тобто не з врахуванням курсу долара станом на 30.09.2015р., а з врахуванням курсу долара станом на кожен день здійснення нарахування пені, однак такий розрахунок представником позивача наданий суду не був. Не було надано також представниками банку вказаної інформації на вимогу суду від 17.11.2016р. (а.с.131), згідно листа-відповіді позивача від 05.12.2016р. позивач не зобовязаний забезпечувати доказами заперечення відповідача (а.с.134). Ухвалою суду від 27.04.2016р. у даній цивільній справі було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої було постановлено в тому числі і питання про правомірність нарахування пені та штрафів згідно укладеного між сторонами кредитного договору, проте така не була виконана у звязку з неподанням обома сторонами усіх необхідних документів для її проведення (а.с.154). Відсутність у суду на момент постановлення рішення у справі даних про нарахування штрафних санкцій у національній валюті згідно вимог законодавства унеможливлює стягнення їх з відповідача у розмірі, про який просить позивач. З огляду на наведене позов у цій частині не підлягає задоволенню у звязку з недоведеність позовних вимог. З приводу вимоги відповідача застосувати наслідки пропуску строку позовної давності суд приходить до наступних висновків. Як вбачається із розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, останній платіж, здійснений [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVGWGK0000000241 від 13.12.2007р., мав місце 20.07.2011р. (кошти зараховані в рахунок погашення пені (а.с.5), що призвело до переривання строку позовної давності в розумінні ст.264 ЦПК України. Останній платіж по сплаті процентів за користування кредитом був зарахований 10.03.2009р., до цього відповідач періодично погашав заборгованість по кредиту, кожного разу перериваючи строки позовної давності. Поза тим, згідно наданих відповідачем для проведення експертизи оригіналів квитанцій про часткову оплату кредиту такий погашався [PERSON] частково до 2014р.. Частина перша\~ст.259 ЦК\~визначає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до\~статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитним договором (п. 4.5 договору), укладеним між Банком та [PERSON], визначено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Даний договір укладений у письмовій формі, підписаний сторонами, а отже виражає волю осіб на його укладення та згоду із умовами даного договору. При цьому в договорі деталізовано неустойку, до якої застосовується позовна давність в п'ять років, - пеня і штраф. Стаття 628 ЦК України\~визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили умови кредитного договору. Зокрема, при укладанні такого Банк та [PERSON] домовились про існування та зміст п. 4.5 та погодилися його виконувати, що підтверджується підписанням даного договору, а відтак в суду немає підстав застосовувати позовну давність, визначену ЦК України, і суд при вирішенні цього питання зобов'язаний застосовувати положення договору. У відповідності до\~ст.88 ЦПК України у звязку з частковим задоволенням позову\~з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачену ним та документально підтверджену суму судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved