Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] 04.02.2014 року звернулася до суду з позовом до Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Реєстраційна служба Шаргородського РУЮ, про встановлення факту права власності на домоволодіння та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка по день смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Після смерті матері відкрилась спадщина на майно, яке складається в тому числі із житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS], спадкоємецею за законом якої є вона - [PERSON]. Вона прийняла частину спадщини, оскільки у встановлений законом термін звернулася до нотаріальної контори та отримала свідоцтва на спадщину, також позивач зазначила, що постійно проживала разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини. У ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини на житловий будинок та господарські будівлі встановлено, що правовстановлюючий документ на спадковий будинок мати при житті не отримала. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, державним нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом і рекомендовано звернутися до суду. Позивач просить встановити юридичний факт, що житловий будинок з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], належить [PERSON], яка померла [INFO] та визнати за нею - [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке складається із житлового будинку, позначеного в плані до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок під літерою "А" загальною площею 92,0 м.кв, під літерою «а» - веранди, під літерою «а-1» - ганку, під літерою «Б» - літньої кухні, під літерою «Б-1» гаража, під літерою «б» - веранди, під літерою «б-1» - прибудови, під літерою «В» - літньої кухні, сараю, під літерою «в» - веранди, і огорожі « 1-3» загальною вартістю 200841 грн., що розташоване в [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області Блах Г.П. в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що спадкодавець та позивач [PERSON] проживали у спадковому будинку, на час смерті [PERSON] обоє зареєстровані в [ADDRESS]. На підставі даних погосподарських книг за 1980 - 2012 роки, рішень виконкому сільської ради про виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку. На підставі свідчень жителів села власником житлового будинку з господарськими будівлями за вказаною адресою є [PERSON], яка померла [INFO], проте з невідомих причин спадкодавиця свідоцтво про право власності на будинок в сільській раді при житті не отримала, що є перешкодою для позивача в оформленні спадщини після смерті матері - [PERSON]. За вказаних підстав Козлівська сільська рада Шаргородського району Вінницької області не має заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON]. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ в судове засідання не з'явився. Від начальника реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Залокоцької В.Д. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує ( а.с.39). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Мальовниче Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 27.04.2012 року (а.с. 10). [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Козлівської сільської ради № 659 від 01.11.2013 року (а.с. 14) та погосподарськими книгами, оглянутими в судовому засіданні (а.с.25 - 42). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкоємцем за законом майна померлої [PERSON] є її дочка - [PERSON] та син - [PERSON]. Факт родинних стосунків між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження останньої серії [NUMBER], виданим Козлівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 13.08.1965 року (а.с.12) та свідоцтвом про її одруження виданим виконкомом Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 19.10.1986 року серії [NUMBER] (а.с. 11). Син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] в терміни визначені цивільним законодавством до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини не звертався, у судовому засіданні підтвердив, що на спадщину не претендує. Позивач [PERSON] спадщину після смерті матері - [PERSON] прийняла, отримала свідоцтва на право на спадщину на земельну ділянку (а.с. 90) та на рахунки в ПАТ «Ощадбанк» (а.с. 93), що підтверджується матеріалами спадкової справи № 324/2012 до майна померлої [PERSON], оглянутими в судовому засіданні; також підтвердила, що постійно проживала разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини. У ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини за законом з'ясувалося, що спадкодавцем не був отриманий правовстановлюючий документ на житловий будинок з господарськими будівлями, у зв'язку з чим позивач [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Із оглянутого в судовому засіданні технічного паспорту на домоволодіння по [ADDRESS], вбачається, що свідоцтво про право власності на домоволодіння в матеріалах технічного паспорту відсутнє (а.с.97-120). Відповідно до довідки виконкому Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 405 від 31.05.2013 року свідоцтво про право власності на домоволодіння за адресою с. Мальовниче Шаргородського району Вінницької області не видавалося ( а.с.23). Як вбачається із довідки КП "Могилів - Подільське МБТІ" за № 364 від 16.12.2013 року право власності на домоволодіння за адресою с. Мальовниче Шаргогродського району Вінницької області не реєструвалося (а.с. 22). Відповідно до рішення виконкому Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 30.11.1993 року [PERSON] виділено земельну ділянку загальним розміром 0,40 га в с. Мальовниче Шаргородського району Вінницької області, з якої для будівництва індивідуального житлового будинку 0,25 га та для ведення селянського господарства 0,15 га (а.с. 24). На зазначеній земельній ділянці знаходиться спадковий будинок. Будівництво житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS], [PERSON] закінчено у 1980 році, разом з тим, акт прийняття його в експлуатацію та правовстановлюючий документ відсутні, будівництво літньої кухні, гаража веранди та прибудови позначених в плані до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок під літерою «В» завершено в 1991 році, акт прийняття в експлуатацію та правовстановлюючий документ на вказані будівлі (вказану будівлю) також відсутні. Згідно довідки виконкому Козлівської сільської ради Шаргородського району № 115 від 30.01.2014 року житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів від 22.10.1987 року №244 (а.с.13). Вказана обставина також підтверджується і погосподарськими книгами Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за 1980 - 1982 роки, 1983- 1985 роки, 1986 - 1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2010 роки, 2011 - 2015 роки, оглянутими в судовому засіданні (а.с. 25-42). Державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Хлапоніним О.О., 29.10.2013 року винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], через відсутність правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно (а.с.15). Із довідки КП "Могилів - Подільське МБТІ" від 18.09.2013 року про технічний стан та оцінку будинку [ADDRESS], вбачається, що спадкове домоволодіння складається з житлового будинку кам'яного, 1980 року забудови з ганком, який складається з кухні та трьох житлових кімнат загальною площею 92,0 м.кв., житловою площею 61,4 м.кв. з надвірними будівлями та спорудами, зокрема літньої кухні з сараєм, гаражем, прибудови та огорожі. Загальний стан будівлі добрий, підлягає експлуатації, має 30 % зносу. Загальна вартість вказаного нерухомого майна становить 200841 грн. (а.с. 21). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо суду показали, що проживають по сусідству з позивачем [PERSON] і їм достеменно відомо, що будинок за адресою: [ADDRESS], побудувала [PERSON], яка до дня смерті проживав там із сім'єю своєї дочки [PERSON] Водночас свідки пояснили, що за вказаною адресою будівництво літньої кухні, гаража веранди та прибудови завершено в 1991 році та здійснювали його позивач разом із своїм чоловіком, а спадкодавиця [PERSON] лише допомагала їм у цьому. Відповідно до довідки Козлівської сільської ради № 659 від 01.11.2013 року (а.с.14) та погосподарських книг за 1980 - 1982 роки, 1983- 1985 роки, 1986 - 1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2010 роки, 2011 - 2015 роки, оглянутими в судовому засіданні (а.с. 25-42), оглянутих в судовому засіданні у спадковому будинку за адресою: [ADDRESS], з дня забудови будинку (1980 року) і до дня смерті - [INFO] проживала і була зареєстрована [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються ст.ст. 13,41,55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328, 331, 1216,1217, 1218,1220, 1223,1268 ЦК України. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно абз.3 ч.2 ст.331 КЦ України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За приписами ч.3 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав ( ч.4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Як вбачається з технічного паспорта на домоволодіння [ADDRESS], виготовленого 22.10.2013 року КП "Могилів - Подільське МБТІ", оглянутого в судовому засіданні житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами побудовано в період з 1980 року, а літня кухня в 1991 році. З огляду на встановлені обставини, при вирішенні даного спору суд враховує норми цивільного законодавства, які діяли на час виникнення права у спадкодавця [PERSON] на момент закінчення будівництва, зокрема зміну редакції ч.4 ст.331 і ч.4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства, положення ЦК України 1963 року, ЗУ від 25.12.1974 року "Про державний нотаріат", постанову Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 " Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР ", Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5 - 24. За змістом зазначених нормативних актів питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги відносилось до компетенції місцевих рад, а виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом МЮ Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, і записи в них визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на нерухому та рухоме майно. Постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості проведення первинного обліку. На виконання вказаної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки н праві особистої власності у селах району. Із інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах, міського типу УРСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1980 рік (рік побудови будинку) в сільській місцевості, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Водночас судом встановлено, що будівництво літньої кухні, гаража веранди та прибудови завершено в 1991 році акт прийняття в експлуатацію та правовстановлюючий документ на вказані будівлі відсутні дія рішення Шаргородської районної ради народних депутатів від 22.10.1987 року №244 на вказану будівлю не поширюється оскільки обєкт було розпочато будівництвом та завершено уже після винесення вказаного розпорядження. Таким чином, суд вважає, що для визнання права власності на вказаний об'єкт в порядку спадкування підстав немає, а позивачем неправильно, в цій частині, обрано спосіб захисту свого невизнаного права, проте вказана обставина не перешкоджає позивачу звернутися до суду з позовом про визнання права власності на літню кухню, гараж веранду та прибудову з інших підстав. Відтак, виникнення права власності на житловий будинок, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є вийнятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення прав у нотаріальному порядку. Таким чином, факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS], підтверджена вище зазначеними доказами, перевіреними і дослідженими судом, а тому зазначений житловий будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України позивач [PERSON] прийняла спадщину, оскільки у строки, визначені ч.1 ст.1270 ЦК України не заявила про відмову від неї. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право [PERSON] на отримання у власність спадкового майна порушено і підлягає судовому захисту.

Outcome: partial