Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачів про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Одним з попередніх власників вказаної квартири була Відповідач [PERSON], яка разом з членами сім'ї продовжує мешкати в даній квартирі. Таким чином, Позивач вважає, що його право на користування даною квартирою порушено та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та виселити їх з займаного приміщення. У судове засідання представник Позивача не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали. У зв'язку з цим, суд, зі згоди представника позивача, вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням інтересів дітей. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] належить позивачу ПП "Лауна" на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.01.2010 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 17696398 від 12.02.2014 року. Попереднім власником зазначеної квартири була Відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Запорізькою товарною біржею "Торг-Інвест" 16.08.1997 року за № Н-2644, що встановлено Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19.02.2013 року. Згідно довідки МКП "Основаніє" від 15.03.2013 року за вказаною адресою мешкають [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON]. За змістом ст. ст. 16, 386, 391 ЦК Українивласник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 ЖКУРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Тобто, враховуючи зазначені вище норми матеріального права, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом. Таким чином, права [PERSON], [PERSON] на проживання в спірній квартирі похідні від прав колишнього власника [PERSON], членом сім'ї якої вони являються та за згодою якою проживають у квартирі. Проте, новим власником квартири з 2010 року є Позивач ПП "Лауна", який відповідно до ст. 391 ЦК Українимає право вимагати від відповідачів усунути перешкоди в користуванні своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 176 СК України, ч. 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 1 ст. 405 ЦК Україниправа батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом, діти - члени сім'ї власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником. Як зазначив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦКпозов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57- 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушення права власності, не пов'язаних із позбавленням володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однією з підстав припинення права власності відповідно до ст. 346 ЦК Україниє звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Таким чином, право власності на квартиру попереднього її власника [PERSON] припинилось з підстав, передбачених законом, і відповідно з цього часу припинено і право користування квартирою. Права відповідачів [PERSON], [PERSON] на проживання в спірній квартирі похідні від прав колишнього власника [PERSON], і також припинились зі зміною власника квартири. Відповідачі мешкають та були зареєстровані в спірній квартирі, до набуття позивачем права власності на квартиру, і на цей час мешкають в ній. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника і його самого у випадку зміни власника, отже не можливо застосовувати до спірних правовідносин норми ч.4 ст.156 ЖК України. У відповідачів відсутні правові підстави без згоди позивача користуватись його квартирою, проживати в ній, тим самим обмежувати позивача у здійснені права власності на спірну квартиру. Питання проживання не членів сім'ї власника житла, врегульовано Главою 59 (ст.ст.810 - 826) ЦК України, якою передбачено, що підставою проживання таких осіб є договір найму жилого приміщення. Відповідно до ст.ст. 810, 811 ЦК Українивласник житла (наймодавець) передає наймачеві житло для проживання на певний строк і за плату на підставі договору найму (оренди), який укладається в письмовій формі. Відповідачі не укладали з позивачем, як з власником житла, договору найму спірної квартири. Отже відповідачі, безпідставно проживаючи в спірній квартирі, чинять позивачу перешкоди у вільному користуванні і розпорядженні власністю. Єдиними способом захисту права власності позивача є усунення таких перешкод шляхом виселення відповідачів та визнання їх такими, що втратили право користування квартирою. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПП "Лауна" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved