Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачі звернулись з даним позовом у суд до [PERSON], [PERSON] реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції, управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод в користуванні шляхом примусового виселення та зняття з реєстраційного обліку. В своєму позові вони зазначили, що [PERSON] перебувала в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 1956 року по 1992 року (з яким шлюб зареєстрували в 1970 році). За час шлюбу виростили п'ятеро дітей, побудували будинок у м. Коростені по вул. Селезньова, 36-а на два ходи із старшою дочкою [PERSON]. У 1991 році [PERSON] подав позов до суду про розірвання шлюбу, а у грудні 1991 року [PERSON] звернулась до суду про поділ майна, в тому числі 1/2 частини житлового будинку. 22 липня 1992 року шлюб між ними розірвано, а поділ майна внаслідок вини [PERSON] тривав довгий час. Після розірвання шлюбу в липні 1992 року, [PERSON] став перешкоджати [PERSON] проживати у вказаному будинку, а саме: поміняв замки на вхідних дверях; перестав впускати ї у будинок, не зважаючи на те, що в будинку знаходилось усе її майно. Тобто [PERSON] залишилась без даху над головою. 21.07.2004 року Коростенським міськрайонним судом на будинок накладено арешт, а 22.07.2004 року [PERSON], знаючи, що йде судова справа про поділ спільного майна, уклав договір дарування 1/2 частини спільного сумісного будинку № 36-а (кв.1) по вул. Селезньова у м. Коростені та подарував будинок [PERSON], якій було відомо про даний спір по будинку. Тобто [PERSON] було подаровано 1/2 частину будинку [PERSON], що належав їм на праві спільної сумісної власності як подружжя. При цьому [PERSON] не давала своєї згоди [PERSON] ні усної, ні письмової, ні нотаріально засвідченої, на укладення договору дарування чи договору продажу (будь-якого відчуження майна). Всі суди виносили свої рішення стверджуючи, що будинок спільне наше майно. 22 лютого 2005 року Черняхівський районний суд Житомирської області повторно наклав арешт на 1/2 частину житлового будинку № 36-а по вул. Селезньова у м. Коростені, але 03.01.2006 року [PERSON], не повідомивши Коростенський міськрайонний відділ УМВС України в Житомирській області про судовий спір по будинку, незаконно зареєструвалась по вказаній адресі. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2013 року визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку № 36-а по вул. Селезньова у м. Коростені, який був укладений 22.07.2004 року між [PERSON] та [PERSON] Незважаючи на те, що рішення суду набрало чинності, [PERSON] перешкоджає [PERSON] користуватись житловим приміщенням. Також вона 30.07.2013 року незаконно зареєструвала членів своєї сімї у це помешкання, зокрема [PERSON] та неповнолітніх онуків [PERSON] і [PERSON]. Вважає, що ці особи не мають законних підстав для проживання та реєстрації у житловому будинку №36-а (кв.1) по вул. Селезньова м. Коростень, оскільки реєстрація їх місця проживання була проведена після набуття рішенням суду апеляційної інстанції законної сили та без дозволу власника, яка має право володіти, користуватися, розпоряджатись майном. Реєстрація місця проживання вказаних вище осіб є неправомірною та їх дії є такими, що спрямовані на створення перешкод у реалізації права власності. На даний час ні [PERSON], ні члени її сім'ї не є ні власниками, ні співвласниками 1/2 частини [ADDRESS] по вул. Селезньова у м. Коростені. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] (який помер 28 листопада 2009 року) і мають право вимагати усунення перешкод у користуванні належним нерухомим майном шляхом позбавлення користування житловим приміщенням на - 1/2 частиною житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON], її дочку - [PERSON] та онуків [PERSON] і [PERSON] [PERSON] зверталась за допомогою на вселення у помешкання до житлово комунальних організацій, правоохоронних органів, прокуратури, однак [PERSON] продовжує перешкоджати їй користуватися житловим приміщенням. А вона тим часом змушена тимчасово проживати у своїх родичів, оскільки іншого житла не має. Також спадкоємці покійного [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мають змоги зробити перереєстрацію свого законного права на спадкове майно згідно чинного законодавства, адже вони позбавлені права володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном на свій власний розсуд. Просили суд: позбавити права власності [PERSON] на 1/2 частку житлового [ADDRESS] по вул. Селезньова у м. Коростені Житомирської області; виселити [PERSON], [PERSON] разом з неповнолітніми [PERSON] і [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; зобов'язати УДМС України у Житомирській області в особі Коростенського районного сектору УДМС України зняти з реєстрації місця проживання [PERSON], [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] і [PERSON] з квартири [ADDRESS]; зобов'язати реєстраційну службу Коростенського міськрайонного управління юстиції провести скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, який зроблений на підставі договору дарування на ім'я [PERSON] та провести реєстрацію спадкового нерухомого майна на ім'я спадкоємців та [PERSON]; зобов'язати [PERSON] перереєструватись по місцю проживання та перереєструвати свою дочку і онуків у квартиру за адресою [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] - 243 грн. 60 коп., [PERSON] К.С. - 243 грн. 60 коп. та [PERSON] - 243 грн. 60 коп. судового збору. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позов підтримали з підстав, зазначених у позові, який просили задовольнити. Усе, що викладено в заяві відповідає дійсності та стверджується рішеннями судів, які набрали законної сили. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник заперечили проти позову та [PERSON] пояснила суду, що вона купила у [PERSON] половину будинку по вул. Селезньова, 36 у м. Коростені за 5000 доларів, але оформили у нотаріуса цю угоду за договором дарування, оскільки [PERSON] говорив, що так менше треба платити йому податків. Після цього до неї прийшли дочки [PERSON] і вимагали її повернути, але вона прийшла до [PERSON] та просила повернути їй гроші, оскільки виникла така ситуація. На що [PERSON] їй сказав, що цей будинок його і вона має право ним користуватись та проживати у ньому. Потім почалась судова тяжба і рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визнано даний договір дарування дійсним. Вона вважає, що на законних підставах придбала цю частину будинку. Пізніше вона прописала у свою частину будинку свою доньку [PERSON] разом з її неповнолітніми дітьми. Тому просила суд відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю. Відповідач [PERSON] пояснила суду, що вона з дітьми проживає у частині будинку, який належить її матері. Вважає, що вони та її матір проживають у цьому житлі на законних підставах, оскільки даний будинок [PERSON] купила у [PERSON], але оформила його за договором дарування. Тому просила суд відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю. Представник реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції [PERSON] заперечила проти позову та пояснила суду, що ніхто із учасників цього судового розгляду із заявами до їхньої служби щодо скасування реєстрації права власності на нерухоме майно не звертався. Представник управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, представник служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області в судове засідання не зявилися, однак надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких при вирішенні даного спору покладались на суд. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з матеріалами даної цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 1970 року та від шлюбу має дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які являються спадкоємцями майна [PERSON], померлого 28 листопада 2009 року. 22 липня 1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а розподіл майна подружжя тривав довгий час. 22 липня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 1/2 частини будинку № 36-а (кв.1) по вул. Селезньова у м. Коростені Житомирської області. Тобто [PERSON] подаровано 1/2 частину будинку [PERSON] всупереч чинного сімейного та цивільного законодавства. Цей факт підтверджений рішеннями судових інстанцій, які набрали законної сили, зокрема рішенням апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2013 року визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку № 36-а по вул. Селезньова у м. Коростені, який був укладений 22.07.2004 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований за № 4077 (а.с.11-13). Також судом встановлено і те, що відповідно до рішення апеляційного суду Житомирської області від 26 грудня 2013 року (а.с.14-15) ухвалено "Відмовити [PERSON] в задоволенні позову до виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, [PERSON], Реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції, третя особа - [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та зобовязання здійснити державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за безпідставністю." За рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року (а.с.16-17) ухвалено "Вселити [PERSON] в 1/2 частину будинку № 36-а по вул. Селезньова в м.Коростені." Отже на підставі судових рішень, які набрали законної сили, договір дарування спірного будинку визнано недійсним, а відповідно й [PERSON] не має права власності на 1/2 частину будинку № 36-а по вул. Селезньова у м. Коростені Житомирської області. Так само і відповідачка [PERSON] не набула права власності на спірне нерухоме майно, адже вона разом з дітьми була зареєстрована у спірне житлове приміщення з дозволу своєї матері [PERSON] вже після визнання недійсним договору дарування. Вказаним вище рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року встановлені обставини існування у позивачки [PERSON] перешкод з приводу користування належним їй нерухомим майном. Як і встановлено при розгляді цього спору існують також обставини, які перешкоджають спадкоємцям [PERSON], а це його дітям та позивачам у справі, користуватись і розпоряджатись спадковим майном, яке перебуває у незаконному володінні та користуванні [PERSON] і [PERSON] з її дітьми. А відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому суд приходить до висновку, що позов в частині усунення перешкод в користуванні шляхом примусового виселення підлягає задоволенню та позбавленню права власності [PERSON] на 1/2 частину житлового [ADDRESS] по вул. Селезньова у м. Коростені Житомирської області, а також виселенню [PERSON], [PERSON] разом з її дітьми [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Вирішуючи позов в частині зобов'язання реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції провести скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, який зроблений на підставі договору дарування на ім'я [PERSON] та провести реєстрацію спадкового нерухомого майна на ім'я спадкоємців та [PERSON], то суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити. Свій висновок суд обґрунтовує тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" від 21 січня 2015 року № 17, ліквідовано Державну реєстраційну службу. З метою реалізації положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" рішенням сесії Коростенської міської ради від 03.03.2016 р. №109 утворено відділ державної реєстрації, який входить до структури виконавчого комітету Коростенської міської ради. Даний відділ почав функціонувати з 20 квітня 2016 року. Прикінцевими та перехідними положеннями законів України від 26.11.2015 р. № 834-УІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про держави реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та № 835-УІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закони) передбачається, що територіальні органи, утворені Міністерством юстиції України установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг вищезазначених сферах державної реєстрації на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад, міст обласного, районними, державними адміністраціями реалізації повноважень у сферах державної реєстрації, але не пізніше 30 квітня 2016 року. Тобто, територіальні органи, утворені Міністерством юстиції України не передавали свої повноваження виконавчими органами міських рад, міст обласного, районними, державними адміністраціями, як своїм правонаступникам. Також відділ державної реєстрації виконавчого комітету Коростенської міської ради не є єдиним органом, що проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. На сьогоднішній день на території міста Коростень є також інші суб'єкти державної реєстрації прав, а саме: всі нотаріуси, Коростенська районна державна адміністрація та Поліська сільська рада. Крім того, з січня 2016 року процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (в редакції від 01.01.2016). Пунктом 5 статті 3 Закону передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя. Тобто, головним важливим аспектом Закону є введення принципу "екстериторіальності". "Екстериторіальність" подання документів, передбачає подання документів для проведення реєстраційних дій, передбачених Законом, будь-яким суб'єктом державної реєстрації в межах компетенції, незалежно від місця знаходження нерухомого майна (реєстраційної справи). Частиною 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тому, окрім рішення суду про скасування запису про державну реєстрацію права власності, нема необхідності зобовязувати суб'єкта державної реєстрації у вчинені цієї дій. Окрім цього, пунктом 2.14 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 3205/5 від 12.12.2011 року, державний реєстратор приймає рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав, якщо органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна. Позов в частині зобов'язання УДМС України у Житомирській області в особі Коростенського районного сектору УДМС України про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] і [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] і [PERSON] з квартири [ADDRESS], то суд вважає, що і в цій частині позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням чи виселення без надання іншого житлового приміщення є підставою для зняття цієї особи з реєстрації за даним місцем. Це також визначено "Правилами реєстрації місця проживання", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. Щодо зобовязання [PERSON] перереєструватись по місцю проживання та перереєструвати свою дочку і онуків у квартиру за адресою [ADDRESS], то позов і у цій частині не підлягає до задоволення, оскільки в даному випадку потрібна на це воля та заява власника житла. При цьому суд не приймає до уваги будь-які доводи та докази відповідачів [PERSON] та [PERSON] з приводу законності володіння, проживання чи користування спірним майном, оскільки, як вже вказувалось вище, ці обставини встановлені рішенням апеляційного суду, яке набрало законної сили. У [PERSON] є своє власне житло, а тому приймаючи рішення про виселення без надання іншого житлового приміщення, не будуть порушені права відповідачів. За приписами ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у справі є квитанції про документально підтверджені судові витрати, понесені [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тому позов у цій частині підлягає задоволенню та стягненню з відповідачів, внаслідок яких [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вимушені нести ці судові витрати.

Outcome: partial