Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Бабенко В.В., будучи належним чином повідомлений про день та час судового розгляду, в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Від учасників процесу до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється. Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.06.1969 року [PERSON] народився [INFO] батьками якого є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.05.1977 року [PERSON] та [PERSON] 19.05.1977 року розірвали шлюб, та змінила прізвище на [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.08.1977 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.08.1977 року після чого їй присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.02.2017 року [INFO] в с. Октябрське Лиманського району Воронежської області Російської Федерації померла мати позивача [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.02.2017 року [INFO] в с. Животівка Оратівського району Вінницької області помер вітчим позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) площею 2,70 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 05.03.1997 року. Відповідно до виписки №П-87/0-71/6-17 від 27.02.2017 року виданої відділом Держгеокадастру в Оратівському районі Вінницької області із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801 і видана Оратівською райдержадміністрацією Вінницької області по КСП "Мир" с. Животівка Оратівського району Вінницької області. Сертифікат серії [NUMBER] за порядковим [NUMBER] видано на [PERSON], яка проживала на території с. Животівка Оратівського району Вінницької області. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 2,70 га. Вартість земельної частки (паю) становить 103110 грн. Сертифікат видано на підставі розпорядження голови Оратівської РДА від 04.10.1996 року за №230. Вартість земельної частки (паю) на день смерті [PERSON] [INFO] становить 30220 грн. [PERSON] заповіту не залишив. Інших спадкоємців за законом, крім позивача [PERSON] немає. Відповідно до довідки №81 від 24.02.2017 року виданої виконавчим комітетом Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Животівської сільської ради за №4 особовий рахунок [NUMBER] померла [PERSON], яка народилася [INFO] на день смерті [INFO] була зареєстрована і постійно проживала по [ADDRESS]. На день смерті за вказаною адресою були зареєстровані та постійно проживали: [PERSON], 1952 р.н. - чоловік; [PERSON], 1969 р.н. - син, [PERSON], 1995 р.н. - внук. Відповідно до довідки №82 від 24.02.2017 року виданої виконавчим комітетом Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Животівської сільської ради за №4 особовий рахунок [NUMBER] помер [PERSON], який народився [INFO] на день смерті [INFO] був зареєстрований і постійно проживав по [ADDRESS]. На день смерті за вказаною адресою були зареєстровані та постійно проживали: [PERSON], 1952 р.н. - чоловік; [PERSON], 1969 р.н. - пасинок, [PERSON], 1995 р.н. - внук. Відповідно до довідки №83 від 24.02.2017 року виданої виконавчим комітетом Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON] проживав спільно з [PERSON] на протязі 11 років з 1991 року по день смерті [INFO]. Відповідно до довідки №86 від 24.02.2017 року виданої виконавчим комітетом Животівської сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], 1969 р.н., проживав однією сім'єю в одному житловому будинку по [ADDRESS] з [PERSON] до дня смерті [INFO], в якому проживає по даний час. Нотаріально оформити прийняття спадкового майна після смерті позивач [PERSON] позбавлений можливості за життя спадкодавця не було виготовлено правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а лише виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай), крім цього необхідно встановити факт постійного проживання однією сім'єю з спадкодавцем не менше 5 років до часу відкриття спадщини, тому позивач звернувся в суд з відповідною позовною заявою. Крім цього, за даних обставин необхідно встановити факт, що має юридичне значення, що, а саме підтвердити родинні відносини між спадкодавцем і спадкоємцем. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Встановлення зазначеного факту позивачу [PERSON] необхідно для оформлення спадкових прав, тобто пов'яне з подальшим вирішенням спору про право, тому враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в порядку позовного провадження. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі-Постанова Пленуму) дав відповідні роз'яснення. Відповідно до частин 2 та 3 п.1 Постанови Пленуму відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК УРСР (1963 року) якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 85 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. Право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. На підставі ст. ст. 524-527, 529, 548, 549, 551 ЦК УРСР (1963 року),

Outcome: approved