Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Заявник звернувся до Яготинського районного суду Київської області з заявою, заінтересована особа: Херсонський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), із заявою, відповідно до вимог якої просить: встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] ; визнати [PERSON] померлим; зобов`язати Херсонський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видати свідоцтво про смерть [PERSON] . В обґрунтування вимог заяви заявник посилався на те, що [PERSON] зник при невідомих обставинах у 2014 році, про що було заявлено в поліцію та відкрито кримінальне провадження № 12014230020001416 від 13.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Згідно з відповіді старшого слідчого СВ Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області від 19.06.2020 року, місцезнаходження [PERSON] на теперішній час не встановлено. Заявник звернув увагу суду на різницю в прізвище заявника [PERSON] та його батька [PERSON] . На підтвердження того факту, що [PERSON] є рідним батьком заявника, останній надав, зокрема, свідоцтво про народження заявника, де батьком вказаний [PERSON] та його матір`ю вказана [PERSON] , свідоцтво про розірвання шлюбу між батьками заявника від 23.10.1990. Заявник вважав, що наявність кримінальної справи за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та відсутність будь яких результатів розслідування з 2014 року є достатніми підставами для визнання [PERSON] померлим відповідно до ст. 46 ЦК України. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 04.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку окремого позовного провадження. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши докази, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» № 4451/70). В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (рішення від 17 червня 2011 року, заява № 21037/05), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з показань свідка [PERSON] даних в судовому засіданні вбачається, що мати заявника вийшла заміж за [PERSON] та в них народився син [PERSON] . Потім вони розлучились. Він бачив [PERSON] в м.Яготин біля 20 років тому. Заявник не має змоги прийняти спадщину, оскільки є невідповідності в прізвищі, так як в різних документах зазначено то " [PERSON] ", то " [PERSON] ". З показань свідка [PERSON] даних в судовому засіданні вбачається, що 22.09.1984 року вона вийшла заміж за [PERSON] , проте з перемінами паспортів та помилки при водачі свідоцтв, було зазначено різні прізвища, чомусь із прізвища " [PERSON] ", виникло прізвище у посадових осіб, які видавали вказані документи прізвище " [PERSON] ". Вони як сім`я спочатку жили в м.Херсон, потім в них народився син [PERSON] . З 2014 року її чоловік [PERSON] зник, до цього з нею він спілкувався, проживав він в той час з матр`ю, а потім просто пішов з дому, і не відомо де він. Вважає, що міг у нього виникнути психічний розлад. З копії паспорта (а. с. 4-5) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Яготин Київської області, зареєстрований в [ADDRESS] . З копії свідоцтва про народження (а.с. 9, 55) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Яготин Київської області, має батьків [PERSON] та [PERSON] . Із копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00010561780 від 30.05.2012 (а.с. 12, 52) вбачається, що 22.09.1984 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), про що зроблено актовий запис № 653. З копій свідоцтв про розірвання шлюбу (а. с. 10, 11, 53-54, 56) вбачається, що 23.10.1990 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 718. Із копії паспорта [PERSON] (а.с. 6-7) вбачається, що він народився [INFO] у м. Херсон, зареєстрований в [ADDRESS] , одружився 22.09.1984 з [PERSON] , розлучився з нею 23.10.1990 (актовий запис № 718), має дитину [PERSON] , [INFO] . Оцінюючи досліджені докази в сукупності, суд вважає, що є всі підстави вважати, що [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] , [INFO] . Тож заява в частині встановлення цього факту родинних відносин підлягає задоволенню. Разом з тим, в частині вимог про визнання [PERSON] померлим та зобов`язання Херсонського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видати свідоцтво про смерть [PERSON] , подана заява не може бути задоволена, з наступних підстав. В силу ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У листі-відповіді від 16.09.2021 року № 7581/36.2-21 слідчий слідчого відділення відділу поліції №\~2 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області старший лейтенант поліції Олександр Золотаревський повідомив на запит суду, що у провадженні слідчого відділення перебувають матеріали кримінального провадження №\~12014230020001416 від 13.04.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом безвісти зниклого гр. [PERSON] , [INFO] . В 2014 році СКР Комсомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області було заведено ОРС «Розшук» стосовно [PERSON] .. Після зникнення гр. [PERSON] допитувалися особи, які тим чи іншим чином контактували до зникнення Дудника, однак інформації щодо можливого місця знаходження отримано не було. На теперішній час місце знаходження гр. [PERSON] , [INFO] , залишається не встановленим (а.с.44, 68). Відповідно до ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК України). У пунктах 1, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (зі змінами від 25.05.1998 року) № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Отже, особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). За результатами розгляду справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заяви в частині вимог про визнання особи померлою, оскільки вагомих, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування, заявником не надано та судом не встановлено. Крім того, сам по собі факт відсутності у заявника відомостей про місце перебування [PERSON] навіть протягом тривалого часу, не може бути достатньою підставою для застосування правил ч. 1 ст. 46 ЦК та оголошення його померлим. Враховуючи обставини даної справи щодо відсутності інформації щодо місця знаходження [PERSON] , які не вказують безпосередньо на наявність підстав вважати його померлим або дають підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні решти вимог заяви [PERSON] .. При цьому, суд враховує, що визнання особи померлою є крайньою мірою, і як на думку суду, передчасно обраним заявником способом захисту своїх прав, оскільки в судовому засіданні не здобуто таких доказів, які б свідчила, що дана особа померла чи були підстави, що вказують на це та заявником не зазначено та не надано доказів, щоб стали передумовою для такого звернення в частині даних позовних вимог.

Outcome: partial