Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Сігма Автолізинг" про визнання договору недійсним та стягнення коштів (в порядку Закону України "Про захист прав споживачів"). В обгрунтування позову позивач вказує, що 03 січня 2018 року між ним - та тов «Сігма Автолізинг» в особі представника Ньоркіна І.В. в місті Нікополь, Дніпропетровської області укладено договір фінансовою лізингу №01711. Відповідно до пункту 3.1.1. договору фінансового лізингу №01711 відповідач (лізингодавець) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу автомобіль марки RAVON R2 вартістю 189000 грн. 00 коп. у власність та передати предмет лізингу у користування позивачеві (лізингоодержувачу), на строк та на умовах передбачених договором. Позивач вказує, що він мав намір придбати автомобіль ВАЗ-2110 люкс за готівку в сумі 75000 гривень, як було зазначено в повідомленні "Сігма Автолізинг", виставленому в інтернеті. Але фактично, при зустрічі з менеджером в м.Нікополь, позивачу було надано платіжне доручення про оплату в ПриватБанку авансового платежу згідно договору фінансового лізингу №01711 від 03.01.2018 року в сумі 18900,00 гривень. В той же день позивач сплатив у відділенні "Нікопольська філія "ПриватБанк" кошти в сумі 18900,00 гривень. Після внесення оплати в банк позивач дізнався, що автомобілі знаходяться на складі в м.Києві а також йому було запропоновано придбати інший автомобіль і за більшу ціну та за договором фінансового лізингу. При цьому представник відповідача пояснила, що автомобілі ВАЗ-2110 російського виробництва і вони не можуть ними торгувати. Позивача було запевнено, що йому зателефонують через годину та повідомлять де та коли він зможе отримати автомобіль у Кривому Розі. Як людина не обізнана з предметом фінансового лізингу та юридично не грамотна, позивач повірив поясненням представника ТОВ "Сігма Автолізинг" та підписав вищезазначений договір, не читаючи його. Зазначає, що телефонного дзвінка від менеджера ТОВ«Сігма Автолізинг» позивач чекав до 10 січня 2018 року, а потім зателефонував до представника відповідача за телефоном [NUMBER] з запитанням коли він отримає автомобіль. На це попросили зачекати ще три дні бо неготові документи на автомобіль. Через три дні позивач знову зателефонував за телефоном [NUMBER] з аналогічним запитанням, на що отримав відповідь, що автомобіль не розмитнений і вони позивачу не можуть його видати, а позивачу запропонував написати заяву про розірвання договору, але кошти позивач отримає не всі, а тільки 80 відсотіов від тієї суми, що сплачено, як передбачено Договором фінансового лізингу. Не погодившись на вищезазначену пропозицію, позивач зателефонував на гарячулінію ТОВ«Сігма Автолізинг» (тел..(044) 332-86-08), і йому запропонували оформити автомобіль в кредит в м.Дніпро та запевнили, що автомобіль буде видано а той же день коли всі кошти будуть зараховані, Позивачу також повідомили при цьому телефон менеджера відповідача в м.Дніпро ([NUMBER]). Коли позивач зателефонував за цим телефоном, то йому запропонували приїхати в м.Дніпро, для оформлення документів на отримання автомобіля і повідомили, що у разі, якщо позивач сплатить 60000,00гривень, то предмет лізингу - автомобіль отримає того ж дня. 17.01.2013 року за квитанцією №1/359 в пункті 6186072 ТВБВ 100003/0607 Ощадбанк, позивач оплатив ТОВ «Сігма Автолізинг» на рахунок 300346/26502016690601/41298109 авансовий платіж згідно договору №01424 від 17.01.2018 року в сумі 60000,00 грн.. При цьому зазначеного в квитанції договору №01424 від 17.01.2018 позивачу ніхто не надав. Представник ТОВ «Сігма Автолізинг» запевнив позивача, що цей платіж є першим авансовим внеском, так як у квитанції та платіжному дорученні зазначено - призначення платежу: авансовий платіж згідно договору №0142 від 17.01.2018 року і, що позивач повинен виконати інші умови договору №01711, визначені пунктом 1.7 та 9.6 договору №01711, а саме сплатити комісію з організацію договору, яка становить 10 відсотків та, авансовий платіж у розмірі 23 відсотка, а також комісію за передачу предмета Лізингу 3 відсотки від вартості автомобіля, що зазначається згідно додатка 1 до договору №01711, який у позивача відсутній. Також представник ТОВ «Сігма Автолізинг» повідомив, що за організацію та виконання договору фінансового лізингу №01711 відповідно до пункту 1.7 та 12.2 договору Фінансового лізингу №01711, позивач одноразово сплатив 60000,00 грн., які не враховуються в авансовий платіж за автомобіль, і у разі одностороннього розірвання договору №01711 сплачені кошти не повертаються. Також позивачем сплачено грошові кошти в розмірі 689,00 грн. як комісія банку, що підтверджено квитанцією №1/360 від 17.01.2018р. Також після підписання договору Фінансового лізингу № 01711 в тексті була вказана сума вартості предмету лізингу 189 000,60 коп., а на веб сайті відповідача вказана інша вартість - 75 000,00 грн.. Позивач вважав, ще сплачує всю суму за автомобіль. Посилається на те, що після оплати 60000,00 гривень менеджер з надання консультаційних послуг відповідача [PERSON] надала позивачу договір на поставку автомобіля ВАЗ 2110 чорного кольору вартістю 80 000 гривень, який позивач підписав і чекав на видачу автомобіля, так як в договорі доставки дата видачі автомобіля зазначена 17.01.2018 року. Автомобіль в той день позивач так і не отримав, а під вечір в той же день йому повідомили, що автомобіль видати не можуть, так як кошти не надійшли на рахунок відповідача. Після цього телефон менеджера в м.Дніпро не відповідав. Після цього позивач зрозумів, що його ошукано і, що ТОВ«Сігма автолізинг» шахрайським шляхом заволоділа коштами в сумі 78 900 гривень. Крім того, позивачем сплачено комісійний збір в сумі 689 гривень. Усно та в телефонному режимі позивач неодноразово звертався до ТОВ «Сігма Автолізинг» з вимогою надати позивачу предмет лізингу або повернути сплачені грошові кошти. Жодних дій зі сторони відповідача не було прийнято. Намагаючись захиститись від шахрайських дій відповідача та повернути сплачені позивачем кошти, позивач звернувся з письмовими заявами до Генеральної прокуратури України, Службу безпеки України, в Комітет захисту прав споживачів України. За зверненнями позивача порушено кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018040340000929 за фактом заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) за ознаками злочину, передбаченого ст.190 ч.1 КК України. Досудове розслідування доручено СВ Нікопольського ВП, що підтверджується повідомленням А-444 від 04.04.2018р. начальника св Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області В.О.Матюшенко. Позивачем зазначено, що станом на день звернення до суду ні предмет лізинґу автомобіль, ні сплачені позивачем кошти йому не повернуті. Після оплати вказаних коштів жодних дій щодо виконання умов Договору фінансового лізингу №01711 сторонами не вчинялись. В зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд, визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 01711 від 03.01.2018 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» на його користь авансовий платіж в розмірі 78900,00 гривень та комісію банку в розмірі 689,00 грн.. Позивач в судове засідання не з'явився, просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 03 січня 2018 року між позивачем [PERSON] - та ТОВ «Сігма Автолізинг» в особі представника Ньоркіна І.В. в місті Нікополь. Дніпропетровської області укладено договір фінансовою лізингу №01711(а.с.5-12). Відповідно до пункту 3.1.1. договору фінансового лізингу №01711 відповідач (лізингодавець) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу автомобіль марки RAVON R2 comfort, об'єм двигуна 1,25, вартістю 189000 грн. 00 коп. у власність та передати предмет лізингу у користування позивачеві (лізингоодержувачу), на строк та на умовах передбачених договором. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості з лізингоодержувачем або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату. Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим законом, положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. На виконання умов договору позивачем, згідно квитанції № 0.0.931525592.2 від 03.01.2018 року на рахунок ТОВ «СІГМА АВТОЛІЗИНГ» було сплачено авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу №01711 від 03.01.2018 року в розмірі 18900,00грн.(а.с.13). Згідно квитанції №1/359 від 17.01.2018 року позивачем сплачено авансовий платіж в сумі 60000,00грн згідно договору №01424 від 17.01.2018 року(а.с.13). В частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено визначення поняття «несправедливі умови договору» , згідно з якою умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для визнання умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Згідно з укладеним між сторонами договором лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу) лізингоодержувачу, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені договором платежі (пункти 3.1.1, 3.1.2, 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 договору №01711 фінансового лізингу)(а.с.5,6). Відповідно до п. 8.3 договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу долара США до гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця. Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у ст.10 договору фінансового лізингу. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положення статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог статей 638, 655, 691 ЦК України. Відповідно до пункту договору 10.1 лізинговим платежем є платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку сплати лізингових платежів. Кожний лізинговий періодичний платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 23% річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); комісію за супроводження договору в розмірі 6%. Згідно з п. 12.14 договору лізингу, у випадку необґрунтованої відмови від прийняття предмету лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір та вимагати від лізингоодержувача сплати на користь лізингодавця неустойки (штраф) у розмірі 10% від вартості предмета лізингу. Також лізингоодержувач зобов'язаний компенсувати всі понесені витрати лізингодавця з реєстрації та страхування предмета лізингу. У такому випадку лізингодавець не повертає лізингоодержувачу сплачені ним на виконання даного договору кошти. Разом з тим, зазначений пункт договору суперечить ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено право споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у зв'язку з розірванням або невиконанням умов договору та є несправедливим. Крім того, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем (п. 10.12), що свідчить також про порушення прав споживача. Також суд бере до уваги, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Відповідно до оспорюваного договору фінансового лізингу предметом лізингу є транспортний засіб, легковий автомобіль марки RAVON R2 comfort. Таким чином, у даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що предмет лізингу є індивідуально визначеною річчю, оскільки в договорі відсутні ознаки, які можуть бути властиві тільки йому, зокрема рік випуску, колір, номер кузова, шасі, та інше, що є порушенням вимог чинного законодавства. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Також, відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Тобто, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже, враховуючи зазначені вище норми цивільного законодавства, оскільки договір фінансового лізингу містить несправедливі умови відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не спрямований на настання правових наслідків зі сторони відповідача щодо купівлі для позивача автомобіля та передачі йому придбаного транспортного засобу, предмет договору фінансового лізингу є не конкретизованим, при укладенні договору не дотримано положення законодавства щодо нотаріального посвідчення договору та відсутність у відповідача ліцензії на здійснення фінансових послуг, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання договору фінансового лізингу недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачених останнім грошових коштів у розмірі 79589,00 грн..

Outcome: approved