Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Під час розгляду справи позивач збільшував та уточнював позовні вимоги, при цьому до початку розгляду справи по суті позивач підтримав редакцію позовної заяви з урахуванням збільшених та уточнених позовних вимог, яка надійшла до суду 10.04.2014 року. В уточненій позовній заяві, позивач вказує на те, що він з 26 лютого 1978 року по 19 березня 2014 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON]. За час спільного проживання, зі спільної згоди та за спільні кошти та сили, а саме в період з 2005-2011 роки на земельній ділянці площею 0,2500га за адресою [ADDRESS], яка належить відповідачці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, було розпочато будівництво та збудовано, а саме житловий будинок літ. «А» загальною площею 229,00 кв.м., житлова площа 141,5 кв.м., гараж літ. «Б», сарай літ. «В» сарай «Г», убиральня літ. «Д»,, гараж літ. «Е», вольєр літ. «Є», житловий будинок літ. «Ж» загальною площею 365,8 кв.м., житловою площею 192,4 кв.м., колодязі №1-2, огорожа літ. №3-8 , яма вигрібна №9, вимощення №І-ІІ. Дані об'єкти були збудовані самочинно, і на сьогоднішній день право власності на це нерухоме майно, а ні в бюро технічної інвентаризації, а ні в реєстраційній службі й досі не зареєстровано, але готовність будівництва є стовідсотковою. Для облаштування вищевказаних будинків ними здійснено купівлю всіх необхідних меблів та побутової техніки. Крім цього, за спільні кошти із відповідачкою, було придбано автомобіль марки HONDA CR V, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] вартістю 240000 гривень, який зареєстрований за [PERSON] Оскільки вищевказане майне було створено та придбане під час шлюбу, воно є спільно сумісною власністю подружжя. А тому позивач просить суд прийняти рішення яким поділити вищенаведене майно, а саме: - визначити за позивачем право власності на об'єкт незавершеного будівництва, житловий будинок літ. «А» загальною площею 229,00 кв. м., житлова площа 141,5 кв.м.; - визнати за відповідачкою право власності на об'єкт незавершеного будівництва, житловий будинок літ. «Ж» загальною площею 365,8 кв.м., житловою площею 192,4 кв.м., гараж літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», убиральня літ. «Д», гараж літ. «Е», вольєр літ. «Є»; - залишити у спільній сумісні власності за позивачем і відповідачем колодязі №1-2, огорожа літ. №3-8 , яма вигрібна №9, вимощення №І-ІІ; - виділити позивачу меблі в гостинну кімнату (м'яка частина, 2 крісла та комод) виробник Румунія, спальню кольору вишня виробництва Румунія, до якої входить ліжко, шафа, 2 тумбочки, комод без дзеркала, кухню малу світло-коричневого кольору (стінка, куток), телевізор - марки Самсунг, холодильник марки -Самсунг, газову плиту Веко; - виділити позивачці меблі для столової - стіл та 12 стільців, пенал кутовий з сервантом, 2 спальні - спальню «Лола» білого кольору, виробництво Польща, до якої входять - ліжко, 2 тумбочки, комод із дзеркалом та шафа, спальню «Сара» виробництво Італія темно коричневого кольору до якої входять - ліжко, 2 тумбочки, комод із дзеркалом та шафа, кухню велику, кухонний гарнітур виробництва Імпульс сірого кольору, 3 люстри, телевізор марки - Панасонік, холодильник марки Самсунг, газову плиту Арістон; - визнати за позивачем та відповідачкою право спільної сумісної власності на автомобіль марки HONDA CR V, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] вартістю 240000 гривень; - стягнути з відповідачки [PERSON] на користь відповідача 120000 грн, тобто ? вартості автомобіля. До закінчення з'ясування обставин справи позивач збільшив свої позовні вимоги та просив також стягнути з відповідачки судові витрати пов'язані із розглядом цивільної справи на суму 3654 гривень та витрати на правову допомогу на суму 8000 гривень. Позивач [PERSON] та в його інтересах його представник [PERSON] в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримала, в своїх поясненнях підтвердили обставини, які викладені в позовній заяві, просили суд позов задовольнити, при цьому позивач [PERSON] вирішення позовних вимог, щодо поділу меблі та побутової техніки, а також визнання спільною сумісною власністю автомобіля HONDA CR V, 2008 року випуску залишив на розсуд суду. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та в її інтересах представник [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнали, в своїх поясненнях посилались на безпідставність позовних вимог, просили суд відмовити у їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак від неї надійшла заява про те, що у зв'язку з сімейними обставинами вона не може з'явитись в судове засідання, просить суд розглянути справу у її відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, та просив суд відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши [PERSON] в якості свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.11.2013 року [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 26 лютого 1978 року, про що був зроблений актовий запис №7, та після реєстрації шлюбу обидва подружжя взяли прізвище [PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.03.2014 року даний шлюб розірвано. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №443763 від 12.12.2005 року [PERSON] на підставі рішення 22 сесії ІV скликання №1118-22/04 від 30.09.2004 року Волоківської сільської ради є власником земельної ділянки площею 0,2500 га у с. Грушівка Волоківської сільської ради цільове призначення якої, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Згідно довідки №531 від 13.06.2013 року виданої виконкомом Волоківської сільської ради, вбачається, що правовстановлюючих документів на житловий будинок, в якому проживає сім'я позивача [PERSON] у виконкому сільської ради не має, при цьому на ім'я [PERSON] відкрито по господарський номер в книзі №2 с. Грушівка, сторінка 103 особовий рахунок [NUMBER], в даному будинку зареєстровані та проживають [PERSON] - голова двору, [PERSON] - син та [PERSON] - проживає без реєстрації. З довідки від 27.12.2013 №624 вбачається, що Волоківська сільська рада, не володіє інформацією на підставі яких правовстановлюючих документів належать на праві власності будинок в [ADDRESS], в якому мешкають [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто відсутні будь - які документи, які підтверджують право власності на даний житловий будинок. Відповідно до технічного паспорту будинковолодіння по [ADDRESS], виданий на ім'я позивача [PERSON], який виготовлений 14 січня 2014 року, за вищевказаною адресою самочинно збудовано з 2006 по 2011 роки: житловий будинок літ. «А» загальною площею 229,00 кв.м., житлова площа 141,5 кв.м., житловий будинок літ. «Ж» загальною площею 365,8 кв.м., житловою площею 192,4 кв.м., гаражі літ. «Б» та літ. «Е», сараї літ. «В» та «Г», вольєр літ. «Є» загальною вартістю 2 959 769 гривень. В судовому засіданні встановлено і це оспорюється сторонами по справі, що вищевказані об'єкти самочинно збудовані, будівництвом не завершені і не здані в експлуатацію. Як вбачається із уточнених позовних вимог, позивач просить поділити та визнати за ним та відповідачкою право власності на вищенаведені самочинно збудовані та незавершені будівництвом житлові будинки та господарські будівлі та споруди. Суд вважає, що при визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту такої реєстрації. У разі необхідності право власності на незавершене будівництво, за наявності визначених законом умов, може бути зареєстровано органом, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 331 ЦК). З такого ж моменту виникає право власності на перероблену річ, створену з використанням іншої речі (матеріалу). Виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК України, ч.1 ст. 182 ЦК України та п.4 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень», яка затверджена постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2013 року за №868, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК), відтак чинним законодавством не передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно та тим більше його поділ та визнання за цими частками право власності в судовому порядку. Державна реєстрація права власності здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", при цьому відповідно до вимог п.1 ст. 4 вказаного Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, а саме право власності на нерухоме майно. Крім цього відповідно ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», на яку посилається позивач у своїй позовній заяві, суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації. При цьому, ч.2 п.9 вказаної постанови, як вказує у своїй позовній заяві позивач, надає суду право провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Разом з тим ця норма не наділяє суд правом визнати право власності на ці частки. При цьому слід врахувати, що вищенаведена Постанова Пленуму була прийнята у 1991 році, тобто під час дії Цивільного кодексу 1963 року, та ще до прийняття Цивільного кодексу України 2004 року, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 07.04.2004 року та «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень» затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2013 року за №868, які чітко регламентують порядок визнання права власності на нерухоме майно. Слід зазначити, що позивач у своїй позовній заяві також посилається на ст.331 ЦК України, яка регламентує момент виникнення права власності на нерухоме майно, при цьому позивач у своїй позовній заяві вказує, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, облачення тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Разом з тим, позивач не ставить питання про поділ будівельних матеріалів, використаних при будівництві вищевказаних будинків та господарських споруд, а тому в задоволенні позовних вимог позивача про поділ та визнання права власності за ним та відповідачкою на самочинно збудовані та незавершені будівництвом житлові будинки, слід відмовити, оскільки такий порядок визнання права власності чинним законодавством не передбачений. Крім цього, позивач у своїй позовній заяві ставить питання про поділ меблі та побутової техніки: меблі в гостинну кімнату (м'яка частина, 2 крісла та комод) виробник Румунія, спальні кольору вишня виробництва Румунія, до якої входить ліжко, шафа, 2 тумбочки, комод без дзеркала, кухню малу світло-коричневого кольору (стінка, куток), телевізор - марки Самсунг, холодильник марки -Самсунг, газову плиту Веко, меблі для столової - стіл та 12 стільців, пенал кутовий з сервантом, 2 спальні - спальню «Лола» білого кольору, виробництво Польща, до якої входять - ліжко, 2 тумбочки, комод із дзеркалом та шафа, спальню «Сара» виробництво Італія темно коричневого кольору до якої входять - ліжко, 2 тумбочки, комод із дзеркалом та шафа, кухню велику, кухонний гарнітур виробництва Імпульс сірого кольору, 3 люстри, телевізор марки - Панасонік, холодильник марки Самсунг, газову плиту Арістон. Однак, позивач в обґрунтування своїх вимог не подав суду жодних доказів про те, що вищенаведене майно є в наявності, при цьому в матеріалах справи відсутній акт опису вищевказаного майна, або інші докази, які б свідчили про те, що дане було придбане. А тому, беручи до уваги, що предметом поділу може бути майно, щодо якого надано докази про те, що воно є в наявності, або було придбано за час шлюбу, а таких доказів суду не було подано, позовні вимоги в цій частині також не підлягають до задоволення. Крім цього, позивач також просить суд визнати за позивачем та відповідачкою право спільної сумісної власності на автомобіль марки HONDA CR V, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] вартістю 240000 гривень та стягнення з відповідачки на користь позивача 120000 грн, тобто 1/2 вартості автомобіля. В судовому засіданні встановлено, і це було підтверджено позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON], що вони припинили шлюбні відносини та припинили ведення спільного господарства у лютому 2013 році. Ці обставини, також підтверджуються рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 березня 2014 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], яким було встановлено, що з лютого 2013 року сторони не підтримують подружні стосунки, сторони не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, і шлюб носить чисто формальний характер. В судовому засіданні також встановлено, що автомобіль марки HONDA CR V, 2008 року випуску, д/н [NUMBER], згідно довідки рахунку № 280119 від 13 лютого 2013 року був придбаний [PERSON]. Угода про придбання [PERSON] автомобіля марки HONDA CR V, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] ніким не оскаржувалась і не оспорювалась, в тому числі позивачем по справі, і [PERSON] на даний час є власником даного транспортного засобу, а тому підстав для визнання даного транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя не має, і відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Враховуючи, що підстав для задоволення позовних вимог позивача не має, суд не стягує з відповідача судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст. 182, 331, 376 ЦК України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 07.04.2004 року, «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень» затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2013 року за №868 та

Outcome: dismissed