Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

04 вересня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої доньки [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вироком Першотравенського міського суду від 25 червня 2014 року відповідача було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу на користь держави в сумі 1020 гривень, звільнено від відбування призначеного покарання на підставі п.в ст.1 Закону України "Про амністію" в 2014 році. Зазначеним вироком відповідач обвинувачувався в тому, що 05 березня 2014 року, приблизно о 20.00 годині, коли вона з донькою знаходилася в спальній кімнаті квартирі [ADDRESS], яку вона та відповідач наймали для проживання, він, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, зайшов в дану кімнату і в присутності дитини без будь-яких причин почав ображати позивачку брутальною лайкою. Під час сварки вона взяла свій телефон, щоб зателефонувати своєму батьку, але відповідач вихопив телефон в неї з рук і навмисно, в присутності малолітньої дитини, вдарив позивачку кулаком в обличчя. Від удару вона впала на диван і втратила орієнтацію, а коли прийшла до тями, то побачила, що відповідач оглядає її сумочку. На її питання, що він робить, він двічі, на очах малолітньої доньки позивачки, наніс позивачці два удари кулаком в обличчя, від яких остання втратила свідомість. Внаслідок нанесених їй ударів, згідно висновку СМЕ №100 від 18 березня 2014 року, позивачці були спричинені відповідачем тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вона перебувала на стаціонарному лікуванні 7 днів. ЇЇ донька - [PERSON], [INFO], в присутності якої відповідач бив та ображав позивачку, дуже перелякалася, внаслідок чого, згідно діагнозу лікарів невропатолога, психіатра, педіатра, в неї виявився ситуаційний невроз нав'язливих рухів, що є наслідком перенесеної психічної травми, завданої відповідачем при нанесенні позивачці тілесних ушкоджень в присутності дитини. На своє лікування позивачка витратила 1090 гривень, а на лікування доньки 200 гривень. Крім того, їй та її доньці діями відповідача було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює по 7 500 гривень кожній. Просить суд стягти з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної з її лікуванням та лікуванням її доньки [PERSON] в розмірі 1290,00 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй та її доньці в розмірі по 7 500,00 гривень кожній та витрати, пов'язані з наданням їй юридичної допомоги. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовільнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду свої заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивачка по справі вправно робить з себе жертву, але не надає ніяких доказів про свої моральні страждання. Навіть при розгляді кримінального провадження відносно нього по ч. 1 ст. 125 КК України судом було встановлено і судово-медичний експерт Павлоградського відділення Дніпропетровського ОКЗ «Бюро СМЕ» Мартиненко О.В. в судовому засіданні пояснив, що проводив експертизу 18 березня 2014 року, оглядав, як потерпілу, так і медичну документацію. При огляді потерпілої тілесних ушкоджень не було, так як вони вже пройшли, бо час сплинув. Мати позивачки [PERSON] - [PERSON] працює в відділенні швидкої допомоги і їй було не тяжко вирішити питання з легкими тілесними ушкодженнями. Вважає, що позивачка вчасно не звернулась до експерта умисно, так як звертатись було ні з чим. Коли [PERSON] звернулась до Першотравенського MB ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою, то вона почала відразу ж в нього вимагати гроші, кожного разу суми були різні, так як він забрав у неї свої картки (для отримання заробітної плати та кредитну). Вона від початку шантажувала його, надсилала смс повідомлення на мобільний телефон, які до цих пір збережені. З червня 2013 року вони з позивачкою періодично мешкали разом. У них було декілька спроб, але відносини не склалися. За весь час, коли вони були разом, позивачка не працювала. Він орендував та утримував квартиру, купував речі, такі як: телевізор плазмовий марки «Сатурн», фотоапарат Nikon d3100 DX, за який сплачував кредит ще до липня 2014 року, мобільний телефон Леново S-920 (за який в даний час ще сплачує кредит, але сам телефон залишився у нього), карнизи, штори та інше. Коли вони з позивачкою вкотре посварилися, то вона залишилась мешкати в квартирі, яку він орендує та утримує. Приблизно 06 березня 2014 року позивачка [PERSON], самовільно, в квартирі ([ADDRESS]), яка їй не належить, поміняла замки до вхідних дверей. Він не мав змоги навіть потрапити до квартири, щоб взяти необхідні особисті речі. Спільними зусиллями з господаркою квартири [PERSON] змусили позивачку виїхати з вище вказаної квартири. [PERSON] в присутності [PERSON] збирала речі, і коли остання їй сказала не забирати телевізор, мультиварку, фотоапарат, карнизи, штори, (навіть з унітазу кришку зняла), то [PERSON] сказала їй, щоб та «не вмішувалась в ці справи та, що він зажиточний та працює, і купить собі нові речі, і це їй моральна компенсація». Також, [PERSON] забрала всі документи на вище вказані речі, в яких вказано, що купував їх він. Позивачка стверджує, що вони проживали з нею в громадянському шлюбі (хоча факт проживання однією сім'єю не встановлено), але навіть якщо й так, то ВСУ надав роз'яснення, що «ділиться майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї». Вважає, що [PERSON] жила непогано за його рахунок і вирішила й надалі так робити, поки не знайде собі нового. Просить суд врахувати, що він весь час утримував позивачку та її малолітню дитину, утримував житло (сплачував за оренду та комунальні платежі), позивачка [PERSON] під час їх спільного проживання не працювала, на придбані ним речі не затратила жодної копійки, але все самовільно привласнила. Просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, так як вона не надає доказів. Вважає, що його моральна шкода від відносин з нею та розчарування набагато більша, а він для неї є «засобом покращення матеріального становища». Просить суд відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити частково. Дійсно, при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, судом встановлено, що 05 березня 2014 року [PERSON] знаходилася в квартирі за місцем спільного проживання за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком, з яким не перебуває в зареєстрованому шлюбі, - [PERSON], та п'ятирічною дочкою. [PERSON] в квартирі вживав пиво у кількості, приблизно двох літрів. Приблизно о 20.00 годині, 05 березня 2014 року [PERSON] разом з дочкою знаходилася у спальній кімнаті квартири і в цей час до них зайшов [PERSON], який перебував у стані алкогольного сп'яніння, та між ними на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт. Під час конфлікту [PERSON] вирішила здійснити дзвінок зі свого мобільного телефону, для чого взяла мобільний телефону в руки і в цей час [PERSON] вихопив у неї з рук мобільний телефон. [PERSON] хотіла забрати телефон, для чого потягнулася рукою до телефону, який тримав у руці [PERSON], і в цей час [PERSON] кулаком правої руки умисно вдарив [PERSON] в обличчя, від удару [PERSON] упала на диван та втратила орієнтацію. Потім [PERSON] підвелася та запитала у [PERSON], який діставав речі з її жіночої сумочки, що він робить, на що [PERSON] наніс їй ще два удари кулаком руки в обличчя, в результаті чого [PERSON] була спричинена внутрішньочерепна травма зі струсом головного мозку, яка за ознакою розладу здоров'я більше шести днів, але не більше трьох тижнів (не більше 21 дня), згідно висновку експерта Павлоградського відділення Дніпропетровського ОКЗ «Бюро СМЕ» від 18 березня 2014 року №100, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2014 року [PERSON] було визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 1020 (однієї тисячі двадцяти) гривень. [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання, на підставі пункту в) статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року . Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 10 вересня 2008 року підтверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Копіями товарних чеків ОКП "Фармація" та ТОВ "Паллада" від 06,22,26 та 27 березня 2014 року підтверджується, що позивачка витратила на придбання ліків на своє лікування за призначенням лікарів в сумі 1089,49 гривень. Квитанціями від 04 вересня 2014 року та від 15 вересня 2014 року підтверджується, що [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] за надані їй юридичні послуги у виді підготовки позовної заяви до суду та захисту її інтересів в суді 350,00 гривень. Відповідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, б) наявність шкоди, в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21 грудня 2005 року). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до положень коментованої статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Наявність вини заподіювача шкоди презюмується. За загальною презумпцією вини в цивільному праві, встановленою, зокрема ст. 614 ЦК, відсутність вини доводиться заподіювачем шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. [PERSON] не визнано потерпілою в кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Судом не встановлено підстав для задоволення вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відносно [PERSON], наявності самої шкоди, її розміру, неправомірної поведінки відповідача відносно [PERSON], причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та настанням негативних наслідків, та винних дій відповідача. Доводи відповідача стосовно поділу майна, нібито набутого сторонами під час спільного проживання, запитів про надання документації на зазначене майно, суд не може прийняти до уваги, так як розгляду підлягає спір про відшкодування шкоди, завданої злочином, а не про розділ спільного майна. В той же час, суд вважає, що діями відповідача позивачці [PERSON] спричинена матеріальна та моральна шкода, тому необхідно стягти з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1089,49 гривень згідно наданих доказів, в рахунок відшкодування моральної шкоди 500,00 гривень, в рахунок витрат на правову допомогу 350,00 гривень та, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір", стягти судовий збір на користь держави в сумі 487,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed