Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" в травні 2015 року звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення без надання іншого житла із квартири [ADDRESS] , посилаючись на те, що судовим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24.01.2014 року за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про звернення стягнення, згідно якого було звернуто стягнення на Квартиру шляхом передачі ПАТ «Універсал Банк» права власності на зазначену Квартиру. В позовній заяві зазначено, що 22 грудня 2006 року між Позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір №07-303-КФ-2006 та Договір Іпотеки №07-303-ІФ-2006 (посвідчений Ткачук М.Ю., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі №3222. Згідно п. 1.2 Договору Іпотеки предметом іпотеки виступило нерухоме майно:- квартира трикімнатна, загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В період дії Кредитного договору Відповідач не дотримався його умов, у зв'язку з чим Позивач у законному порядку звернув стягнення на Предмет іпотеки. 24 січня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області було винесено рішення по справі №569/19865/13-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про звернення стягнення, згідно якого було звернуто стягнення на Квартиру шляхом передачі ПАТ «Універсал Банк» права власності на зазначену Квартиру (копія рішення суду додається). 22.08.2014 Року ПАТ «Універсал Банк» зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS]. 31 Жовтня 2015 року Відповідачами, згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку», була отримана вимога Позивача про добровільне виселення із займаної квартири на протязі 30 днів з дня отримання такої вимоги. 28 Квітня 2015 року представниками Позивача був здійснений виїзд до Квартири з метою добровільного звільнення квартири, проте Відповідачі на цей момент Квартиру не звільнили, ключі не передали, доступ до Квартири представниками Позивача був обмежений, про що складено відповідний Акт. Позивач використав усі законні засоби для виселення Відповідачів з Квартири, проте Відповідачі на такі дії не реагують, чим порушують право власності Позивача. Відповідно до Цивільного кодексу України зміст права власності передбачає, що власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Право власності Відповідача 1 на квартиру [ADDRESS] припинилося в результаті звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника відповідно до п. 8 ч.1 ст. 346 ЦК України. Таким чином, право Відповідача 1 на користування Квартирою, як складова права власності, припинилося одночасно з припиненням права власності на нього, а ПАТ «Універсал банк» набувши права власності на Предмет іпотеки набув всіх прав і обов'язків власника, передбачених чинним законодавством. У зв'язку з припиненням права власності на Квартиру Відповідача 1 припинилось і право користування у членів його сім'ї - Відповідачів 2, 3 оскільки вони вже не є членами родини нового власника - ПАТ «Універсал Банк», інших законних підстав користування ними власністю ПАТ «Універсал Банк» не надано. На сьогодні законодавством встановлені наступні підстави для виселення. Відповідно до 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення е підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймача та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (стаття 40 Закону України «Про іпотеку». Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як зазначено вище, Відповідачі отримали вимогу про добровільне виселення, проте ніяким чином не реагують та в добровільному порядку звільняти Квартиру не збирається. Всі дії Позивача стосовно добровільного виселення Відповідачів з Квартири результату не дали, іншого законного способу реалізації свого права на захист в Позивача не має, Отже вимоги підлягають задоволенню в судовому порядку, відповідно до ст.391 ЦК України та ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» . Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. (Постанова Верховного Суду України від 16.01 2012 р.). Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України «кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу» до суду. Письмове заперечення відповідачів на позовну заяву суду не надане. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, посилаючись на викладені у позові обставини. Додатково пояснив, що станом на час розгляду цивільного позову в належній позивачу на праві власності фактично зареєстрований відповідач №1, відповідачі № № 2 та 3 із реєстраційного обліку в квартирі зняті в добровільному порядку. Всі відповідачі проживали та були зареєстровані в квартирі станом на 24 січня 2014 року - на час ухвалення рішення по справі №569/19865/13-ц Рівненським міським судом Рівненської області. Водночас позивач не володіє відомостями щодо фактичного користування квартирою відповідачами, наявністю майна в квартирі. У цьому зв'язку позовні вимоги підтримує в повному обсязі на підставах зазначених позовом, не заперечує ухвалення заочного рішення внаслідок повторної неявки відповідачів. Відповідачі, будучи повідомленими про час і місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку направленою рекомендованою поштою по зареєстрованому місцю проживання судовими повістками, в судове засідання не з'явились, що вважається неявкою в судове засідання без поважних на те причин. Підстави для відкладення розгляду справи не встановлені. У відповідності до положень ст.ст. 224-228 ЦПК України, за згодою представника позивача суд ухвалив можливим заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, без участі відповідачів з ухваленням заочного рішення. Оцінюючи пояснення, долучені надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення в повному обсязі. Суд розглядає справу на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України (на засадах змагальності, диспозитивності, в межах заявлених вимог та наданих доказів), які роз*яснені в судовому засіданні учасникам розгляду справи. При цьому суд дотримується вимог ст. 60 ЦПК України щодо обов*язку сторін довести належними достовірними доказами ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлені фактичні обставини щодо проживання, реєстрації відповідачів у спірній квартирі, наявність іпотечного боргу, його стягнення за судовими рішеннями, ухвалення 24 січня 2014 року Рівненським міським судом Рівненської області рішення по справі №569/19865/13-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про звернення стягнення, згідно якого було звернуто стягнення на Квартиру шляхом передачі ПАТ «Універсал Банк» права власності на зазначену Квартиру, а також отримання відповідачами вимог банку від 20.10.2014 року про добровільне виселення. Також достовірно підтверджується дослідженими доказами і встановлено судом, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали і були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] станом на 24 січня 2014 року - на час ухвалення рішення по справі №569/19865/13-ц Рівненським міським судом Рівненської області. Саном на теперішній час в квартирі зареєстрований [PERSON], [PERSON] знята із реєстрації 08.10.2014 року, а [PERSON] знятий із реєстрації в квартирі 17.10.2014 року. Належних доказів щодо відсутності фактичного користування квартирою відповідачами або наявністю їх майна в квартир не надано. У цьому зв'язку позовні вимоги вирішуються в повному обсязі щодо трьох відповідачів. Суд погоджується зі ствердженням представника позивача про те, що він має право пред'явити позов про виселення осіб із житла у зв'язку з іпотечним боргом, його стягнення за судовим рішенням і у зв'язку зі зверненням стягнення на таке житло у зв'язку зі стягненням боргу (рішення суду від 24 cічня 2014 року) з огляду на вказане ним законодавство. Суд погоджується зі ствердженням представника позивача про те, що відповідач не надав доказів виконання отриманої досудової вимоги про добровільне виселення, що така вимога отримана відповідачами У зворотному повідомленні пошти про вручення вимоги банку про виселення відповідачів зі спірної квартири вказано, що вимога отримана 31.10.2014 року. У Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 вересня 2014 року за № 26825575, де зазначено, що власником трикімнатної квартири [ADDRESS] житловою площею 37,2 кв.м. та загальною площею 62,4 кв.м. є Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк." Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 317, 321 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва (стаття 383 ЦК України). Згідно статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Суд враховує, що позивач надав достовірні докази про отримання вимоги банку про добровільне виселення зі спірної квартири відповідачами, яка була отримана 31 жовтня 2014 року та проігнорована ними. Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу Іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Відповідно до п. 43 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (надалі - Пленум) при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» «зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою». Таким чином, сукупністю достовірно наведених доказів, які не спростовані відповідачами підтверджується, що позовна заява обґрунтована і підлягає до задоволення шляхом виселення без надання іншого житла відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] із квартири [ADDRESS].

Outcome: approved