Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання дійсним договору купівлі - продажу та визнання права власності на будинок та надвірні будівлі, посилаючись на наступне. 31 жовтня 2001 року він придбав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] . Договір купівлі -продажу нерухомого майна № 0453-НД/0453-Н від 31.10.2001 року був укладений і зареєстрований у Нікопольській філії Придніпровської товарної біржі. Після укладення договору купівлі - продажу, на виконання вимог ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), 07.11.2001 року договір купівлі - продажу квартири був зареєстрований в КП „НМБТІ" та відповідні відомості про нового власника, тобто його, були внесені в технічний паспорт на житловий будинок. За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі - продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі", не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація КП „НМБТІ" за ним права власності на спірний житловий будинок на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 2001 року не суперечило чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово - комунальному господарству N 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за N 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року за N 1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Він як покупець повністю виконав умови договору купівлі - продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно визначену договором суму, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований в КП „НМБТІ". У передбаченому законом порядку угода купівлі - продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною і тому вважає, що на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України "Про власність", він набув право власності на спірний житловий будинок і правомірно володіє ним з дня придбання до теперішнього часу. Крім того, 08 лютого 2002 року він отримав Державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,060 га, для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На даний час він вирішив переоформити вказану нерухомість, але нотаріус йому повідомив, що зазначений договір купівлі - продажу нерухомості нотаріально не посвідчений, тому є недійсним і йому було рекомендовано звернутись до суду. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин вимушений звернутись до суду. В судове засідання сторони не прибули, позивач надав заяву про розгляд справи у свою відсутність. Відповідачі повідомлялись про розгляд справи належним чином судовими повістками з поштовими повідомленнями та оголошеннями на офіційному веб-порталі «Судової влади». Представник відповідача - Виконавчого комітету Нікопольської міської ради - надав заяву про розгляд справи у свою відсутність. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно до статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Умови договору купівлі - продажу визначені в ст.224 ЦК УРСР, було виконано. Згідно зі ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно з ч.3 ст.9 ЖК України, громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. Згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року за № 697-XII, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Як встановлено в судовому засіданні, 31.10.2001 року позивач придбав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] (а.с.4-9). Договір купівлі - продажу нерухомого майна № 0453-НД/0453-Н від 31.10.2001 року був укладений і зареєстрований у Нікопольській філії Придніпровської товарної біржі (а.с.4). Після укладення договору купівлі - продажу, на виконання вимог ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), 07.11.2001 року договір купівлі - продажу квартири був зареєстрований в КП „НМБТІ" (а.с.5) та відповідні відомості про нового власника, тобто про позивача по справі, були внесені в технічний паспорт на житловий будинок (а.с.6-9). Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі", не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю - продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Таким чином, реєстрація КП „НМБТІ" за позивачем права власності на спірний житловий будинок на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 2001 року не суперечило чинному законодавству. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року за N 1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Як встановлено судом, позивач як покупець повністю виконав умови договору купівлі - продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно визначену договором суму, договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований в КП „НМБТІ". У передбаченому законом порядку угода купівлі - продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною. 08.02.2002 року позивач отримав Державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,060 га, для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved