Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з Відповідача суму вкладу у розмірі 200000,00 грн., відсотків 16339,00 грн., інфляційніц витрати 3319,46 грн., три відсотки річних 2334,25 грн та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 29 травня 2014 року, був укладений Договір банківського вкладу № 2630/46/186272. Сума вкладу 200000,00 грн. із нарахуванням 21 % річних строком на 61 день, тобто до 29.07.2014р. В серпні 2014 року Позивач звернувся з вимогою про повернення йому грошових коштів. Станом на 20 жовтня 20014 року депозитний вкладу та відсотків по ньому позивачу не повернуті. Ухвалою суду від 23 лютого 2015 року залучено до участі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки у відповідача розпочато ліквідацію, здійснені заходи щодо повернення коштів, затверджено реєстр акцептованих вимог кредиторів, та рішення у справі може вплинути на права та обов"язки цієї установ. Позивач в судове засідання не з'явився, скориставшись правом на представництво. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, у якій просить позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи у його відсутності, відкладення розгляду справи не надходило. Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у судове засіданні не з'явився, заперечень на позов не надходило. Заяв про відкладення розгляду справи також не подавали. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, подані заперечення, письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із правовідносин, які склалися між сторонами у справі та їх правового регулювання. Судом встановлено, що 29 травня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було Договір акційного строкового банківського вкладу № 2630/46/186272 (далі - Договір) (а.с.10). Відповідно до п.1.1 Договору, банк приймає від Вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок, в сумі та на умовах дійсного Договору, що вкладені в Статті № 1 Частині №1 цього договору на строк з 29 травня 2014р. по 29 липня 2014 року зі сплатою Банком Вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та в порядку, що визначений п. 1.2. Статті №1 частини №1 (а.с.10 зворот). На виконання умов договору Позивач внесла в касу банку Відповідача грошову суму у розмірі 200000,00 грн., відповідно до квитанції від 29.05.2014р. за № 1923 (а.с.12). Пунктом 1.7. Договору передбачено, що повернення Вкладу та нарахованих процентів Вкладнику здійснюється Банком шляхом видачі коштів готівкою через касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на власний поточний рахунок Вкладника (а.с.10 зворот). Відповідно до п. 2.2. Договору проценти, нараховані відповідно до п. 1.2 статті № 1, Частини № 1 п.2.3 та п. 2.4 Статті №2 Частини №2 цього Договору, сплачуються Вкладнику окремо від суми Вкладу готівкою через касу Банку за його вимогою, щомісячно, 29-го числа кожного календарного місяця, а також в день повернення суми Вкладу, вказаного в п. 1.1 Статті №1 Частини №2 цього Договору. Проценти на суму Вкладу виплачуються Вкладнику також при поверненні Вкладу за першою вимогою Вкладника до закінчення строку, вказаного в п.1.1 Статті №1 Частини №2 цього Договору, відповідно п. 2.6.3.; 2.6.4., 2.6.5 Статті №2 Частини №2 цього Договору. У разі, якщо день виплати Процентів припадає на вихідний (святковий, неробочий) день, Проценти на суму вкладу виплачуються Вкладнику у перший робочий день, наступний за вихідним (святковим, неробочим) днем. Не витребувані у цей строк Проценти не збільшують суму вкладу і Банк на них Проценти не нараховує (а.с.10 зворот). Як вбачається з Договору, п. 2.3. нарахування процентів на Вклад починається з дня, наступного за днем надходження Вкладу у Банк, і закінчується в день, що передує даті закінчення строку дії Договору, вказаного в п.1.1, Статті №1, Частини №2 цього Договору або списанню з Рахунку з інших підстав. При нарахуванні процентів за цим Договором використовується метод факт/факт (фактична кількість днів у році). Пунктом 4.1.3. Договору передбачено, що Вкладник зобов'язаний письмово повідомити Банк про свій намір отримати Вклад за першою вимогою до закінчення строку дії Договору, встановленого п. 1.1 Статті №1 Частини №2 цього Договору, за п'ять банківських днів до бажаної дати отримання Вкладу. Згідно п. 4.3.2. Договору банк зобов'язаний на вимогу Вкладника повернути Вклад та виплатити нараховані на суму Вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим Договором. Строк дії договору визначено п. 1.1. і становить - до 29 липня 2014 року (а.с. 10 зворот). При цьому, згідно з п. 1 .3. Договору, у разі якщо вкладник не витребує суму вкладу по закінченню строку, встановленого п.1.1. статті № 1 частини 2 цього договору, сума вкладу в день закінчення строку дії цього договору переноситься на рахунок зобліку вкладу на вимогу, про що вкладник доручає банку здійснити договірне списання. Рахунок вкладу на вимогу відкривається Вкладнику Банком автоматично наприкінці дня закінчення строку, встановленого п. 1.1 Договору. Банк забезпечує збереження суми вкладу на рахунку вкладу на вимогу до моменту звернення Вкладника до Банку із вимогою про повернення Вкладу, при цьому починаючи з моменту перерахування суми вкладу вкладу на рахунок вкладу на вимогу, проценти на суму Вкладу, що зберігається на рахунку вкладу на вимогу нараховується в розмірі, встановленому Банком в таий період часу для банківських вкладів на вимогу, починаючи з дати, наступної за днем закінчення строку депозиту до дня, який передує поверненню Вкладу Вкладникові або списання його з рахунку з інших підстав (а.с. 10 зворот). Як вбачається з матеріалів справи, 27 серпня 2014 року Позивач звернулася з претензією до відповідача про повернення їй грошових коштів (а.с.13). Банк у свою чергу жодних відповідей про повернення чи неможливість повернення грошових коштів відомостей не надав. Факт внесення Позивачем грошових коштів за Договорами підтверджено письмовими матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі Судом встановлено, що у день закінчення строку вкладу, Позивачу не було повернуто його вклад. Вирішуючи спір, що виник між сторонами у справі, суд враховує, що постановою Правління НБУ від 20.11.2014 № ""Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 124 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК", згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію. При цьому, строк дії Договору, строк виконання зобов'язання з повернення вкладу, сплинув 29 липня 2014р., тобто до звернення до суду з вимогою про примусове стягнення таких коштів та до запровадження в ПАТ "Міський комерційний банк" тимчасової адміністрації. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом, та підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Згідно ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів становить 200 000,00 грн. Статтею 27 даного Закону передбачено, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Відповідно до ст.28 цього Закону передбачено, що Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки - агенти на підставі укладених з ними договорів. За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати слугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або Законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, 29 травня 2014 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір банківського вкладу № 2630/46/186272, відповідно до якого Вкладник передав грошові кошти банку на строк 61 днів, з 29 травня 2014р. до 29 липня 2014 р.. Позивач внесла в касу банку Відповідача грошову суму у розмірі 200000,00 грн., відповідно до квитанції від 29.05.2014р. за № 1923 (а.с.12). У подальшому, після закінчення строку дії договору та неповернення грошових коштів, Позивач 27.08.2014 року звернувся до Відповідача з претензією про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Так, відповідно до умов договору, п. 2.6.2 Повернення вкладу здійснюється відповідно до вимог п.1.7., а саме повернення Вкладу та нарахованих процентів Вкладнику здійснюється Банком шляхом видачі коштів готівкою через касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на власний поточний рахунок Вкладника (а.с.10 зворот). Проте суму вкладу та відсотків ПАТ "Міський комерційний банк" [PERSON] не була повернута. Виходячи з наведеного, ураховуючи положення ст.ст. 530, 1060 ЦК України, положення Договору, Відповідач повинен був повернути грошові кошти позивачу 29 липня 2014 року шляхом видачі котів готівкою через касу Банку або шляхом безготівкового перерахування на власний поточний рахунок Вкладника, однак своїх зобов'язань не виконав, що призвело до порушення прав та майнових інтересів позивача. Крім того, після звернення позивача з вимогою повернути вклад, що мало місце 27 серпня 2014 року, грошові кошти позивачу не повернуто. Суд вважає, що відмова банку він виконання своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, та неповернення суми вкладу на вимогу вкладника у передбачений договором строк, є не тільки неналежним виконанням зобов'язання, порушенням ст. 530, 1060 ЦК України, а є й порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та Першого протоколу до неї, оскільки кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Так, розглядаючи справу "Золотас проти Греції", Європейський суд чітко вказав, що "особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку - в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна". Відповідно до ст. 611 ЦПК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 611 ЦПК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем сума нарахованих відсотків з 29.05.2014р. по 20.10.2014р. у розмірі 21% річних становить 16339,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вимоги про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України річних є часткового обґрунтованими, та підлягають стягненню у розмірі 1364,39 грн. виходячи з розрахунку: 1364,39 = 200000 х 83 (період прострочення з 30.07.2014 року по 20.10.2014року) / 365 * 3 %. Відповідно до ст.ст. 84,88 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовним вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" в особі Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" відділення №46 Дніпропетровської області про стягнення суми депозиту та відсотків по ньому. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягує з Відповідача на користь держави 2210,23грн. в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного, та

Outcome: approved