Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором кредиту, вказавши суду, що 24.01.2014 р. відповідно до укладеного договору б/н, відповідач отримав кредит в сумі - 14000 грн. 00 коп. на платіжну картку зі сплатою визначених відсотків річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак всупереч підписаній угоді, відповідач не виконав умови кредитного договору, не сплатив відсотки за користування кредитом, своєчасно не здійснив повне погашення кредиту, що стало причиною виникнення простроченої заборгованості. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить стягнути з відповідача заборгованість відповідно до наданого розрахунку та судові витрати по справі. З врахуванням досліджених обставин у справі, додатково пояснив, що у відповідача могла виникнути заборгованість через використання такого сервісу банку як "оплата частинами", коли банк сплачує за товар, який обирає клієнт, а тоді рівними платежами щомісячно списує з кратки клієнта заборгованість. Також вказав, що заборгованість могла виникнути при перенесенні боргу з однієї картки на іншу. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили у повному обсязі. Відповідач вказує, що 26.04.2016 року ним було повністю погашено кредит по картці, в підтвердження чого долучив до справи довідку банку про відсутність заборгованості. Того ж дня, зі слів позивача, він повернув картку банку у відділенні в смт. Сатанів Городоцького району Хмельницької області, яка при ньому працівником банку була одразу знищена. З того часу кредитними картками АТ КБ "ПриватБанк" він не користується. Відповідач категорично заперечив факт отримання ним ще будь-яких кредитів по вищевказаній картці. Про наявність заборгованості йому стало відомо лише після подачі банком відповідного позову до суду. Протягом цього всього часу будь-яких повідомлень від банку про наявність заборгованості він не отримував. Ухвалою суду від 23.04.2019 року, задоволено заяву представника відповідача та витребувано у позивача докази у справі. Ухвалою суду від 06.06.2019 року залишено без розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін (їх представників), перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом об`єктивно встановлено, що відповідач дійсно 24.01.2014 року отримав кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Дана обставина підтверджується анкетою-заявою за підписом відповідача і даний факт відповідачем не оспорюється (а.с.7). До 26.04.2016 року відповідач користувався отриманою банківською карткою, здійснював за її допомогою платіжні операції. Дана обставина підтверджується довідкою про рух коштів на рахунку і відповідачем визнається (а.с.73-76). 26.04.2016 року відповідачем було погашено існуючу заборгованість по отриманій кредитній карті на підтвердження чого у банківському відділенні в смт. Сатанів Городоцького району Хмельницької області було отримано довідку на підтвердження відсутності будь-якої заборгованості перед ПАТ КБ "ПриватБанк" взагалі (а не лише по означеному картковому рахунку) (а.с.48). Даний фат також підтвердила допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , яка на той час була співробітником банківського відділення та саме і обслуговувала клієнта банку - [PERSON] . Також свідок пояснила, що точно не пригадує чи знищувала картку відповідача в той день, однак вказала, що на той час існуючі в банку правила не зобов`язували у будь-якій спосіб фіксувати факт знищення банківської картки клієнта, а це можна побачити лише на відеозаписі, який фіксує роботу банківських працівників, який зберігається в службі безпеки банку. Додатково свідок повідомила, що з таким сервісом банку як "оплата частинами" вона не працювала, а тому не могла його активувати відповідачу. Також зазначила, що вона б не змогла видати довідку про відсутність заборгованості у клієнта банку, у разі якби така існувала на той час, оскільки довідка генерується автоматично системою банку. У разі якби клієнт напередодні скористався будь-якою послугою банку, яка б передбачала оплату кредитних платежів у майбутньому "миттєва розстрочка" чи "оплата частинами", система б не могла згенерувати довідку про відсутність заборгованості. Відповідно такі покази свідка спростовують позицію представника банку, що перед погашенням боргу по карті, відповідач міг скористатись сервісом "оплата частинами" придбавши якийсь товар, і таким чином утворилась заборгованість по карті. Також, суд бере до уваги ту обставину, що після 26.04.2016 року, в противагу попереднім періодам, коли відповідач регулярно користувався банківською карткою, останній не здійснив по ній жодної операції, що, на думку суду, підтверджує позицію відповідача про те, що після 26.04.2016 року карткою він не користувався, а повернув її у банківському відділенні після повного погашення заборгованості по ній, що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку відповідача (а.с.73-76). Також, представником позивача не обґрунтовано посилання на положення договору, чинного законодавства на підставі яких, як вказує останній [PERSON] могло бути перенесено борг по кредитній картці. Умовами та Правилами надання банківських послуг та положеннями чинного законодавства не передбачено можливість перенесення боргу особі з однієї картки на іншу. Таким чином, договірне списання за наявності боргу клієнта можливе тільки в разі наявності коштів на рахунку, але банк від імені відповідача не має права отримувати грошові кошти в кредит. Таким чином, матеріали справи не містять доказів заборгованості відповідача. Крім того, довідка про відсутність заборгованості перед банком від 26.04.2016 року свідчить не про відсутність заборгованості відповідача за певною карткою, а про відсутність такої заборгованості перед банком взагалі, за будь-яким рахунком. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності За змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 вказаної статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно до вимог ч. 3ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За змістом ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ч.1-3 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що представником позивача не було надано будь-яких належних та допустимих доказів на беззаперечне підтвердження існування заборгованості [PERSON] перед банком. Позиція представника позивача зводиться виключно до припущень, що у результаті якихось можливих збоїв система банку могла випадково не відобразити наявну заборгованість при видачі відповідачу довідки про відсутність заборгованості. В подальшому, ця ж система, з якихось знову ж таки невідомих причин шість місяців не здійснювала будь-які списання коштів в рахунок ніби то існуючої заборгованості тощо… За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову.

Outcome: dismissed