Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

В жовтні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування посилаючись на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,0785 га, які знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до заповіту, складеного [PERSON], позивач отримав у спадщину земельну ділянку, площею 0,0785 га, надану для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю. У визначений строк, [PERSON] звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області для прийняття спадщини, але державний нотаріус відмовив йому в видачі свідоцтва про право власності на спадковий будинок, оскільки відповідно до ст. 182 ЦК України не було проведено державної реєстрації майна. Тому просив ухвалити рішення, яким визнати визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з»явивсь, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 28.04.2011 року, яке видане виконавчим комітетом Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 0,0785 га, які знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до заповіту, складеного [PERSON], позивач отримав у спадщину земельну ділянку, площею 0,0785 га, надану для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю. У визначений строк, [PERSON] звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області для прийняття спадщини, але державний нотаріус відмовив йому в видачі свідоцтва про право власності на спадковий будинок, оскільки відповідно до ст. 182 ЦК України не було проведено державної реєстрації майна. Відповідно до п. 3.8. "Тимчасового положення про порядок реєстрацій прав власності на нерухоме майно" від 03.06.20012 року, яке набрало чинності з 21.06.2002 року та діяло до 01 січня 2013 року, після прийняття рішення про реєстрацію та внесення запису до реєстру прав на правовстановлюючому документі органом БТІ ставилась відмітка (штамп) і видавався витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа. Такий витяг відсутній. Таким чином, позивачу нотаріусом було рекомендували звернутися до суду. Будинок за адресою: [ADDRESS] належав померлому батьку позивача, що підтверджується дублікатом Свідоцтва про право власності, виданим державним нотаріусом Першої київського обласної державної нотаріальної контори [PERSON] 08 грудня 2011 року за реєстраційним номером 2-634, взамін втраченого свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори [PERSON] 05 листопада 1993 року за реєстраційним номером 1-5896 та договором дарування ? частини будинку від 05 листопада 1993 року. На момент смерті батька позивача й по час звернення до суду [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS]. Він виготовив технічну документацію на будинок, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 04 лютого 2013 року, виготовлений кмунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області". Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини іще припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. П. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved