Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

I. Виклад позицій позивача та відповідача. 16.11.2021 [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Джуринської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (далі відповідач) про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності. У обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 серпня 2005 року між ним та ТОВ «Шаргородцукор» укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ТОВ «Шаргородцукор» продало, а він купив будівлю складу запасних частин загальною площею 147,2 кв.м., що розташована по [ADDRESS] . 31.08.2005 він сплатив у касу товариства 5000 грн за придбаний склад запчастин, а представник ТОВ «Шаргородцукор» передав йому у власність приміщення та ключі від вказаної будівлі. Однак товариство тривалий час зволікало та ухилялося від нотаріального посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу, а в подальшому припинило свою діяльність. З 2005 року він користується даною виробничою будівлею складу запчастин, зробив там капітальний ремонт, провів електроенергію, утримує дане приміщення та виготовив технічну документацію. Разом з тим зареєструвати право власності не має можливості оскільки договір купівлі-продажу від 30.08.2005 нотаріально не посвідчений та не укладений у інший спосіб, встановлений законом. У зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. [PERSON] просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 30 серпня 2005 року між ним та ТОВ «Шаргородцукор», згідно якого ТОВ «Шаргородцукор» продало, а він купив будівлю складу запасних частин загальною площею 147,2 кв.м., що розташована по [ADDRESS] та визнати за ним право власності на вказану будівлю складу запасних частин з підвалом, 1917 року забудови. Представник відповідача Джуринської сільської ради Жмеринського району Вінницької області сільський голова Попсуй Г.М. позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с.70). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] у судове засідання на з`явився, від його представника адвоката Костриці В.С. до суду поступила заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.71). Представник відповідача Джуринської сільської ради Жмеринського району Вінницької області сільський голова Попсуй Г.М. подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, щодо задоволення позову [PERSON] не заперечує (а.с. 70). Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху (а.с.57-58). 25.11.2021 на виконання ухвали суду від 17.11.2021 позивачем подано заяву про усунення недоліків (а.с.60-61). Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 21 грудня 2021 року (а.с. 64-65). Вказаною ухвалою суду відповідачу - Джуринській сільській раді Жмеринського району Вінницької області запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с. 64-65). Копію ухвали суду від 26.11.2021 разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами надіслано на адресу відповідача Джуринської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яку вона отримала 01.12.2021 (а.с.69). Відповідач Джуринська сільська рада Жмеринського району Вінницької області у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами немає. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено факт укладення 30 серпня 2005 року договору купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ «Шаргородцукор» продало, а [PERSON] купив будівлю складу запасних частин загальною площею 147,2 кв.м., що розташована по [ADDRESS] за 5000 гривень (а.с.8-9). 31.08.2005 [PERSON] сплатив у касу товариства 5050 грн за придбаний склад запчастин, а представник ТОВ «Шаргородцукор» передав йому приміщення, що підтверджується актом прийому-передачі від 31.08.2005 та квитанцією до прибуткового касового ордера від 31.08.2005 (а.с.10,11). Таким чином позивач [PERSON] виконав умови договору, а саме сплатив вартість майна, прийняв його і володіє ним до даного часу. Проте договір купівлі продажу нотаріально не посвідчений з вини відповідача, який спочатку ухилявся від його посвідчення, а 28.12.2012 ухвалою господарського суду Вінницької області ТОВ «Шаргородцукор» як юридичну особу ліквідовано (а.с.12-13). Факт купівлі-продажу будівлі і виконання умов укладеного Договору визнається сторонами і не оспорюється іншими особами. Перешкод для пред`явлення позову про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності Судом не встановлено. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином Судом встановлено, що при укладені угоди було порушено право покупця на належне оформлення договору купівлі-продажу будівлі, який потребував нотаріального посвідчення. V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно зі ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Статтею 15\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 2\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом чи договором. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, що полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України\~регламентовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 334 ЦК України\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1ст. 638\~ЦК України\~договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~в належній\~формі досягли\~згоди з\~усіх істотних\~умов договору. Відповідно до ст.202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За правилами\~ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У силу ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч.2 ст. 220 ЦК України). Згідно зі ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. VІ. Висновки суду. У справі, що розглядається, суд, дослідивши всі обставини, оцінивши докази прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] надані належні, достовірні, допустимі докази, які не викликають сумніву і є достатніми для ухвалення судом рішення про задоволення його позовних вимог до Джуринської сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності,\~оскільки право\~ [PERSON] \~на набуття\~права власності\~на викуплене\~нерухоме майно\~порушено і\~підлягає судовому\~захисту. На підставі викладеного,

Outcome: approved