Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Верховинського районного суду із позовом до [PERSON], та [PERSON]., в якому просить стягнути солідарно [PERSON] та [PERSON] на його користь заборгованість за укладеним кредитним договором № IFVWGA00000167 від 10.06.2008 року в сумі 235998,09 грн. та з [PERSON] на користь банку в розмірі 326,884,67 грн, а також солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь банку судові витрати. Вимоги мотивовано тим, що 10.06.2008 року відповідач [PERSON] отримав споживчий кредит у розмірі 126221,25 грн. шляхом видачі готівки через касу в обмін на зобов'язання повернути кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом, інші платежі з кінцевим строком повернення по 08.06.2023 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином та надав [PERSON] кредитні кошти, що підтверджуються касовими документами банку. Натомість позичальник, в порушення вимог ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України повернення грошових коштів, наданих у кредит та сплату відсотків за їх користування у відповідності вимог договору, не здійснював (допустив прострочення щомісячних платежів у відповідності до умов договору), чим порушив порядок виконання покладених на нього зобов'язань. 27.10.2010 року [PERSON] надав письмові зобов'язання банку, про те, що здійснить погашення кредиту (житло в кредит) протягом листопада-грудня 2010 року, про те зобов'язання в зазначений строк не виконав. Отже, у зв'язку з настанням раніше подій щодо неналежного виконання порядку покладених на нього зобов'язань та винекнення заборгованості, Банк змушений звернутися з позовом до суду, та рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19.04.2012 р. по справі було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість по кредитному договору № IFVWGA00000167 від 10.06.2008 р. станом на 07.02.2012 р. у розмірі 338202,35 грн. Відповідно до позовних вимог Банку, що були предметом розгляду в цивільній справі вище вказаним судом станом на 07.02.2012 р. з Позичальника без врахування суми штрафів було стягнуто 127472,54 грн. заборгованості за кредитом; 94480.81 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 17293.52 грн. заборгованості по комісії; 92326.80 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором. До сьогоднішного дня рішення Індустріального райсуду м.Дніпропетровська від 19.04.2012 р. боржником не виконано, і оскільки сума основного боргу (тіло кредиту) не погашена, продовжують нараховуватися проценти за користування кредитними коштами, комісія, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання по погашенню кредиту. Станом на 04.02.2014 р. [PERSON] має заборгованість перед банком в розмірі 562882,76 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом -122783,54 грн. (в т.ч. прострочена заборгованість по тілу кредиту - 4603.03 грн); заборгованість за відсотками - 155119,40 грн. (в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками 153889.58 грн.); заборгованість з винагороди 29581.04 грн ( вт.ч. прострочена винагорода -29581.04грн.); пеня нарахована внаслідок несвоєчасного виконання зобов'язання - 255398.78 грн. [PERSON] з 22 листопада 1986 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Дана обставина встановлена і рішенням Верховинського районного суду від 02.12.2013 р. Відповідно до змісту кредитного договору [PERSON] кредитні кошти були отримані на споживчі цілі - цільовий характер, мета кредиту визначена як купівля житла (споживчий кредит). Враховуючи, що крдитний договір № IFVWGA00000167 від 10.06.2008 р.[PERSON] укладено в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], то відповідно до вище викладеного та ч.2 ч.4 ст. 65 СК України - кредитний договір створює обов'язки для кожного з подоужжя, оскільки укладений за час шлюбу, а кошти використані в інтересах сім'ї.ПАТ КБ "Приватбанк" вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку висунувши солідарну вимогу до відповідачів про стягнення заборгованості, а саме: достягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь банку суму заборгованості станом на 04.02.2014 р. в розмірі 235998,09 грн. (за вирахуванням суми заборгованості стягнутої за рішенням суду від 19.04.2012 р.) з яких: заборгованість по відсотках - 60638.59 грн. заборгованість з комісії в розмірі 12287.52 грн.; заборгованість з пені в розмірі 163071.98 грн. Також стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за договором № IFVWGA00000167 від 10.06.2008 р. в розмірі 326884.67 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту станом на 04.02.2014 р.122783.54 грн.; 94480.81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом яка нараховувалась станом на 07.02.2012 р.; 17293.52 грн. заборгованість по комісії яка нараховувалась станом на 07.02.2012 р.; 92326.80 пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань яка нараховувалась станом на 07.02.2012 р. Стягнути із відповідачів в солідарному порядку судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, позовні вимоги не визнає , просить зменшити пеню, враховуючи його матеріальне становище та не отримання доходів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, позовні вимоги не визнає, у зв"язку з тим , що вона не вступала по даному договору в обов"язкові відносини, має свій кредитний договір із ПАТ КБ "Приватбанк". Просить в позові відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши їх в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги банку до відповідача [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а позовні вимоги до відповідачки [PERSON] не підлягають до задоволення із наступних міркувань. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви позичальника [PERSON] від 10.06.2008 року отримав кредит згідно кредитного договору № IFVWGA00000167 від 10.06.2008 р. у розмірі 126221,25 грн. шляхом видачі готівки через касу зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим строком повернення до 08.06.2023 року(8-9,10-15). В цій заяві зазначено, що боржник з Умовами кредитування ознайомлений (а.с.8, 9) . Відповідно до умов кредитного договору № IFVWGA00000167 від 10.06.2008 р. відповідач отримав кредит в розмірі 126221.25 грн на споживчі цілі п.8.1 періодом сплати вважати період з 05 по 10 число кожного місяця. (а.с. 10-15). Відповідно до п .5.2 Умов та правил Банк має право у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,1%від несвоєчасно виданої суми кредиту за кожний день прострочення виконання даного зобов"язання. Відповідно до п .6.4 Умов та правил Банк має право при порушені позичальником строків платежів по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів , позичальник зобов"язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+ 5 % від суми позову. Відповідно до п. 8.4 Умов та правил Банк має право при порушені позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день просточки, але не менше 1 гривні. П.5.4 кредитного договору передбачено нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1,5.2,5.3 здійснюється протягом трьох років з дня коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником. п. 5.5 термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки -пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років. З матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору відповідачем не виконувались належним чином і станом на 04.02.2014 року він має прострочену заборгованість в сумі 562882,76 грн. (мінус 338202.35 грн за вирішеним спором згідно рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровська від 07.02.2012 р.) яка складається в сумі 235998.09 грн. із яких: заборгованість по відсотках 60638.59 грн., заборгованість з комісії в розмірі 12287,52 грн., заборгованість з пені в розмірі 163071,98 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №IFVWGA00000167 від 10.06.2008 р. укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] станом на 24.02.2014 р. (а.с. 18-21) за відповідачем наявна заборгованість в сумі 562882.76 грн., в т.ч.: 122783.54 грн. заборгованість за кредитом; 155119.40 грн. заборгованість за відсотками; 29581.04 грн. заборгованість з комісії; 255398.78 заборгованість з пені. Відповідач [PERSON] , який будучи ознайомлений з умовами та порядком надання кредиту, належним чином свої обов'язки за кредитним договором не виконував, внаслідок чого допустив виникнення заборгованості, яка станом на 24.02.2014 р. складає 562882,76 грн. Суд звертає увагу на те, що відповідач звернувся із заявою про зменшення розміру пені у зв'язку із тим, що в нього склалося важке матеріальне становище, відсутні доходи, які би давали можливість таку велику суму заборгованості, нарахований розмір пені є значно вищим від збитків. Судом враховано, що згідно рішення Індустіального районного суду м.Дніпропетровськ від 07.02.2012 р. позивачу із відповідача задоволено позов ,яким стягнуто із відповідача 92326.80 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором,та відповідно до п.5.4 кредитного договору передбачено нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1,5.2,5.3 здійснюється протягом трьох років з дня коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником, то нараховану неустоуку (пеню) за період після 07.02.2012 р. в сумі 163071,98 грн. слід зменшити до 30000 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, то є підстави для її зменшення до 30000 грн. Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2012 року яке є чинним, стягнуто із [PERSON] заборгованість по кредитному договору №IFVWGA00000167 від 10.06.2008р. в сумі 338202.35 грн., в т.ч. 92326.80 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язання. До задоволення позовних вимог підлягають суми: 60638.59 грн. заборгованість по відсоткам; 12287.52 грн. заборгованість з комісії; та 30000грн. заборгованість з пені, а всього 102926.11 грн. Відмовляючи в позові позивачу про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором із [PERSON], суд виходить із того, що у відповідності до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи 10.06.2008 року [PERSON] уклав кредитний договір №IFVWGA00000167 від 10.06.2008р. отримавши кредитні кошти в сумі 126221.25 грн. шляхом видачі готівки через касу на споживчі цілі придбання квартири. Позивач свої позиовні вимоги мотивував тим, що кредитні кошти позичальник отримав на споживчі цілі в інтересах сім'ї для придбання квартири за згодою та з відома своєї дружини [PERSON], а тому вона повинна нести солідарну відповідальність по поверненню отриманих коштів солідарно із відповідачем [PERSON] Однак таке твердження позивачем не підтверджено доказами. Укладеним договором не передбачено солідарного або особистого обов'язку відповідача [PERSON] перед кредитором щодо повернення кредиту. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та платити проценти. Зазначена норма цивільного права, що регулює правовідносини щодо надання та отримання кредиту, не передбачає виникнення зобов'язання з повернення позики у іншої особи, яка не є позичальником. Відповідно до вимог ч.4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Зазначена норма сімейного права не встановлює для другого з подружжя солідарного обов'язку за укладеним договором перед іншою стороною договору, зокрема перед кредитором. В ч.1 ст. 2 СК України встановлено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини, що виникають між подружжям, та не регулює інші правовідносини, зокрема щодо повернення позики. Отже, відповідно до змісту ч.4 ст. 65 СК України передбачає, що укладення одним із подружжя договору в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя перед тим із подружжя, яким укладено договір, з питань його сумісного виконання, а не перед іншою стороною такого договору, зокрема перед кредитором. З цього приводу в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Відповідно дл ч.1 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Термін "стягнення" встановлений в Законі України "Про виконавче провадження", який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Тому передбачене ч.2 ст. 73 СК України стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, може бути здійснено за наявності рішення про солідарне стягнення боргу з обох з подружжя. Саме так це питання врегульоване в ч.6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", якою встановлено, що у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину, а не за рахунок власного майна. Як зазначено в п.32 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Тобто навіть у разі смерті одного із подружжя, інший із подружжя не відповідає перед кредитором своїм майном або грошима за борги померлого боржника. Таким чином, слід відзначити, що у разі укладення одним із подружжя кредитного договору діючим законодавством не передбачено солідарного обов'язку другого подружжя перед позикодавцем, а вимоги ч.4 ст. 65 та ч.2 ст. 73 СК України не є підставою для задоволення позову кредитора до того з подружжя, який не є стороною у кредитному договорі про стягнення заборгованості за цим договором. За таких обставин суд прийшов до висновку, що в позові ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №IFVWGA00000167 від 10.06.2008р. в сумі 326884,67 грн. слід відмовити. Стягнення судових витрат слід зменшити. На підставі ст.ст. 509, 525,526,530,541,545, 551,599,610,611,1054, 1282ЦК України, ст.ст. 2,65,73 СК України, ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", .п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" п.32 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин",

Outcome: partial