Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

22 липня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» (далі ТОВ «Кредекс фінанс») звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з неї заборгованість за кредитним договором на загальну суму 8948грн.20коп. В обгрунтування позовних вимог ТОВ «Кредекс фінанс» зазначило, що 29.11.2011року між публічним акціонерним товариством (далі ПАТ) «Платинум Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №1660/2087CLPS2 на суму 5737грн.10коп. строком до 29 травня 2014 року. За умовами договору [PERSON] отримала кредит та зобовязалася повернути його банку зі сплатою процентів за користування кредитом, а також виконати інші договірні зобовязання в повному обсязі. Товариство також зазначило, що відповідач перестала повертати кредит, внаслідок чого за договором виникла заборгованість на загальну суму 8948грн.20коп. Посилаючись на те, що право вимоги за договором перейшло до Товариства на підставі договорів факторингу, укладених між банком та ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» 30.05.2012року, між ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» 15.10.2012року та між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредекс фінанс» 08.05.2015року, позивач вважав, що є підстави для стягнення на його користь з [PERSON] заборгованості у вказаному розмірі. У зв'язку зі смертю відповідача ухвалою суду від 06.10.2015 року в порядку процесуального правонаступництва у якості відповідача залучено [PERSON], який є піклувальником неповнолітних дітей померлої [PERSON] - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Подав суду клопотання, в якому просив розглянути справу без участі представника Товариства, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином поінформований про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням ним про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 29 листопада 2011року між ПАТ «Платинум Банк», [PERSON], ПАТ «Ренесанс Життя» та ПАТ «СК «Універсальна» укладено кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки, страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника №1660/2087CLPS2, за умовами якого банк зобовязався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 5737грн.10коп. на строк 30 місяців, з процентною ставкою за користування кредитом 36% річних, комісією за надання кредиту у розмірі 150грн., комісією за обслуговування кредиту у розмірі 172грн., з кінцевою датою повернення кредиту 29.05.2014року (а.с.6). Відповідно до п.п. 2.7, 2.8 цього договору [PERSON] зобовязалася погашати суму заборгованості за кредитом, процентами за його користування та комісією з обслуговування кредиту шляхом здійснення щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів у сумі 465грн. Страхова премія, згідно з п.4.8 договору, що підлягає одноразовій сплаті відповідачем на користь банку, складає 456 грн. За змістом п.1.1 договору [PERSON] зобовязалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії за надання та обслуговування кредиту, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах та строках. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем за період з 29 листопада 2011 року по 04 липня 2015 року сплачено банку лише 850грн., при цьому останній платіж відповідачем здійснено 27.09.2012року, а нарахування відсотків та інших платежів зупинено 29.05.2012року під час відступлення права вимоги від ПАТ "Платинум Банк" до нового кредитора. Невиконання відповідачем своїх зобовязань перед банком призвело до утворення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 8948грн.20коп., з яких 5731грн.20коп. заборгованість за кредитом, 1630грн. 40коп. заборгованість за відсотками, 1586грн. 60коп. - заборгованість за пенею. З матеріалів справи також вбачається, що 30 травня 2012року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» укладено договір факторингу №20120530-Г, за умовами якого банк відступив право вимоги до своїх боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей, в тому числі до [PERSON] (а.с.11). Судом встановлено, що відповідно до умов договорів факторингу від 15 жовтня 2012 року №3, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», та від 08 травня 2015 року №1/15-ФКю, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Кредекс фінанс», право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № №1660/2087CLPS2 від 29.11.2011року перейшло до позивача (а.с.а.с.8,9). З витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 1/15-ФК-ю від 08 травня 2015року слідує, що [PERSON] включена до реєстру боржників із загальною сумою заборгованості за кредитним договором у розмірі 8948грн.20коп. (а.с.3). З матеріалів справи також вбачається, що боржник за кредитним договором 10 травня 2014 року померла (а.с.40). Судом встановлено, що на момент смерті разом із [PERSON] проживали її діти [PERSON], 2000року народження, та [PERSON], 1999року народження (а.с.45). В судовому засіданні також встановлено, що 09 лютого 2015 року [PERSON] призначено піклувальником над неповнолітніми дітьми [PERSON], а також визначено місце їх проживання за місцем проживання піклувальника, що підтверджується розпорядженням Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 09.02.2015 року №68/А-2015 (а.с.55). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що відомості про наявність зареєстрованого за [PERSON] нерухомого майна відсутні (а.с. 84). З відповіді товариства з обмеженою відповідальністю "Татарбунарське БТІ та РОН" від 22.10.2015року №224 слідує, що станом на 31.12.2013року право власності на нерухоме майно за померлою не зареєстроване (а.с.83). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 05.08.2015року №41141217, наданої Саратською районною державною нотаріальною конторою, слідує, що спадкова справа до майна [PERSON], померлої 10.05.2014року, не заводилася (а.с.а.с.41,42). В судовому засіданні встановлено, що транспортних засобів, зареєстрованих за [PERSON], немає, що підтверджується відповіддю ВРЕР по обслуговуванню Арцизького, Саратського, Тарутинського та Татарбунарського району від 27.10.2015року №933 (а.с.91). З відповіді відділу Держгеокадастру у Татарбунарському районі Одеської області від 29.10.2015 року №9-1526-0.13-358/15-15 слідує, що згідно з наявними у відділі Книгами реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів станом на 31.12.2012року земельні ділянки за [PERSON] не зареєстровані (а.с.88). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Згідно зі ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк. За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події (ч.2 ст.1078 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Слід також зазначити, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Частиною 1 статті 608 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків, встановлених ч.ч.2-4 ст.1273 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З наведеного вбачається, що зобов'язальні відносини за кредитним договором допускають правонаступництво, проте обов'язок спадкоємця щодо задоволення вимог кредитора виникає виключно у разі отримання спадкового майна після смерті спадкодавця. Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачем було порушено зобов'язання перед банком, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 8948грн.20коп., при цьому права вимоги банка до [PERSON] відступлено позивачу у встановленому цивільним законодавством порядку, у ТОВ "Кредекс фінанс" виникло право вимагати від спадкоємців боржника задоволення своїх вимог у вказаному розмірі. Між тим, з урахуванням того, що діти [PERSON], які постійно проживали з нею на момент її смерті вважаються такими, що прийняли спадщину, однак земельні ділянки, рухоме чи нерухоме майно, в межах вартості якого можливо було б задовольнити кредиторські вимоги компанії-фактора, після смерті матері не успадкували через відсутність такого майна, підстав для стягнення з них заборгованості за кредитним договором, на думку суду, немає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення відповідачем судових витрат, підстави для їх стягнення з позивача відсутні. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed