Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У вересні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), у якому зазначив, що 12.04.2006 р. між ним та відповідачем укладено договір № DNH4KP80050210, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5183,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевою датою повернення до 12.10.2009 року. Посилаючись на те, що відповідач умов договору належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 30.05.2013 утворилася заборгованість в сумі 36553,42 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5183,10 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 12646,41 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання в сумі 16507,08 грн, штрафу (фіксована частина) в сумі 500грн., штрафу (процента складова) в сумі 1716,83 грн., позивач просив стягнути цю заборгованість з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, вимог суду щодо надання деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором за період з 04.09.2008 по 04.09.2013 року не виконав посилаючись на відсутність технічної можливості провести такий розрахунок. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, зокрема, вказала про дійсну наявність заборгованості за кредитним договором, проте посилаючись на пропущення позивачем строків звернення до суду просила застосувати строки позовної давності, а також надала письмове заперечення, в якому посилаючись на скрутний матеріальний стан, наявність на утриманні сина, хворого на онкологічне захворювання та матері пенсіонерки, просила зменшити суму неустойки. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12.04.2006 року за заявою [PERSON] як позичальника та ПАТ КБ "ПриватБанк" як позикодавця було укладено договір № DNH4KP80050210 (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого, відповідачем було отримано строковий споживчий кредит на купівлю споживчих товарів (телевізора, пральної машинки та музичного центра) в розмірі 5183,10 грн. на строк 42 місяців зі сплатою щомісячних платежів у сумі 187,58 грн. для погашення заборгованості та відсотків в розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 12.10.2009 р. (а.с. 5). Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наявних матеріалів справи розрахунків позивача, відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе кредитні зобов'язання, не сплачувала щомісячні платежі та щомісячні проценти за наданим кредитом, внаслідок чого станом на 30.05.2013 утворилася заборгованість в сумі 36553,42 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 5183,10 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 12646,41 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором в сумі 16507,08 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процента складова) - 1716,83 грн. Разом з тим, відповідачем [PERSON] подано суду письмову заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 34), з огляду на що, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Додаток №12 до наказу №391 від 21.03.2006) термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 10). Судом враховується правова позиція Верховного Суду України з питань обчислення строків позовної давності та встановлення різних видів цивільно-правової відповідальності викладена у справі № 6-116цс13, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, де зазначено, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. За вимогами ч. 1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. З наявної в матеріалах справи "Заяви позичальника" вбачається, що погашення заборгованості мало здійснюватися щомісяця в період сплати, за який приймається період з "15" по "20" число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 187,58 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами (а.с.5 зворот). Таким чином, оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Також зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), тому вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку. Як вбачається з матеріалів справи ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою, направивши її поштою 04.09.2013 р. (а.с. 18), а тому встановлений сторонами 5-річний строк позовної давності за кредитними зобов'язаннями починається з 04.09.2008 р. Водночас, з урахуванням узгодженого сторонами у "Заяві позичальника" строку сплати щомісячних платежів в період з 15 по 20 число кожного місяці, заборгованість підлягає обчисленню за період з 15.09.2008 (наступний період сплати щомісячного платежу) по 30.05.2013 (кінцева дата розрахунку заборгованості) та відповідно складається з: заборгованості за кредитом - 2 295,85 грн. (5 183,10 грн - 2 887,25 грн); заборгованості по процентах за користування кредитом - 7 973,43 грн. (12 646,41 грн - 4 672,98 грн), пені за несвоєчасність виконання зобов'язання - 13 869,56 грн. (16 507,08 грн - 2 637,52 грн), штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процента складова) - 513,46 грн. (5% х (2 295,85 грн. + 7 973,43 грн.)). При цьому, судом враховується, що доказів про вчинення відповідачем в межах позовної давності будь-яких дій, що свідчать про визнання ним свого боргу (сплата будь-якого платежу, надання банку письмової заяви про визнання боргу тощо), як і доказів на підтвердження поважності пропущення строку позовної давності, позивачем не надано, а тому відсутні підстави для переривання перебігу позовної давності та визнання поважними причин її пропущення відповідно до ст.ст.264, 267 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом береться до уваги, письмова заява позивача про зменшення розміру неустойки, перебування на утриманні позивача сина [PERSON], хворого на онкологічне захворювання та потребуючого медикаментозного лікування (а.с. 37-49), мінімальний розмір заробітку позивача у сумі 1238 грн. на місяць (а.с. 50), перебування на утриманні позивача матері [PERSON], [INFO], пенсіонерки (а.с. 52, 53), а також обставини справи, що свідчать про те, що загальний розмір пені та штрафів значно перевищує розмір заборгованості за основним зобов'язанням. З огляду на викладене, суд вважає за можливе застосувати положення ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за кредитним договором до суми 2 300 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 135 грн. 82 коп.

Outcome: partial