Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON], інтереси якого представляє [PERSON] , звернувся в суд з позовом про зобов'язання Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват банк" видати йому, [PERSON] , через касу банківської установи грошові кошти за депозитним договором "Копилка" від 08.06.2012 року разом з відсотками за користування вкладом у сумі 585,12 доларів США у валюті вкладу; - зобов'язання видати через касу банківської установи грошові кошти за депозитним договором "Копилка" від 08.06.2012 року разом з відсотками за користування вкладом у сумі 21 350,21 євро у валюті вкладу; - стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] пеню відповідно до п. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" на суму 5 749 712 грн. 15 коп. Вимоги мотивує тим, що 08 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу «Копилка 6 мес» №0807150400312649227 ( заява SAMDN28000726315757) строком на 6 місяців по 08.12.2012 року на суму 434.10 доларів США зі сплатою 7.75% річних. Умовами договору передбачалось, що клієнт має право збільшувати розмір коштів вкладу. Особовий рахунок вкладу [NUMBER], для перевірки та поповнення вкладу йому було видано банківську картку «Електронна ощадна книжка « № [NUMBER]. Пунктом 3 договору №1 передбачалось, що у випадку, якщо до закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично рахується продовженим ще на один строк, зазначений в заяві. Крім того, цього ж дня, між ним, [PERSON] та банком укладено договір банківського вкладу «Копилка 6 мес» №060708070031282121427(заява SAMDN28000726332359) строком на 6 місяців по 08.12.2012 року на суму 2803.37 Євро , зі сплатою 6,75% річних. Умовами даного договору передбачалось, що клієнт має право збільшувати розмір коштів вкладу. Особовий рахунок вкладу [NUMBER], для перевірки та поповнення вкладу йому було видано банківську картку «Електронна ощадна книжка « № [NUMBER]. Пунктом 3 договору №2 передбачалось, що у випадку, якщо до закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично рахується продовженим ще на один строк, зазначений в заяві. Зазначені договора були укладені в Кримському регіональному відділенні Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке знаходилось за адресою: м. Сімферополь, вул.Героїв Аджимушкая,1. Після окупації півострова вказане відділення припинило свою роботу, ліквідаційна комісія Кримського регіонального відділення приймала заяви клієнтів банку для повернення вкладів та процентів . В травні 2014 року він звернувся із заявою про повернення належних йому коштів за договорами «Копилка» . За даними банку, станом на 08.05.2014 року, в ПАТ КБ»Приват банку» на ім»я [PERSON] відкриті наступні рахунки: [NUMBER], тип вкладу»Копилка» , дата оформлення 09.12.2012 р., валюта USD, сума коштів на рахунку 490.15; та [NUMBER], тип вкладу»Копилка» , дата оформлення 09.12.2012 р., валюта EUR, сума коштів на рахунку 18267.56. Однак, у видачі коштів йому було відмовлено, так як номера депозитних договорів та дата їх укладення, які містяться у нього суттєво різняться від тих, які обліковуються в банківській установі. 09.07.2015 року він звернувся до банківської установи з проханням надати копії договорів, укладених між ним та банком 09.12.2012 року. Листом від 11.07.2015 року, відповідач відмовив йому у видачі копії договорів , оскільки в зв»язку з окупацією території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя функціонування банківської системи в регіоні припинено. Запровадження Національним банком України надзвичайного режиму роботи в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі обмежує можливість проведення банківських операцій. Вважає, що банк порушив його права , як вкладника, незаконно по надуманим підставам відмовив йому у видачі належних йому грошових коштів. Договора, на які посилається банк у довідці №1000487512 від 03.06.2014 року ним ніколи не укладалися з відповідачем. Станом на 08.05.2014 рік на належних йому рахунках обліковувалися грошові кошти в сумі 490.15 доларів США та 18267,56 Євро. Разом з цим, згідно довідки банку від 30.07.2014 року №1000487512, проценти за договорами №№1, 2 нараховані по 09.12.2013 рік. Банк , крім відсотків за користування коштами зобов»язаний йому також сплатити пеню, яка у відповідності ч.5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» становить 3% вартості послуги за кожний день прострочки. В судове засідання позивач, його представник не з»явилися, повідомлялись належно, подано заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання заявлених вимог повністю ( а.с. 130 ). Відповідач подав письмові заперечення, згідно яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити , вважає їх безпідставними та необґрунтованими ( а.с. 85-89, 132). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з наступного. Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд. За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», відділення якого знаходиться у м. Севастополь , Автономна Республіка Крим, укладено договір банківського вкладу « Копилка, 6 мес.», строком на 6 місяців по 08.12.2012 року на суму 434.10 доларів США зі сплатою 7.75% річних, що підтверджує заява SAMDN28000726315757 . Особовий рахунок вкладу - [NUMBER], для перевірки та поповнення вкладу позивачу було видано банківську картку «Електронна ощадна книжка « № [NUMBER]. Пунктом 3 договору №1 передбачалось, що у випадку, якщо до закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично рахується продовженим ще на один строк, зазначений в заяві. Крім того, цього ж дня, між ним, [PERSON] та банком укладено договір банківського вкладу «Копилка 6 мес» №060708070031282121427(заява SAMDN28000726332359) строком на 6 місяців по 08.12.2012 року на суму 2803.37 Євро , зі сплатою 6,75% річних. Особовий рахунок вкладу - [NUMBER], для перевірки та поповнення вкладу йому було видано банківську картку «Електронна ощадна книжка « № [NUMBER]. Пунктом 3 договору №2 передбачалось, що у випадку, якщо до закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично рахується продовженим ще на один строк, зазначений в заяві. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст.1058 ЦК України). З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність"). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. (ст. 1059 ЦК України). Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується : договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Відповідно до п. 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 06 червня 2011 року № 174 банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції у післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підписи працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно - правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому , квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Саме така правова позиція висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", Закон України «Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII "Про боротьбу за звільнення України", Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України", враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України "Про банки і банківську діяльність", Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму", Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя". Згідно з п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ "Комерційний банк "ПриватБанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації ( Банк Росії) від 21 квітня 2014 року було припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПриватБанк". За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ "ПриватБанк" унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк". Таким чином, як встановлено, відокремлений підрозділ Банку на території АРК та Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та місті Севастополя. Однак, зазначена обставина не є підставою до невиконання Банком своїх зобов'язань перед вкладником Банку, оскільки позивач уклала Договір банківського вкладу саме з ПАТ " Приватбанк" , а не його структурним підрозділом. За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України " Про захист прав споживачів " у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В травні 2014 року позивач звернувся із заявою про повернення належних йому коштів за договорами «Копилка» , проте згідно довідки №1000487512 від 03.06.2014 року начальником Департамента по координації роботи з клієнтами Кримського регіонального управління ПАТ КБ»Приват банк « ( а.с. 12) за даними банку, станом на 08.05.2014 року, в ПАТ КБ»Приват банк» на ім»я [PERSON] відкриті наступні рахунки: [NUMBER], тип вкладу»Копилка» , дата оформлення 09.12.2012 р., валюта USD, сума коштів на рахунку 490.15; та [NUMBER], тип вкладу»Копилка» , дата оформлення 09.12.2012 р., валюта EUR, сума коштів на рахунку 18267.56. Тому, у видачі коштів позивачу було відмовлено, так як номера депозитних договорів та дата їх укладання, які містяться у нього суттєво різняться від тих, які обліковуються в банківській установі. 09.07.2015 року [PERSON] звернувся до банківської установи з проханням надати копії договорів, укладених між ним та банком 09.12.2012 року ( а.с. 15). Листом від 11.07.2015 року за №20.1.0.0.0/7-20150709/2415, відповідач повідомив [PERSON] про припинення, у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим, діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Кримського півострова. Запровадження Національним банком України надзвичайного режиму роботи в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі обмежує можливість проведення банківських операцій ( а.с. 16). Згідно\~ Витягу з протоколу №18 від 15.05.2014 року ПАТ КБ»Приват банку» ( а.с. 105-106) вирішено припинити діяльність відокремлених підрозділів філії «Кримське регіональне управління » ПАТ КБ «Приват банк». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи із положень ст. ст. 57-64 ЦПК України, належними письмовими доказами є будь-які документи, що містять фактичні дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, при цьому письмові докази подаються в оригіналі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження укладення між сторонами договору банківського вкладу надав лише копії заяв на оформлення вкладів «Копилка, 6 мес» та копії електронної ощадної книжки ( а.с. 9-11) . Проте, надані ксерокопії заяв не містять печатки банківської установи, договору, який мав би бути укладений після підписання заяв. В заяві зазначено банківський рахунок, однак доказів внесення коштів на вказаний рахунок позивач не надав. З довідки Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.06.2014 року № 100487512, виготовленої Операційним центром NPS, та підписаної начальником департаменту з координації роботи з клієнтами Кримського РУ [PERSON],підпис якого завірений малою печаткою банку, не є належним та допустимим доказом, який би підтверджував розмір вкладів, заборгованість за вкладом та відсотках на даний час. Вказана ксерокопія довідки не містить повних даних щодо номеру рахунку та номеру вкладу. При цьому, номера рахунків та дата їх укладання, із копіями наданих позивачем суттєво різняться від тих, які обліковуються в банківській установі. Крім того, зазначена довідка виготовлена 03.06. 2014 року, в той час як, згідно нормативних актів Національного банку України з 6 травня 2014 року, діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» припинена. В силу вимог ст. 10 ЦПК України позивач мав довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, обставини, якими обґрунтовував вимоги заявленого позову. Разом з тим, належні та допустимі докази, які б підтверджували факт наявності на даний час між позивачем і банком правовідносин щодо банківського вкладу, і позивачем внесені грошові суми на зазначені ним рахунки матеріали справи не містять. Оригінали договорів, квитанцій або іншого документа, на підтвердження того факту, що між позивачем і банком існують правовідносини щодо банківського вкладу та наявність на час звернення до суду грошових сум на рахунках позивача, відкритих на підставі зазначених позивачем договорів, суду не надані. Таким чином, вимоги позивача щодо зобов»язання відповідача видати грошові кошти за депозитними договорами разом із відсотками , а також стягнути пеню є передчасними, оскільки вимоги недоведені, а відтак відсутні правові підстави для їх задоволення. Щодо питання розподілу судових витрат з урахуванням відмови позивачу у задоволенні його вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд зазначає наступне. Позивачем було визначено ціну позову 6 363 716, 61 грн., що складається з вимог немайнового характеру та майнового , а тому відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сплаті підлягав судовий збір у розмірі -7 992,40 грн. Ухвалою судді від 21.06.2016 року позивачу було відстрочено сплату судового збору , не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 33). З огляду на те, що в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено, то судовий збір у розмірі- 7 992,40 грн. ( 551,20 +551, 20 + 6 890,00 грн .) підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави, оскільки сплата судового збору була відстрочена не більше, як до ухвалення судового рішення у справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed