Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив встановити факт родинних відносин, що він є племінником [PERSON] , який помер [INFO] , та визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок - "А-1", загальною площею 73,6 м2, житловою площею 46,4 м2, із господарськими будівлями і спорудами: погріб - "Б", сарай - "В", вбиральня - "Г", сарай -"Д", огорожа - "N", що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що [INFO] помер його дядько [PERSON] , рідний брат його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 27 квітня 2012 року його матір [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті її брата на його (позивача) користь. При зверненні до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про оформлення спадкових прав, державним нотаріусом йому повідомлено про те, що ним не надано доказів родинних відносин із спадкодавцем, тому він змушений звернутися до суду для встановлення цього юридичного факту. Щодо вимог про визнання за ним у порядку спадкування права власності на спірне, належне померлому [PERSON] , нерухоме майно - житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , вказував на те, що за життя його дядько з невідомих йому причин належним чином правовстановлюючі документи на дане нерухоме майно не оформив. Факт належності спадкодавцю на праві власності цього майна підтверджується записами в погосподарських книгах Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно йому нотаріальною конторою відмовлено, через відсутність правовстановлюючих документів на це нерухоме майно, рекомендовано звернутися до суду з цим питанням. Представник позивача Ліщук О.В. у судовому засіданні позов підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач Гоголівська сільська рада Броварського району Київської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, просила суд розглянути справу за відсутності їхнього представника. Третя особа Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за їхньої відсутності. З`ясувавши позицію учасників справи, заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У ст. 1265 ЦК України встановлено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04 листопада 2011 року вбачається, що [INFO] у селі Гоголів Броварського району Київської області у віці 80 років помер [PERSON] . Із довідки № 3749 від 02 грудня 2011 року, виданої Гоголівською сільською радою Броварського району Київської області, видно, що [PERSON] , 1931 року народження, на день смерті [INFO] постійно проживав та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому на день смерті майно, зокрема, на спірний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Із спадкової справи № 842/2011 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 03 грудня 2011 року до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася сестра померлого [PERSON] , 1935 року народження, мати позивача, яка [INFO] відмовилася від прийняття спадщини після смерті брата на користь свого сина, племінника померлого [PERSON] , позивача у цій справі, який у свою чергу 27 квітня 2012 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті дядька [PERSON] . Інші спадкоємці до майна останнього відсутні. Листами за вих. № 3676/02-14 та вих. 3677/02-14 від 25 грудня 2015 року щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належний померлому [PERSON] спірний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] , зазначена нотаріальна контора повідомила позивача [PERSON] про те, що ним не надано доказів родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] та правовстановлюючих документів на належне йому спадкове майно. Рекомендовано звернутися до суду з питанням встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем. Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 5 від 31 березня 1995 року " Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснив, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно із свідоцтвом про народження позивач [PERSON] народився [INFO] у місті Бровари Київської області, його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , які перебували у шлюбі з 16 листопада 1954 року. [INFO] мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Свідоцтва про народження матері позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] , які б підтверджували факт родинних відносин між ними як сестри та брата, відсутні. Листом Головного управління юстиції у Київській області від 23 березня 2012 року встановлено факт відсутності поновленого актового запису про народження матері позивача [PERSON] за період з 1944 року та повідомлено, що книги державної реєстрації актів цивільного стану по 1933 рік передані на зберігання до Державного архіву Київської області. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану за № 00010332024 від 06 квітня 2012 року про народження [PERSON] , [INFO] , встановлено, що за період проведення перевірки по поновлених актових записах з 01 січня 1944 року по 29 березня 2012 року даного актового запису не виявлено. Згідно із листом Державного архіву Київської області від 08 грудня 2011 року актового запису про народження [PERSON] в архіві теж не виявлено. Книга реєстрації актових записів про народження за 1931 рік по селу Гоголів Броварського району Київської області не зберіглася. Свідки [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні підтвердили той факт, що мати позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , були рідними сестрою і братом, позивач [PERSON] є племінником померлого [PERSON] , який постійно до дня смерті проживав у [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293, п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно із довідкою № 3128 від 04 листопада 2011 року, виданою Гоголівською сільською радою Броварського району Київської області, позивач [PERSON] похоронив свого дядька [PERSON] . Враховуючи наведені обставини справи, показання свідків, суд вважає встановленим фактродинних відносин, а саме, що позивач у справі [PERSON] є племінником [PERSON] , який помер [INFO] . Із довідки № 1029 від 22 липня 2019 року, виданої Гоголівською сільською радою Броварського району Київської області, видно, що згідно із записами в погосподарській книзі № 618 за 2016-2020 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , за [PERSON] рахується домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Правовстановлюючими документами власник цього домоволодіння не підтверджений. Із довідки № 1030 від 22 липня 2019 року, виданої вказаною вище сільською радою, видно, що по земельно-кадастровій документації за [PERSON] рахується земельна ділянка загальною площею 0,35 га, з яких: 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,10 га - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на дану земельну ділянку не оформлялось та державний акт на право власності не виготовлявся. Із копії витягу з погосподарської книги № 18 за 2011-2015 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , видно, що [PERSON] значився головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорта на спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою знаходяться: житловий будинок, позначений на плані "А-1", 1990 року побудови, загальною площею 73,6 м2, житловою площею 46,4 м2, із господарськими будівлями і спорудами: погріб - "Б", сарай - "В", вбиральня - "Г", сарай - "Д" та огорожа - "N". Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди до спадкоємців є набуття спадкодавцем за життя зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (із подальшими змінами), яке втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України за № 1844/5 від 14 грудня 2012 року. Вказана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року, у цих книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення будинку в експлуатацію. Записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. До часу набрання чинності ЦК України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від державної реєстрації. Судом встановлено, що на момент побудови спірного житлового будинку та введення його в експлуатацію чинне законодавство не передбачало обов`язкового отримання власником свідоцтва про право власності на будинок та державної реєстрації права власності на нерухоме майно, підтвердженням належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є відповідні записи в погосподарських книгах Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області за 2011-2015 роки, на території якої знаходиться спірний житловий будинок. Суд вважає, що у даному випадку право власності визнається дійсним, незалежно від наявності державної реєстрації права власності на побудований та оформлений у визначеному законом порядку спадкодавцем [PERSON] до набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК України житловий будинок. У разі відсутності державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює видачу нотаріальною конторою спадкоємцю [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті дядька [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за законом на належне останньому майно. За змістом положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] є племінником [PERSON] , який помер [INFO] , та єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після його смерті, а також те, що спадкодавцю [PERSON] на день смерті на праві приватної власності належав спірний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved