Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

20.03.2015 року представник позивача звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, покликаючись на те, що в газеті «Наш край» (номер 12 від 13.02.2015року) було опубліковано статтю «Бюджет війни», в якій серед іншого вказано про те, що позивач останні 20 років веде свою господарську діяльність збитково та не здійснює відрахування в бюджет району і отримує дотації із бюджету району. Зазначає, що дослівно у вищевказаному номері газети наведено так: «Цегольня Промінь» 94% якої належить Районній раді, яка за останні 20 років не заробила жодної копієчки в бюджет району, мало того ще й фінансувалася дотацією з бюджету району, а наш керманич намагається нас переконати, що це не рентабельно і завод банкрутує, що сьогодні заборгованість заводу більша 1 млн.грн, тож бачимо, що і тут втрачаємо навіть якщо б нічого не робити, а було б його віддати в оренду до прикладу 1 млн.грн. в рік то вже б назбиралось 20 млн.грн, а в нас як бачимо мінус, а громаду заохочують до волонтерства…» Стверджує, що дані висловлювання завдають шкоди діловій репутації ТОВ «Цегельний завод Промінь», адже такими надано вкрай негативну і спотворену оцінку господарської діяльності підприємства, що не відповідає дійсності. Вважає такі висловлювання недостовірними, оскільки ТОВ «Цегельний завод Промінь» всі збори і податки перераховує у державний і місцевий бюджет і ніколи не фінансувалося дотацією з бюджету району. З огляду на наведене, просить суд зобов'язати відповідачів спростувати вищевикладені ними обставини, як такі, що не є достовірними, шляхом публікації такого спростування у будь-якому з друкованих засобів масової інформації, який видається у Львівській області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з вищенаведених підстав. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав наведених у письмових запереченнях проти позову (а.с.33-37, 57-58) та додаткових поясненнях (а.с.124), зокрема, покликалися на те, що оспорювана позивачем інформація не є фактичним твердженням, а є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, оскільки не можуть бути предметом судового захисту. Крім того, позивачем не обґрунтовано та не доведено завдання шкоди його діловій репутації внаслідок поширення зазначеної інформації. Вважають, що викладена інформація (в розумінні її авторів) відповідає дійсності і така не є негативною, а є лише критичною оцінкою господарської діяльності вищевказаного підприємства. Представник відповідача - газети «Наш край» [PERSON] в судовому засіданні вирішення даної справи поклала на розсуд суду, покликаючись на те, що редакція газети «Наш край» не несе відповідальності за достовірність вищенаведеної інформації, оскільки така інформація була викладена за зверненням депутатів районної ради, у поданій ними редакції та без жодних змін. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до статей 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Судом встановлено, що 13.02.2015 року в газеті «Наш край» (№12) опубліковано статтю «Бюджет війни», в якій, зокрема, вказано такі висловлювання як: «…ЦЕГОЛЬНЯ «ПРОМІНЬ» 94% якої належить Районній раді, яка за останні 20 років не заробила жодної копієчки в бюджет району, мало того ще й фінансувалася дотацією з бюджету району, а наш керманич намагається нас переконати, що це не рентабельно і завод банкрутує, що сьогодні заборгованість заводу більша 1 млн. грн., тож бачимо, що і тут втрачаємо навіть якщо б нічого не робити, а було б його віддати в оренду до прикладу 1 млн. грн. в рік то вже б назбиралось 20 млн., а в нас як бачимо мінус, а громаду заохочують до волонтерства …». Авторами даної статті є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], - відповідачі у справі. Вважаючи дані висловлювання неправдивою інформацією та такою, що завдає шкоди діловій репутації ТОВ «Цегельний завод «Промінь», оскільки у такій викладено негативну і спотворену оцінку господарської діяльності зазначеного підприємства, представник позивача звернулася до суду із даним позовом. Згідно ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.02.2009, № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Право на спростування недостовірної інформації, передбачене ч. 1 ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам, оскільки це право може бути використано господарюючим суб'єктом (підприємцем) як спосіб судового захисту щодо поширення інформації, яка шкодить його діловій репутації. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. В той же час, згідно з частинами 1, 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.19 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Як вбачається із аналізу тексту опублікованої статті, у такій відповідачі (автори інформації) по суті виклали своє бачення та критичну оцінку господарської діяльності ЦЕГОЛЬНІ «Промінь», а також в певній мірі виклали на власний погляд свої міркування щодо раціонального (прибуткового) використання діяльності цього підприємства. Однак, такі висловлювання викладені її авторами із використанням різних мовних зворотів, вживанням гіпербол, сатири тощо (зокрема, у статті містяться такі словосполучення як: «…ЦЕГОЛЬНЯ «ПРОМІНЬ» …належить Районній раді… не заробила жодної копієчки … наш керманич намагається нас переконати, що це не рентабельно і завод банкрутує, … а в нас як бачимо мінус …» та ін.), тому така інформація, на думку суду, по суті не є фактичними твердженнями та викладом конкретних (фактичних) даних щодо позивача (ТОВ «Цегельний завод «Промінь»), які можуть бути спростовані у випадку їх недостовірності. Такі висловлювання, як вважає суд, є вираженням суб'єктивної думки і поглядів авторів даної інформації, їх переконаннями, оціночними судженнями та такими, що не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і тому не можуть бути спростовані. Крім того, суд вважає, що позивачем жодним чином не обґрунтовано та не доведено завдання шкоди його діловій репутації внаслідок поширення зазначеної інформації. Зважаючи на вказане вимоги позивача є безпідставними та підлягають відхиленню. При цьому суд роз'яснює, що позивач вправі скористатися правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку, якщо він вважає, що дані висловлювання принижують його ділову репутацію чи інші особисті немайнові права. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed