Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, котрого підтримала в судовому засідання та пояснила, що [INFO] року в м. Коломия померла [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина за заповітом укладеним в її, позивачки та [PERSON], [PERSON], користь. Вказує позивач, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], однак нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу відмовила їй, позивачці, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом по причині нечіткості його змісту, що потребує необхідності його тлумачення в судовому порядку. Про вказане нотаріус видала їй роз"яснення. Крім того, вона з'ясувала, що в спадкодавці відсутній належний правовстановлюючий документ, яким підтверджується її право власності на майно, що є перешкодою для видачі їй свідоцтва про право на спадщину за вищевказаним заповітом. Просить суд постановити рішення, яким витлумачити зміст заповіту, складеного 19 травня 2011 року [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1166, а саме, що [PERSON] заповіла належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] в рівних частках [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також визнати за нею, [PERSON], право власності па спадкове майно після смерті [PERSON] - на квартиру за [ADDRESS]. Представник відповідача [PERSON] міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належно, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав і від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, проаналізувавши досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 травня 2011 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1166.(а.с.6) В тексті вказаного заповіту викладено, що " належну на праві особистої приватної власності частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходяться в [ADDRESS] заповідаю в рівних частках гр. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Грошові заощадження, які знаходяться в філії Ощадного банку міста Коломия Івано-Франківської області заповідаю - [PERSON], [INFO]". Оскільки в тексті даного заповіту не вказано, яку саме належну їй частку (розмір) в будинку [PERSON] заповідає вищевказаним особам, а на квартиру [ADDRESS] у заповідачки відсутній правовстановлюючий документ, тому такий текст заповіту є нечітким і розпорядження заповідача викликають незрозумілості, що стало підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно ст. 213 ЦК України на вимогу однієї сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину і при тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з"ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Згідно із ч.4 ст. 213 ЦК України якщо за правилами, встановленими ч.3 ст. 213 ЦК України, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Підтвердженням тієї обставини, що [PERSON] виражаючи свою волю в заповіті, заповіла позивачу, [PERSON] та [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] є наступні докази. Згідно пункту 4 рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради за № 338 від 18.09.1991 року " Про взяття на облік громадян, які бажають придбати незаселені квартири та продаж житлових будинків та квартир" виконком продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. У вказаному пункті також зазначено, що будинок двоповерховий, цегельний трьохквартирний, квартира [ADDRESS] складається з трьох жилих кімнат жилою площею 43. 8 кв.м. загальною площею 63 кв.м, що становить 52/ 100 частин будинку (а.с.8) Вказаним пунктом рішення міськвиконкому за квартирою [ADDRESS]. На підставі вищевказаного рішення міськвиконкому 03.10.1991 року між [PERSON] і представником міськвиконкому укладений договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом [PERSON] міської державної нотаріальної контори за реєстровим номером Д-1228. У відповідності з вказаним договором купівлі-продажу в [PERSON] МБТІ зареєстровано право власності за [PERSON] на 52/100 частини вищевказаного будинку. Однак, у вищевказаному договорі і в реєстрації права власності не вказано, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS], яка становить 52/100 частини будинку Оскільки право власності за [PERSON] зареєстровано в [PERSON] МБТІ на 52/100 частини будинку, тому у всіх наступних правовстановлюючих документах об'єктом права власності є не квартира, а частка ( 52/100) в будинку. Після смерті [PERSON] його спадкоємцям за законом [PERSON] та [PERSON] 31.05.1994 року державним нотаріусом [PERSON] міської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках на майно померлою - на 52/100 частин житлового будинку за [ADDRESS].(а.с.9) Після смерті [PERSON] її спадкоємцю [PERSON] 08 грудня 2010 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно спадкодавиці - 26/100 частин житлового будинку за [ADDRESS].(а.с.10) В [PERSON] мБТІ на підставі вищевказаних свідоцтв про право па спадщину зареєстровано право власності за [PERSON] на 52/100 частин будинку за [ADDRESS]. Вказане стверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів [PERSON] МБТ за № 47994 від 10 жовтня 2013 року. .(а.с.11) У вказаній виписці також вказано, що 33/100 будинку зареєстровано на праві власності за [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 05 квітня 1991 року, а 15/100 частини будинку була приватизована в 2004 році та зареєстровано як окремий об"єкт - квартиру [ADDRESS]. Законом України "Про приватизацію державною житлового фонду" передбачено приватизація саме квартир, а не часток будинку. , тому приватизація квартири [ADDRESS], яка становила 15/100 частин будинку та її реєстрація проведені у відповідності до вимог чинного законодавства. Ознайомившись з вищевказаними документами, судом встановлено, що при укладенні у 1991 році договорів купівлі-продажу [PERSON] квартири [ADDRESS], а [PERSON] квартири [ADDRESS] були зазначені продані частки з будинку, без зазначення № квартир. [PERSON], [PERSON] були основними квартиронаймачами квартир будинку, а не часток будинку, з ними були укладені договори найму квартир будинку. Вказані помилки виникли по тій причині, що станом на 1991 рік продаж квартир державного житлового фонду був новелою законодавства і лише з введенням в дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду » і підзаконним йому нормативних актів дане питання було чітко врегульовано на законодавчому рівні. Після приватизації квартири [ADDRESS] і відокремлення її в окремий об"єкт, [PERSON] та [PERSON], [PERSON] залишилися співвласниками сумарно лише 85/100 частин будинку. [INFO] року в м. Коломия [PERSON] померла, про що відділом ДРАЦС по м. Коломия РС [PERSON] міськрайонного управління юстиції зроблений актовий запис за № 40.(а.с.7) Після смерті [PERSON] згідно вимог ст. 1233 ЦК України відкрилася спадщина за вищевказаним заповітом, складеним [PERSON] 19 травня 2011 року. Позивач [PERSON] згідно вимог ст.. 1270 ЦК України прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки 19 травня 2011 року (в шестимісячний строк після її смерті) подала до приватного нотаріуса [PERSON] заяву про прийняття спадщини, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.(а.с.12) [PERSON] і [PERSON] подали до нотаріуса [PERSON] заяви про відмову від спадщини.(а.с.14,15) Оскільки на день смерті [PERSON] їй належала на праві власності квартира [ADDRESS], то після смерті [PERSON] позивач успадкувала дану квартиру. Згідно звіту в стислій формі № AY 131101-002 про оцінку майна оціночна вартість об'єкта оцінки для цілей оподаткування складає 189714 грн., оціночна вартість частки (52/100) , що належить [PERSON] складає 98 651,28 грн.(а.с.19) Отже, суд прийшов до переконання, що слід витлумачити зміст заповіту, складеного 19 травня 2011 року [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1166, та визнати за позивачем [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , а саме на квартиру за [ADDRESS] і позов задовольнити. На підставі ст.ст. 213,1233,1256,1270 ЦПК України, та

Outcome: approved