Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

10 лютого 2017 року до суду звернулася [PERSON] до [PERSON] із позовом в якому просить суд зобов'язати відповідача відновити зруйновану лавочку на попередньому місці. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вона є родичкою померлих [PERSON], які померли у 1981, 1992 та 2016роках. 06.08.2016р. на міському кладовищі у м. Кам'янка-Бузька біля могили її родичів [PERSON] було демонтовано та викинуто на смітник лавочку, яка там знаходилась. Про це вона повідомила працівників кладовища та правоохоронні органи і в результаті чого з'ясувала, що така лавочка була демонтована відповідачем у липні 2016р. у зв'язку із чим звернулася до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з підстав наведених у заяві. Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог вважаючи такі безпідставними та зокрема вказали, що [INFO] померла його дружина [PERSON], яка була похоронена відповідно до наряду-замовлення, яке було видано адміністрацією кладовища. При облаштуванні місця поховання та встановлення могильного пам'ятника ним було виявлено лавку та огорожу, які були розташовані у безпосередній близькості від місця поховання його дружини. Відтак, він був вимушений усунути із відведеної йому ділянки самовільно встановлені лавку та дерев'яну огорожу. В подальшому йому стало відомо, що це лавочка позивачки. В процесі судового розгляду 19.06.2017р. до участі у справі було залучено третю особу КП "Кам'янкаводоканал" Кам'янка-Бузької міської ради, проте належно уповноважений представник на засідання не прибув, причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. На підставі наряд-замовлення №354 від 28.04.2014р. [PERSON] здійснив поховання [PERSON] на території міського кладовища. З цього наряд-замовлення видно, що відповідачем оплачено бронювання місця поховання та саму процедуру поховання (а.с. 7). З пояснень сторін по справі, показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та матеріалів справи судом встановлено, що поряд із місцем поховання [PERSON] знаходиться місце поховання родини позивачки [PERSON] - родина [PERSON]. Також судом встановлено, що поряд (збоку) біля могили родичів [PERSON] нею було змонтовано дерев'яну лавку оскільки вона бажала залишити таке місце для власного поховання. Причому, судом не здобуто, а позивачем не надано належних доказів здійснення бронювання такого місця на міському кладовищі. В подальшому, 28.04.2014р. адміністрація кладовища - КП "Кам'янкаводоканал" здійснила бронювання та надала для поховання [PERSON] [PERSON] місце на міському кладовищі де до того було змонтовано [PERSON] лавку. Відповідач не заперечує твердження позивачки, про те, що він демонтував таку лавку, проте пояснює це тим, що такий демонтаж було здійснено у зв'язку із необхідністю облаштування могильного пам'ятника на могилі [PERSON] Як видно із листів КП "Кам'янкаводоканал" від 23.09.2016р. та від 08.11.2016р. комісією працівників ритуального цеху обстежено вказане місце та виявлено частини (дві ніжки) від демонтованої лавки про які йшлося у зверненнях [PERSON] Також відзначено, що станом на 07.11.2016р. працівником ритуального цеху [PERSON] по взаємній згоді було досягнуто домовленості про лавки та встановлення перед пам'ятником. Допитом свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також показами самої позивачки [PERSON] доводиться, що на час розгляду справи лавку біля пам'ятника була відновлена силами КП "Кам'янкаводоканал" без будь-яких витрат зі сторони позивачки. Окрім того, в процесі розгляду справи КП "Кам'янкаводоканал" здійснило бронювання [PERSON] місця поховання, що доводиться нарядом-замовленням №89 від 10.08.2017р. Вирішуючи даний спір суд виходив із наступного. Як зазначено у ст. 8 Закону України "Про поховання та похоронну справу" для організації (утворення), будівництва, утримання в належному стані та охорони місць поховання сільські, селищні, міські ради можуть створювати спеціалізовані комунальні підприємства. Таким підприємством на території м. Кам'янка-Бузька є КП "Кам'янкаводоканал". У згаданій статті закону зазначено, що органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції зокрема вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання; забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання. За змістом статей 28 та 29 цього Закону, землі, на яких розташовані місця поховання, є об'єктами права комунальної власності і не підлягають приватизації або передачі в оренду. А власником намогильної споруди, склепу вважається особа, яка за власні кошти встановила цю споруду на могилі (місці родинного поховання). Оцінюючи фактичні обставини справи та норми чинного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини суд дійшов до висновку, що орган місцевого самоврядування, як власник місця поховання, розпорядився належною йому ділянкою та надав [PERSON] місце для могили [PERSON] шляхом видачі наряду-замовлення №354 від 28.04.2014р. Водночас суд констатує, що [PERSON] не мала правових підстав для встановлення у цьому місці будь-яких споруд в т.ч лавки, оскільки їй це місце не виділялось у встановленому порядку і дозволу на таке встановлення вона не отримувала. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А відтак, суд вважає, що будь-які права [PERSON] не порушено діями [PERSON], так як вона не мала права на встановлення будь-яких споруд в цьому місці, а належна їй лавка після демонтажу була встановлена біля пам'ятника спереду, відтак її вимоги не можуть бути задоволені судом і [PERSON] не може бути зобов'язаний до відновлення такої лавки на попередньому місці. Вирішуючи питання судових витрат, суд відзначає, що позивачка віднесена до категорії 2 постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та на підставі п. 10 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнене від сплати судового збору, а тому відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України такі судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed