Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

17 лютого 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: поновити позивача на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Укоінвест» з моменту звільнення; стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є учасником ТОВ «Укоінвест» та має частку в Статутному фонді даного товариства в розмірі 41%. Крім того, з 27.03.2012 року позивач займав посаду директора товариства. Як стало відомо позивачу, 12.12.2014 року відбулись загальні збори засновників ТОВ «Укоінвест», оформлені протоколом №3 від 12.12.2014 року. В протоколі зазначено, що були присутні всі засновники товариства та було прийнято рішення про звільнення позивача з посади директора товариства за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України з 12.12.2014 року та призначено директором ТОВ «Укоінвест» [PERSON] Як зазначає позивач, 12.12.2014 року він не був присутнім на загальних зборах засновників товариства та є підстави вважати, що протокол зборів було підроблено. В протоколі є помилки, а саме: в анкетних даних позивача, в назві замість «Загальних зборів учасників» зазначено «загальних зборів засновників». Про скликання зборів не було відомо позивачу; він не виявляв бажання про звільнення його за власним бажанням, відповідну заяву не писав. Крім того, протокол зборів підписаний головою та секретарем зборів учасників, які не були обрані зборами учасників товариства на ці посади. Позивач не погоджується із звільненням так як він заяву на звільнення не подавав, з наказом про звільнення не був ознайомлений, копії наказу та трудової книжки не отримував. Як зазначає позивач в позовній заяві, прийняття рішення щодо прийому та звільнення з посади директора входить до виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Укоінвест», учасником якого є позивач, та без участі якого було прийнято рішення, адже згідно з ст.60 Закону України «Про господарські товариства» та ст.9.4 Статуту Товариства Загальні збори Учасників вважаються повноважними, якщо на них були присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Також позивач вважає, що на підставі статті 235 КЗпП України на його користь має бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення заявлених вимог на тій підставі, що вони не обґрунтовані. Крім того, представник відповідача суду пояснив, що розпочалась ліквідація відповідача, а тому поновити позивача на посаді неможливо. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 38 КЗпП України визначає, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до Наказу №27-03/12 від 27.03.2012 року, який підписаний [PERSON], як директором ТОВ «Укоінвест», відповідно до протоколу №2 Загальних зборів учасників ТОВ «Укоінвест» від 26.03.2012 року, [PERSON] приступив до виконання обов'язків Директора (за сумісництвом) Товариства з 27.03.2012 року. 12.12.2014 року відбулись Загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Укоінвест», які оформлені Протоколом Загальних зборів Засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Укоінвест» (далі - Протокол) (а.с.7). В протоколі зазначено, що 12.12.2014 року присутні учасники: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інші присутні - [PERSON], присутні учасники сумарно володіють 100% голосів в Товаристві та збори учасників Товариства, відповідно до ст.60 Закону України «Про господарські товариства» вважаються повноважними. В порядку денному першим питанням зазначено - про звільнення з посади директора Товариства - [PERSON]. По першому питанню слухали [PERSON] з пропозицією звільнити його з посади Директора Товариства за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України 12.12.2014 року і зборами було вирішено звільнити [PERSON] з посади Директора Товариства за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України з 12.12.2014 року. На цих же зборах було призначено директором Товариства [PERSON] та допущено його до виконання службових обов'язків директора Товариства з 15.12.2014 року. З статуту ТОВ «Укоінвест» вбачається, що його учасниками є: [PERSON] та має частку в розмірі 41% статутного капіталу Товариства, [PERSON] та має частку в розмірі 30% статутного капіталу Товариства, [PERSON] та має частку в розмірі 20% статутного капіталу Товариства та [PERSON], має частку в розмірі 9% статутного капіталу Товариства. Учасник Товариства у відповідності до положень Статуту зобов'язаний приймати участь у Зборах Учасників особисто або через свого представника, або повідомляти про причини нез'явлення (п.5.2.6). Директор призначається Зборами Учасників (п.10.2 Статуту) і це є виключно компетенцією Зборів у відповідності до п.9.8.4 Статуту. Вищим органом управління Товариства є Збори Учасників (п.9.1 Статуту). Як передбачено п.9.4 Статуту, Збори Учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні Учасники (представники Учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Організовує проведення Зборів Учасників Голова Зборів, який обирається Учасниками. Головою Зборів Учасників призначається Секретар Зборів Учасників (п.9.5 Статуту). Позивач, як учасник ТОВ «Укоінвест» оскаржив рішення загальних зборів учасників та рішенням Господарського суду м.Києва від 13.07.2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсними рішення, прийняті Загальними зборами засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укоінвест" від 12.12.2014 року, які оформлені протоколом № 3 від 12.12.2014 року. Рішенням суду встановлено, що доказів повідомлення позивача та пояснень щодо порядку та способу його повідомлення про скликання на 12.12.2014 року зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Укоінвест» відповідачем не надано, так як не надано і відомостей (підтвердження або спростування) стосовно достовірності занесення до протоколу № 3 від 12.12.2014 року даних про присутність позивача на вказаних зборах учасників товариства. В судових засіданнях представник відповідача також не надав суду пояснень щодо порядку та способу повідомлення позивача про проведення 12.12.2014 року загальних зборів товариства та стосовно достовірності відомостей про присутність позивача на вказаних зборах. Крім того, 21.01.2015 року [PERSON] звернувся до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві про те, що 12.12.2014 року невідомою особою було підроблено протокол загальних зборів ТОВ «Укоінвест», що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12015100100000650. Відповідно до протоколу допиту свідка [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в межах кримінального провадження № 12015100100000650 зазначеними особами було визнано, що [PERSON] участі в загальних зборах 12.12.2014 року не приймав. Окрім цього, відповідно до пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнка В.В., ним було засвідчено підписи [PERSON] та [PERSON] в протоколі № 3 загальних зборів ТОВ «Укоінвест» від 12.12.2014 року, проте викладені в зазначеному протоколі факти не перевірялись та не засвідчувались, на загальних зборах 12.12.2014 року він присутнім не був. Враховуючи наведені обставини та зважаючи на системне ухилення відповідачем від надання доказів та пояснень щодо наявності факту повідомлення позивача про скликання на 12.12.2014 року загальних зборів учасників товариства, а також відомостей стосовно достовірності занесених до протоколу № 3 від 12.12.2014 року даних щодо факту його присутності на вказаних зборах, суд дійшов висновку, що доводи позивача жодним чином не спростовані та взагалі не заперечені відповідачем належним чином - шляхом ствердження та доведення реального існування відповідних фактів. Таким чином, належних та однозначних доказів повідомлення позивача та його присутності на загальних зборах засновників товариства 12.12.2014р. відповідачем суду не надано, а відтак твердження позивача про його неповідомлення та відсутність на даних зборах жодним чином не спростовані. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] не був присутнім при проведенні 12.12.2014 року загальних зборів учасників ТОВ «Укоінвест», на яких було прийнято рішення, оформлене протоколом № 3, яким останнього звільнено з посади директора товариства, що з урахуванням частки останнього (41%) є підставою вважати зазначені загальні збори неповноважними на підставі ст.60 Закону України «Про господарські товариства». Зважаючи на зазначене та у зв'язку із тим, що доказів повідомлення [PERSON] про проведення загальних зборів учасників надано не було, суд дійшов висновку, що ТОВ «Укоінвест» допущено порушення встановленої Статутом та ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» процедури скликання та проведення загальних зборів товариства, що є підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих Загальними зборами засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укоінвест" 12.12.2014 року, які оформлені протоколом № 3 від 12.12.2014 року. Зазначені обставини є встановлені рішенням суду та у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. В судовому засіданні представник позивача зазначила, що позивач не писав заяву про звільнення на підставі ст.38 КЗпП України та не виявляв бажання бути звільненим. В той же час представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що для того, щоб бути звільненим на підставі ст.38 КЗпП України не обов'язково писати заяву, оскільки таке волевиявлення може бути висловлене усно. Проте суд не може погодитись із зазначеними твердженнями представника відповідача, оскільки розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, можливе тільки за його письмовою заявою. В судовому засіданні представник відповідача не надав копії заяви позивача про його бажання бути звільненим з посади на підставі ст.38 КЗпП України. Отже, так як в судовому засіданні не надано доказів, що позивач дійсно бажав бути звільненим за власним бажанням, рішенням суду визнано недійсними рішення, прийняті Загальними зборами засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Укоінвест" від 12.12.2014 року, які оформлені протоколом № 3 від 12.12.2014 року в тому числі і про звільнення позивача, тому суд вважає, що звільнення позивача відбулось з порушенням норм КЗпП України. Проте, в судовому засіданні представник відповідача повідомив суду, що з 22.09.2015 року ТОВ «Укоінвест» перебуває в стані припинення, що підтверджується інформацією, внесеною до ЄДРПОУ. Зазначену обставину не заперечувала в судовому засіданні представник позивача. Стаття 104 ЦК України визначає, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників (частина 1). Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина 2 статті 104 ЦК України). Пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (далі - зміни в організації виробництва і праці). Верховний Суд України в постанові пленуму N 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП). Одночасно суд визначає працівника звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації. Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що звільнення позивача відбулось з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, тому суд приходить до висновку про визнання звільнення позивача за ст.38 КЗпП України неправильним та визнати позивача звільненим за п.1 ст.40 КЗпП у зв'язку з ліквідацією підприємства. Крім того, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача в особі ліквідатора виплатити позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 12.12.2014 року по 22.10.2015 року (ч.2 ст.235 КЗпП). Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Позивач та його представник не здійснили розрахунок середнього заробітку. Для нарахування середнього заробітку представник позивача надала розрахункові відомості за жовтень та листопад 2014 року згідно з якими позивачу нараховувалась заробітна плата в розмірі 2 700,00 грн. Представник відповідача в судовому засіданні не надав суду доказів на спростування чи на підтвердження зазначених сум та пояснив, що в них відсутня будь-яка документація. Відповідно до п.2 зазначеної Постанови - середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Останні два місяці перед звільненням (жовтень, листопад) - у жовтні 23 робочих дні, у листопаді 20, тому загальна кількість робочих днів для розрахунку середнього заробітку становить 23 + 20 = 43. Як вбачається з розрахункових відомостей, за жовтень місяць позивачу нараховано суму 2 700,00 грн., у листопаді позивачу нараховано 2 700,00 грн. Отже, зазначені суми і беруться для обрахунку середнього заробітку. А тому загальна заробітна плата, що враховується для розрахунку середньоденної заробітної плати становить 2 700,00 + 2 700,00 = 5 400,00 грн. Пунктом 8 зазначеної Постанови визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином середньоденна заробітна плата становить 5 400,00 грн. : 43 = 125,58 грн. Загальна кількість днів за період з 12.12.2014 року по 22.10.2015 року, згідно заявлених позивачем вимог, становить 215 робочих днів, а саме: 2014 рік: грудень - 14 днів, 2015 рік: січень - 19 днів, лютий - 21 день, березень - 21 день, квітень - 21 день, травень - 18 днів, червень - 20 днів, липень - 23 дні, серпень - 20 днів, вересень - 22 дні, жовтень - 16 днів. Тому сума середнього заробітку становить 125,58 грн. х 215 днів = 26 999,70 грн. (без відрахування обов'язкових податків та зборів). Також в позовній заяві представник позивача зазначила, що позивач після звільнення не отримував трудову книжку та не був ознайомлений з наказом про його звільнення, проте з таким твердженням позивача суд не може погодитись, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач займав посаду директора ТОВ «Укоінвест» за сумісництвом, а тому трудова книжка не знаходилась у відповідача. Також в судовому засіданні не було встановлено, що був виготовлений наказ про звільнення позивача з посади, а тому відповідно позивача не могли з ним ознайомити. Крім того, з відповідача на користь держави у відповідності з ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial