Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про виділення майна в натурі зі спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності, а саме просить виділити в натурі 11/200 часток домоволодіння [ADDRESS] що належать [PERSON] на праві спільної часткової власності та складаються з житлового будинку літ. "А", 1-2 кухня, 1-3 житлова, І-веранда, загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею - 9,7 кв.м., сарай літ. "Д" та припинити право спільної часткової власності; виділеному об'єкту нерухомості присвоїти адресу: [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаний житловий будинок належить на праві приватної (спільної часткової) власності сторонам по справі. Належні позивачу 11/200 частин зазначеного домоволодіння розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] площею 0,0129 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), дата державної реєстрації земельної ділянки 26.09.2017 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1369672451103, кадастровий номер [NUMBER] Фактично між сторонами склався порядок користування житловим будинком, але в добровільному порядку відповідач відмовляється провести відповідний поділ, що стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надав до суду письмову заяву відповідно до якої просив здійснити розгляд справи у його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідач надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, заперечень проти позову не має. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. Так, [PERSON] належать 11/200 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 3550, виданий 04.10.2017 року Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, право власності зареєстровано 04.10.2017 року, номер запису про право власності 22659420, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2017 року №99301854 (а.с. 12). Вказані 11/200 частин будинку розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] площею 0,0129 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), дата державної реєстрації земельної ділянки 26.09.2017 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1369672451103, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9). Іншим співвласником житлового будинку є відповідач [PERSON]. Який є власником 9/40 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про на спадщину, серія та номер: [NUMBER], виданий 15.01.2014 року, видавник: Приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], право власності зареєстроване 15.01.2014 року, номер запису про право власності 4252797. Відповідно до довідки КП "Білгород-Дністровське БТІ" від 23.10.2017 року №2494 повідомлено про наявність технічної можливості виділення 11/20 часток житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська обалсть, [ADDRESS], які належать [PERSON] зі складу житлового будинку з наданням окремої поштової адреси. 11/20 часток житлового будинку, що належать [PERSON] складаються з: житлового будинку літ. "А", 1-2 кухня; 1-3 житлова; І - веранда, загальною площею - 29,6 кв.м., житловою площею - 9,7 кв.м., сарай - літ. "Д". Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державною та органами самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст.316 та ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ч.ч. 1-2 ст.358, ст.361 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з положеннями ст.ст. 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольованій квартири. Частиною 4 ст.120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Крім того, Верховний Суд України у постанові від 19.02.2014 року зазначив, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. При вирішенні справи даної категорії, крім вказаної спеціальної норми суду слід враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому, суду слід врахувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Вказані обставини, що встановлені матеріалами справи та зазначені норми чинного законодавства свідчать про наявність усіх фактичних та правових підстав для здійснення виділу в натурі [PERSON] 11/200 частини житлового будинку розташованого за адресою: Одеська область, [ADDRESS]. Крім того, суд вважає, що при виділі в натурі частки [PERSON] не порушуються права інших співвласників, оскільки вказана частка відповідає складу частки із якої складається 11/200 часток житлового будинку, належних позивачу, визначеному КП "Білгород-Дністровське БТІ" та відображеному у довідці від 23.10.2017 року №2494. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Зважаючи на фактично складений між сторонами порядок користування житловим будинком, визнання выдповыдачем позову, суд вважає, що вказаний позивачем варіант виділу частки житлового будинку в натурі відповідатиме інтересам сторін в повній мірі. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим позовна заява [PERSON] до [PERSON] про виділення майна в натурі зі спільної часткової власності та припинення права спільної часткової власності підлягає задоволенню. Однак позовна вимога щодо присвоєння виділеному об'єкту нової юридичної адреси підлягає залишенню без задоволення, з огляду на те, що присвоєння юридичної адреси об'єкту нерухомого майна не входить до компетенції суду.

Outcome: approved