Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 521 від 03 серпня 2001 року, укладеного на Українській біржі нерухомості між ним та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 03 серпня 2001 року він уклав з відповідачем договір купівлі-продажу № 521 житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці 0,24 га, за адресою: [ADDRESS], на Українській біржі нерухомості, без наступного нотаріального посвідчення договору. Під час укладення договору сторони дійшли згоди про всі істотні його умови та виконали в повному обсязі всі зобов'язання одна перед одною за ним, зокрема, відповідач передав житловий будинок з будівлями та земельною ділянкою у власність позивачу та технічну документацію на нього, а позивач сплатив вартість вказаного нерухомого майна, прийняв його у власність. Уклавши біржовий договір, сторони вважали цей договір дійсним на момент його укладення та не здійснили його нотаріального посвідчення, фактично ухилившись від такого оформлення. В теперішній час їй стало відомо, що вказаний договір є недійсним, оскільки його не посвідчено нотаріусом у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з позовом і просить його задовольнити, оскільки сторони виконали усі умови угоди. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву з проханням слухати справу за його відсутністю та позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином, на підставі ч.9 ст.74 ЦПК України, про що свідчить оголошення в газеті, про причини неявки суду не повідомив, в зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Третя особа -Українська біржа нерухомості в судове засідання свого представника не направила, про час та дату слухання справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до письмового договору купівлі-продажу № 521 від 03 серпня 2001 року, укладеного на Українській біржі нерухомості, позивач [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований на земельній ділянці 0, 24 га в [ADDRESS]. Домоволодіння складається з: житлового будинку, житловою площею 30,4 кв.м, сарая- Б літньої кухні-В, вбиральні -Д, погреба -Гпд, огорож та споруд-№ 1,2,3,4,ІІ, згідно довідки - характеристики Миколаївського міжміського Бюро технічної інвентаризації від 03.08.2001р. № 9426. Даний договір зареєстрований в комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" (а.с.4). Згідно даних технічного паспорту комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] є позивач [PERSON], площа будинку не змінилася (а.с.6-10). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, власником земельної ділянки площею 0.24 га, [ADDRESS] значиться [PERSON] (а.с.5,11-15). Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" від 19 травня 2016 року, Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район Миколаївської області. Аналізуючи надані докази, судом встановлено, що 03 серпня 2001 року між сторонами було укладено письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого на земельній ділянці 0, 24 га в [ADDRESS], умови зазначеного договору сторони виконали: покупець прийняв від продавця домоволодіння, сплатив обумовлену суму коштів, а продавець передав його у власність позивачу. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин (купівлі будинку), передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що сторони узгодили всі суттєві умови договору купівлі-продажу, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання його дійсним, а відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved