Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

05.07.2013р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування своїх вимог посилалось на те,що 14.01.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір,за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 71050 доларів США з датою остаточного повернення кредиту - 14.01.2016р.. У забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором 14.01.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до якого відповідач поручився за належне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Станом на 21.06.2013р. заборгованість склала 81799,15 доларів США,що еквівалентно 653660,82 грн.. 22.02.2013р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір відступлення права вимоги,за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідачів.\~Оскільки [PERSON] порушила умови договору про своєчасне повернення кредиту, в квітні 2013р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в порядку\~ст. 1050 ЦК України\~направило відповідачам письмову вимогу про дострокове повернення кредиту,однак заборгованість не погашена. Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно 81 779,15 дол. США, що згідно із згідно встановленим НБУ курсом гривні по відношенню до долара США станом на 21.06.2013 р. було еквівалентно 653 660,82, з яких: - залишок заборгованості за кредитом 55158,34 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 440 880,61 грн., сума відсотків - несплачені відсотки за користування Кредитом 8777,27 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 70156,72 грн., сума пені за прострочення виконання зобовязань 17\~ 843,55 дол. США, що у гривневому еквіваленті складає 142 623,50 грн.. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 року (т.1, а.с.84-86), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року (т.1, а.с.243-249) позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна заборгованість за кредитним договором № ML-502/003/2008 від 14.01.2008 року у розмірі 81 779,1 5 дол. США, що всього за курсом НБУ на 21.06.2013 р. (дату розрахунку) 7,993 гривень за 1 долар США становить 653 660,82 гривень.. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна сплачений судовий збір у сумі 1\~ 720,50 гривень з кожного. У задоволенні іншої частини позову відмовити. Ухвалою ВССУ від 20.04.2016 року (т.2, а.с.27-29) касаційну скаргу [PERSON], [PERSON] було задоволено частково: заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року в частині задоволення позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення пені за порушення строків повернення кредиту скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду 1-ї інстанції. В іншій частині заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року залишено без змін. Справа на підставі авто розподілу від 24.05.2016 року надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. та була призначена до розгляду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. У минулих судових засіданнях відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги банку не визнали та просили відмовити у задоволенні. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Обставини щодо укладення 14 січня 2008 року між ЗАТ ОТП Банк та громадянкою України [PERSON] (Позичальник) кредитного договору № ML - 502/003/2008, а також між ЗАТ ОТП Банк та [PERSON] договору поруки від 14.01.2008 року підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1\~ст.61 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню. Крім того, зазначені обставини, а також факт набуття ТОВ «ОТП Факторинг України» за договором купівлі-продажу кредитного портфелю б/н 22.02.2013 року права вимоги за вказаним кредитним договором № ML - 502/003/2008 від 14.01.2008 року, також встановлені заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 року та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.12.2015 року, частково залишеними без змін ухвалою ВССУ від 20.04.2016 року (т.2, а.с.27-29). При цьому ухвалою ВССУ від 20.04.2016 року залишені без змін рішенням судів 1-ї та 2-ї інстанцій у частині задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення з відповідачів солідарно залишку по заборгованості за кредитом 55 158,34 дол. США, що в гривневому еквіваленті склало 440 880,61 грн. та суми відсотків, несплачених за користування Кредитом, - 8 777,27 дол. США, що у гривневому еквіваленті склало 70156,72 грн.. У звязку з цим, та у відповідності до ч.3\~ст. 61 ЦПК України\~рішення суду, яке набрало законної сили, є обовязковим для виконання на всій території України, тобто має преюдиційне значення при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Спірними у даному випадку є вимоги позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] в частині стягнення з відповідачів пені за порушення строків повернення кредиту № ML - 502/003/2008 від 14.01.2008 року. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої\~статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України. \~З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати. Пеня за порушення грошового зобов'язання обчислюється лише у відсотках до суми простроченого платежу. До вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Сторони визначили у розділі 4 кредитного договору відповідальність позичальника. Зокрема згідно п.4.1 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобовязань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме: 4.1.1. за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних Боргових зобовязань за кожний день прострочки. Зазначена пеня додатково до прострочених сум. 4.1.2. цього договору, додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 25 грн.. 4.1.3. за прострочення виконання боргових зобовязань понад 30 календарних днів позичальник, крім пені та штрафу, передбачених п.п.4.1.1, 4.1.2 цього договору, додатково сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобовязань, але не менше 50 грн.. 4.1.4. за нецільове використання кредиту позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 5% від суми кредиту, використаного на за цільовим призначенням. Вказаний штраф сплачується додатково до інших сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. 4.1.5. за невиконання чи неналежне виконання п.п. і)у) п.2.3.7 цього договору, позичальник сплачує на користь Банку штраф у сумі 10% від суми кредиту. сплата штрафу не звільняє позичальника від виконання п.п. і) у) п.2.3.7 цього договору. У звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з відповідним позовом, за яким заявлено вимогу про стягнення солідарно з відповідачів суми пені у розмірі 17\~943, 55 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.06.2013 року склало 142\~623, 50 грн.. Згідно наданого банком розрахунку (т.1, а.с.30), сума пені за прострочення виконання зобовязань нарахована за період з 22.02.2013 року по 21.06.2013 року. З позовом банк звернувся до суду 05.07.2013 року, тобто вимоги по пені заявлені позивачем у межах строків позовної давності. \~Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів. Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з частиною другою статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. ВССУ, скасовуючи рішення суду 1-ї інстанції від 19.06.2014 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 22.12.2015 року в частині задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг України» про стягнення з відповідачів суми пені за порушення строків повернення кредиту у розмірі 17\~843, 55 дол. США, зазначив наступне. Дія Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93, яким визначено порядок виконання грошового зобовязання, визначеного в іноземній валюті, не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України. Пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України гривні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 01.04.2015 року у справі №3-29гс15. Розмір пені, передбачений ст.. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», на який посилається ВСУ у постанові від 01.04.20156 року у справі №3-29гс15, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). При цьому, згідно ст..1 Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Оскільки кредитний договір було укладено між юридичною особою та [PERSON] як фізичною особою, суд вважає, що на дані спірні правовідносини дія вищевказаного Закону не розповсюджується. Чинним законодавством, а саме ст.. 549 ЦК України, не встановлено заборони щодо нарахування пені на грошове визначення, визначене в іноземній валюті, чи встановлення обовязку нарахування пені тільки у валюті України. У відповідності до ст.. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. На підставі вищевказаної статті 360-7 ЦПК України, суд вважає можливим відступити від правової позиції, викладеної у постанові ВСУ від 01.04.2015 року у справі №3-29гс15, оскільки предметом розгляду справи №3-29гс15 було стягнення пені в іноземній валюті. У даній же цивільній справі, яка розглядається судом, позивачем наведені розрахунки пені за прострочення виконання кредитних зобовязання із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на час виникнення заборгованості. Отже, судом було встановлено, що умови Кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та нарахованих відсотків відповідачами не виконані належним чином. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідачі суду не надали. На момент розгляду справи доказів про погашення відповідачами кредиту, сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, тощо у суду немає. \~Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачів пені за прострочення виконання кредитних зобовязань заявлені обґрунтовано, так як це передбачено укладеними договорами та діючим законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Отже, допустивши прострочення кредиту, позичальник порушила не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України,\~ на підставі чого суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів пені за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved