Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, Реєстраційна служба Рахівського районного управлівння\~ юстиції в Закарпатській області про визнання права власності у порядку спадкування. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що після смерті [PERSON], який помер 27.08. 2013 року, залишилося спадкове майно - житловий будинок № 3, що розташований по вул. Красне Плесо в м. Рахів, Закарпатської області. За життя, [PERSON] вчинив заповітне розпорядження за яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося заповів [PERSON]. Даний заповіт є чинним, ніким не змінений та не скасований. З метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, її довіритель, як спадкоємець за заповітом, звернувся до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріусом було у цьому відмовлено у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. На даний час, довіритель не має можливості оформити належне йому спадкове майно у позасудовому порядку. У зв"язку з чим, просить визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будионк № 3 по вул. Красне Плесо в м. Рахів Закарпатської області. В судовому засіданні, представник позивача [PERSON]- [PERSON], позовні вимоги підтримала, просить такі задовольнити. Представник відповідача - Рахівської міської ради Закарпатської області, в судове засідання не з"явився, на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, в судове засідання не з"явився, однак завідуюча нотаріальною конторою [PERSON], надала суду заяву про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори, позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи - реєстраційної служби Рахівського РУЮ, в судове засідання не з"явився, однак начальник служби [PERSON], надав суду заяву про розглядсправи без участі представника реєстраційноїслужби, позовні вимоги залишають на розсуд суду згідно чинного законодавства. Заслухавши представника позивача, вивичвши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], який помер 27.08. 2013 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - житловий будинок № 3 з надвірними спорудами, що розташований по вул. Красне Плесо в м. Рахів Закарпатської області і відносно якого останній розпорядився, шляхом складення заповіту 10.05. 2011 року. Згідно даного заповіту [PERSON], належний йому житловий будинок з надвірними спорудами № 3, що розташований по вул. Красне Плесо в м. Рахів, Закарпатської області, та земельну ділянку заповів [PERSON]. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в його користь. [PERSON] власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд від 17.09. 2013 року, спадковий житловий будинок та надвірні споруди побудовані у 1960 році Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняв, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved