Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оратівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області, [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву, щоб справу розглянули без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-АМ №184036 від 17.01.2003 року 16.01.2003 року в с. Мервин Оратівського району Вінницької області померла прабаба позивача [PERSON]. [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємцем за законом, після її смерті була її донька [PERSON], яка померла 10.01.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №085427 від 11.01.2000 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.03.2002 року виданого державним нотаріусом Оратівської державної нотаріальної контори [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняли її онуки [PERSON] та [PERSON]. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] був її син, батько позивача - [PERSON], який помер 21.11.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №085330 від 12.11.1999 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2009 року виданого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-БК №253554 від 01.09.1987 року [PERSON] народилася 05.08.1977 року батьками якої є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯЩ №443786 від 21.07.1950 року [PERSON] народилася 13.06.1936 року батьками якої є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-БК №034449 від 26.10.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 24.10.2006 року, актовий запис №646, після чого прізвище позивачки змінено на Сенько. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) площею 2,96 га, посвідчену сертифікатом на земельну частку (пай) серії ВН №0292964, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту. Відповідно до виписки №487 від 21.04.2015 року відділу Держземагентства у Оратівському районі Вінницької області із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801 і видана Оратівською райдержадміністрацією Вінницької області по КСП "Прогрес" с. Мервин Оратівського району Вінницької області. Сертифікат серії ВН №0292964 за порядковим №238 зареєстровано 11 липня 1997 року на [PERSON], яка проживала на території с. Мервин Оратівського району Вінницької області. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 2,96 га. Вартість земельної частки (паю) становить 62935 грн. Сертифікат видано на підставі розпорядження голови Оратівської РДА від11.07.1997 року за №145. Вартість земельної частки (паю) на день смерті [PERSON] 16.01.2003 року становить 22134 грн. Відповідно до довідки №488 від 21.04.2015 року відділу Держземагентства у Оратівському районі Вінницької області відповідно до розпорядження Оратівської РДА від 11.07.1997 року №145 виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім'я [PERSON]. Сертифікат зареєстрований 24.07.1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на права на земельну частку (пай), що видаються Оратівською райдержадміністрацією по [PERSON] сільській раді КСП "Прогрес" за номером 238. Серія сертифікату ВН №0292964. В Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) наявний підпис про отримання сертифікату. Станом на 21.04.2015 року дублікати втрачених сертифікатів на право на земельну частку (пай) не видаються. Відповідно до оголошення в газеті "Обрії Оратівщини" від 23.04.2015 року №14 (936) втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН №0292964 виданий на ім'я [PERSON] вважати недійсним. Юридично оформити прийняття спадкового майна позивач [PERSON].В. позбавлена можливості, оскільки за життя спадкодавця був виготовлений сертифікат на земельну частку (пай), який було втрачено, однак позивач фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, тому змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 16.01.2003 року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР (1963 р.) якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 ЦК УРСР), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Outcome: approved