Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Свої вимоги мотивував тим, що загальний стаж його роботи складає 24 роки, з яких стаж роботи під землею 15 років 3 місяці. Під час виконання трудових обов'язків піддавався впливу вугільно-породного пилу в концентраціях, які перевищують гранично-допустимі норми у декілька разів, неспритного середовища, різкого перепаду температур. На підставі довідки до огляду МСЕК серія 10 ААВ № 415295 від 30.04.2013 року, довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія 10ААА № 137750 від 30.04.2013 року, позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково з причини довгих багатократних фізичних перенавантажень і встановлений ступінь втрати професійної працездатності 40%. Отримавши хронічну вертеброгенну пояснічно-крестцову радикулопатію з помірним больовим м'язно-тонічним корешковим синдромом зліва, позивач тривалий час знаходився на лікуванні, йому доводилось використовувати дороговартісні ліки, їздити на консультації. Через вказане професійне захворювання позивач вимушений постійно знаходитись під наглядом у невролога, ЛОР лікаря, окуліста, а також проходити медичне та санаторно-курортне лікування. Позивач став інвалідом третьої групи. Виявлене у позивача професійне захворювання суттєво вплинуло на його фізичний стан здоров'я, його наслідки відбились і на нервово-емоційному стані організму. У зв'язку з чим позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає у: фізичних стражданнях, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я й необхідністю постійного лікування, у зв'язку з встановленням позивачу 40% втрати професійної працездатності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, неможливість працювати за отриманою професією, виконувати домашню роботи; у моральних стражданнях у зв'язку з неможливістю продовжувати реалізації своїх звичок та захоплювань. Для організації свого життя й життя своєї родини позивачу доводиться докладати додаткові зусилля. Дані факти викликають у позивача почуття неповноцінності. Просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди за професійне захворювання у розмірі 30 000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав заяву, в якій просить вимоги задовольнити та розглянути справу у його відсутність (а.с.22). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до суду надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність (а.с. 23), надав заперечення проти позову де вказав, що позивачем не подано достатніх висновків про спричинення йому моральної шкоди. При працевлаштуванні позивач був проінформований під підпис про умови праці, наявності на робочому місці, де він буде працювати, шкідливих та небезпечних виробничих факторів, котрі ще не ліквідовані, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, також право на пільги та компенсації за роботу в таких умовах, згідно з діючим законодавством. При розгляді даного питання не було взято до уваги положення наказу МОЗ України від 22.11.1995 року № 212 "Про затвердження Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язаних з виконанням трудових обов'язків». Позивач надав суду докази, які вказують на фізичну втрату працездатності, але не моральних страждань. Посилаючись на п.1 ст.14 ЗУ "Про охорону праці" працівник зобов'язаний дбати про особисту безпеку і здоров'я в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на підприємстві (а.с.25-26). Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з трудовою книжкою позивач працював на підприємствах вугільної промисловості з повним робочим днем під землею, в тому числі на підприємстві відповідача з 29.06.1981 року по 11.05.2011 року (а.с.18). Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААВ № 415295 від 30.04.2013 року, довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серія 10ААА № 137750 від 30.04.2013 року, позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково з причини довгих багатократних фізичних перенавантажень і встановлений ступінь втрати професійної працездатності 40% (а.с.3,4); 01.04.1994р. складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 , в якому вказано, що комісією, до складу якої включені представники «Шахти «Шахтарська-Глибока», начальника відділу страхових експертів - страховий експерт по ОТ відділенню ІД ФССНВ і ПЗ у м. Шахтарську, яка постановила пов'язати професійне захворювання позивача з умовами праці (а.с.5). Позивач знаходився на лікуванні в Обласній клінічній лікарні професійних захворювань", лікувався з 06.03.2013 року по 19.03.2013 року з діагнозом: хронічна вертеброгенна пояснічно-крестцова радикулопатія з вираженим больовим, м'язно-тонічним, лівосторроннім корешковим синдромами в стадії загострення. Захворювання професійне (а.с.6) та лікувався з 02.03.2011 року по 18.03.2011 року, встановлено діагноз: хронічна вертеброгенна пояснічно-крестцова радикулопатія з помірним больовим, м'язно-тонічним, лівосторроннім корешковим синдромами. Захворювання професійне (а.с.7). Відповідно до ст.1, 3, 21, 43 ч.4, 46 ч.1 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст.1 ЗУ "Про охорону праці" від 14.10.1992 року охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Відповідно до ст.13 цього закону роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ч.3 ст.153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин механізмів, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Статтею 158 КЗпП України передбачено, що власник зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, засобів механізації та автоматизації виробництв, позитивного досвіду з охорони праці. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної ( немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (із змінами) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або без діями інших осіб. Судом встановлено, що позивач працював на роботах з повним робочим днем під землею на підприємстві відповідача. За період роботи у шкідливих і небезпечних умовах праці у позивача виникло професійне захворювання. Згідно виписки з акту огляду МСЕК від 20.04.2011 року [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 40% з 18.03.2011 року, первинно (а.с.29). В результаті професійного захворювання позивачу протипоказана важка фізична праця, він не може продовжувати працювати на виробництві, виконувати домашню роботу. У зв'язку з постійними болями, не може вести повноцінний спосіб життя, брати участь в різних заходах, проводити своє дозвілля з друзями. Через усе це він відчуває фізичні і моральні страждання. Шкода, що завдана його здоров'ю, є незгладимою. Згідно приписів лікарів йому рекомендовано уникати важких фізичних навантажень, у зв'язку з цим він повинен постійно проходити курси реабілітаційного лікування, що викликає додаткові труднощі і необхідність витрачати кошти на лікування. Враховуючи викладене, а також сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, що узгоджуються між собою, суд дійшов висновку, що порушено право позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, через що він отримав професійне захворювання. У зв'язку з чим позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає: у фізичних стражданнях, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я й необхідністю постійного лікування, у зв'язку з встановленням йому 40% втрати професійної працездатності, це викликає у нього, спричиняє йому страждання; у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, неможливість працювати, виконувати домашню роботу; у моральних стражданнях у зв'язку неможливістю продовження реалізації своїх звичок та захоплювань. Для організації свого життя й життя своєї родини позивачу доводиться докладати додаткові зусилля. Тому суд вважає, що у позивача є право вимагати відшкодування моральної шкоди, що порушення законних прав позивача призвело його до моральних страждань, його вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на матеріальному законі і знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до діючого законодавства, втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про заподіяння моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Обов'язкове ж призначення МСЕК для встановлення факту заподіяння моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів. З огляду на викладене, суд вважає, що підтвердження факту моральних страждань медичним висновком не є обов'язковим. Судом встановлено, що право позивача на відшкодування шкоди виникло з дня встановлення вперше стійкої втрати працездатності у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 40% - висновком МСЕК від 20.04.2011 року, у термін, коли набрав чинності ЗУ №717-У від 23.02.2007р., яким виключені статті ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності", що регламентували порядок відшкодування потерпілим на виробництві моральної шкоди, передбачали відшкодування моральної шкоди ВВД ФСС. Конституційний Суд зазначив, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника (роботодавця). Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Професійне захворювання у позивача виникло у зв'язку з порушенням ЗУ "Про охорону праці" і не застосуванням роботодавцем заходів захисту робітників. За таких обставин необхідно застосувати ст.237-1 КЗпП України, ст.1167, ч.1 ст.1168 ЦК України, які передбачають відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, підстави відповідальності за завдану шкоду та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Тому ДП "Шахтарськантрацит" є належним відповідачем по даній справі, з нього підлягає стягненню моральна шкода у зв'язку з ушкодженням здоров'я позивача, заподіяного професійним захворюванням. Представник відповідача вказав, що вимоги не визнає, але обґрунтував свої заперечення. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним врахувати конкретні обставини по справі: тривалість хвороби позивача у зв'язку з професійним захворюванням, перенесені при цьому ним біль та страждання; тяжкість діагнозу захворювань; встановлення йому МСЕК уперше 40% втрати професійної працездатності; обмеження у праці та необхідність подальшого лікування. Позивач не має можливості повноцінно займатися фізичною працею. Необхідно врахувати, що позивачу приходиться докладати значних зусиль по організації свого життя та сім'ї, що його моральні страждання носять тривалий характер. Ті зміни, які наступили у його здоров'ї, житті є значними. Моральна шкода, яка заподіяна позивачу порушила особисті права позивача на життя, на охорону здоров'я, тощо. Поряд з цим суд приймає до уваги, що позивач хоча працював на інших вугільних підприємствах під землею, але на підприємстві відповідача позивач працював з 29.06.1981 року по 11.05.2011 року, професійне захворювання йому вперше встановлено 18.03.2011 року, відомостей, про те, що він почав хворіти коли працював на інших підприємствах, у судовому засіданні не здобуто. Необхідно врахувати, що перед встановленням професійного захворювання позивач працював саме у відповідача, що у період роботи у відповідача виникло та встановлено професійне захворювання, що відповідачем складений акт форми П-4, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло в зв'язку з довготривалим багатократним фізичним перенавантаженням. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 30000грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 12000 грн., вказаний розмір відшкодування відповідає характеру і глибині його моральних страждань. Відповідно до ст.88 ЦПК України з ДП "Шахтарськантрацит" підлягають стягненню у дохід держави судовий збір у сумі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved