Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

26 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON]Г про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що він є власником автомобіля ВАЗ 21063 н.з. АЕ 7945 ЕК. 01 грудня 2014 року о 11 год. 15 хв. на перехресті вул. Куйбишева вул. Дніпровська м. Павлограда, водій [PERSON] керуючи автомобілем ГАЗ 330232-14 н.з. АЕ 9054 СІ та виконуючі поворот ліворуч з вул. Дніпровська (головна) на вул. Куйбишева (другорядна) не переконався, що це буде безпечно та не пропустив автомобіль ВАЗ 21063 н.з. АЕ 7945 ЕК, який рухався йому назустріч по вул. Дніпровській. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 ПДР України. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем [PERSON] ПДР. Відповідач [PERSON] є власником автомобіля ГАЗ 330232-14 н.з. АЕ 9054 СІ.н. На виконання договору страхування цивільно-правової відповідальності відповідача, страхова компанія сплатила у відшкодування матеріальних збитків позивачу 24\~101, 00 грн. Позивач був змушений звернутись в результаті ДТП за юридичною допомогою, сплативши адвокату 4\~000 грн. Крім матеріальних збитків, позивачу завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 10000 грн. Моральна шкода виразилась в тому, що дана дорожньо-транспортна пригода призвела до порушення його нормальних життєвих звязків, він терпить повязані з цим сильні душевні хвилювання, потреби відвідувати страхову компанію та потребою сплатити додаткові кошти для придбання автомобіля, аналогічного знищеному. У судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, наполягав на її задоволенні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнач частково, у частині матеріальної шкоди. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовувати шкоду позивачу має страхова компанія. Третя особа [PERSON] в судове засідання позовні вимоги підтримала. Вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля ВАЗ 21063 н.з. АЕ 7945 ЕК, а власником автомобіля ГАЗ 330232-14 н.з. АЕ 9054 СІ є [PERSON]. 01 грудня 2014 року о 11 год. 15 хв. на перехресті вул. Куйбишева вул. Дніпровська м. Павлограда, водій [PERSON] керуючи автомобілем ГАЗ 330232-14 н.з. АЕ 9054 СІ та виконуючі поворот ліворуч з вул. Дніпровська (головна) на вул. Куйбишева (другорядна) не переконався, що це буде безпечно та не пропустив автомобіль ВАЗ 21063 н.з. АЕ 7945 ЕК, який рухався йому назустріч по вул. Дніпровській. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 ПДР України. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року у справі № 185/11826/14-п відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, тобто у вчиненні ДТП , яке відбулася 01.12.2014 р. та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, зазначена постанова є підставою звільнення від доказування, оскільки обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На підставі страхового акту від 19.01.2015 р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплатила позивачу 24\~101 грн., що, як визнав сам позивач, відповідає розміру збитків, завданий його автомобілю. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з п. 4 \~Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року зі змінами та доповненнями Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміються юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших (договору оренди, довіреності тощо). Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася із вини [PERSON] який керував автомобілем ГАЗ 330232-14 н.з. АЕ 9054 СІ 01.12.2014 р. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За ст.978 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст. 979 ЦК України, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Відповідно до ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Закон України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальним у сфері страхування цивільно-правової відповідальності, яка здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників шляхом здійснення такого відшкодування страховиком при настанні страхового випадку. Згідно п. 1.6. ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Стаття 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає поняття страхового випадку: подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором страхування. Нормами ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ст.6 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України Про страхування, страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. За приписами ст. 990 Цивільного кодексу України, ст. 25 Закону України Про страхування здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відтак, заподіяна позивачу внаслідок пошкодження автомобіля ВАЗ 21063 н.з. АЕ 7945 ЕК у сумі 24\~101 грн. шкода була повністю відшкодована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Крім того позивачеві була заподіяна моральна шкода, яка полягає у спричиненні незручностей, порушенні звиклого способу життя, душевних страждань, яких він зазнав у зв'язку з ДТП. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у сумі 10 000 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди позивача у сумі 3000,00 грн., яку стягнути із особи, яка її завдала відповідача [PERSON] Те, що позивачем використано право на отримання юридичних послуг та сплатила суму у розмірі 4000 грн. за їх надання, не може бути визнано підставою для визнання її матеріальною шкодою, завданою відповідачами та, відповідно, стягнення із останніх. \~\~\~Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пунктом 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що повернення сплаченої суми судового збору в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.Оскільки судовий збір за майновою вимогою був сплачений позивачем у розмірі 243, 60 грн. за квитанцією від 26.03.2015 р. № 1/113, судовий збір, сплачений [PERSON] за квитанцією від 26.03.2015 р. № 1/115 розмірі 243, 60 грн., слід повернти позивачу.

Outcome: partial