Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

I.Виклад позицій позивача та відповідача. 15.08.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа про право власності на землю. У обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що її чоловіку [PERSON] на підставі рішення 10 сесії 22 скликання Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області передано у приватну власність земельну ділянку орієнтовною площею 0,21 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, не отримавши державного акту на зазначену земельну ділянку, що є перешкодою для отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом на належну покійному чоловіку земельну ділянку, через відсутність правовстановлюючого документу. Вона є спадкоємцем за законом першої черги, як дружина померлого [PERSON] Просить визнати за нею право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на своє ім`я, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на земельну ділянку орієнтовною площею 0,21 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . Представник відповідача Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області сільський голова Попсуй Г.М. позовні вимоги визнала у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У підготовче засідання сторони не з`явилися, до суду надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, представник відповідача [PERSON] визнає позовні вимоги в повному обсязі. Сторони просили ухвалити рішення в підготовчому засіданні (а.с.77,80). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 16.08.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження і відкрито підготовче провадження. Підготовче засідання призначено на 10 вересня 2019 року, з викликом сторін. Відповідачеві - Хоменківській сільській раді Шаргородського району Вінницької області запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.48-49). Ухвалу суду від 16.08.2019 направлено на адресу відповідача, яку він отримав 21.08.2019 (а.с.50, 54). Відповідач - Хоменківська сільська рада Шаргородського району Вінницької області відзив на позовну заяву не подала. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, судом не установлено. За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. У підготовчому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконкомом Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 24 листопада 2017 року (а.с.10). [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом першої черги, як дружина померлого, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 20 січня 1980 року (а.с.9). Рішенням Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 10 сесії 22 скликання від 29 грудня 1997 року [PERSON] передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства та будівництва площею 0,21 га по [ADDRESS] (а. [ADDRESS] ). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивач [PERSON] у встановлені законом терміни прийняла спадщину після його смерті, частину спадкових прав вже оформила, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.2018 (а.с.65). [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,21 га після смерті [INFO] [PERSON] постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області Хлапоніним О.О. 01.04.2019 відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на неї (а.с.5). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Згідно зі ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Згідно положень ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 "Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Частиною 3 статті 12, статтями 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара… Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель колективної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм в користування, прийняття спадщини, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Відповідно до абзацу 6 п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України розпочато, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). За приписами ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті громадянина відкривається спадщина. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За приписами ст.ст. 1217, 1218 ЦК України та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року № 666/94 право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. VІ. Висновки суду Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] у визначений законом спосіб не набув права власності на земельну ділянку розміром 0,21 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , яка передана йому безкоштовно у приватну власністю рішенням Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 29.12.1997, оскільки не завершив процедуру її приватизації та не отримав правовстановлюючого документу, тому право на завершення приватизації і отримання свідоцтва про право власності на цю земельну ділянку входить до складу спадщини після смерті [PERSON] , яку прийняла позивач [PERSON] Визнання за позивачем [PERSON] права на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на землю на її ім`я на зазначену земельну ділянку не порушує прав, свобод чи охоронювані законом інтереси інших осіб. Враховуючи, що відповідачем Хоменківською сільською радою Шаргородського району Вінницької області визнано позовні вимоги [PERSON] , про що подано до суду відповідну заяву, то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки право [PERSON] на оформлення спадкових прав після смерті [INFO] [PERSON] порушено і підлягає судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved