Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що 17 липня 1999 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. В 2011 році рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області їх шлюб було розірвано. Під час шлюбу, за спільні кошти ними було придбано наступне майно : Котел газовий КТС - 80 вартістю 300,00 гривень; котел під тверде паливо вартістю 300, 00 гривень; лічильник газу вартістю 200,00 гривень; лічильник обліку спожитої електроенергії вартістю 150,00 гривень; лічильник спожитої питної води вартістю 85,00 гривень; газову колонку „Демрад" вартістю 600,00 гривень; плиту газову вартістю 600,00 гривень; ванну чавунну вартістю 700,00 гривень; унітаз вартістю 600,00 гривень; умивальник вартістю 400,00 гривень; холодильник „Дніпро" вартістю 700,00 гривень; холодильник „LG„ вартістю 4986,00 гривень; пральну машину „LG" автомат вартістю 1479,00 гривень; дві пральні машини „Таврія" вартістю по 300,00 гривень за кожну; мікрохвильову піч „Самсунг" вартістю 707,00 гривень; пилосос „LG" вартістю 500,00 гривень; пилосос „Орбіта" вартістю 300,00 гривень; міксер „Філіпс" вартістю 300,00 гривень; телевізор „Рейнфорд" вартістю 500,00 гривень; DVD програвач „ВВК" вартістю 744,00 гривень; домашній кінотеатр „ВВК" вартістю 798,00 гривень; тумбу під телевізор вартістю 250,00 гривень; швейну машинку „Чайка" з електроприводом вартістю 600,00 гривень; електросоковижималку вартістю 300,00 гривень; кухонний гарнітур з м'яким куточком для кухні вартістю 2200,00 гривень; спальний гарнітур вартістю 5200,00 гривень; палася вартістю 700,00 гривень; велосипед „Аіст" вартістю 1000,00 гривень; його весільну обручку вартістю 2000,00 гривень. У позові зазначав, що всі вищеперераховані речі знаходяться у відповідача. Відповідно до актів вуличного комітету відповідач комісію для складення відповідного акту в будинок не допускає. З відповідачкою не може дійти до згоди про поділ майна в добровільному порядку. На підставі викладеного позивач [PERSON] прохав суд поділити майно, яке набуте ним під час шлюбу з [PERSON], виділивши йому: холодильник „LG" вартістю 4000,00 грн., пральну машину „LG" автомат вартістю 1200,00 грн., пральну машину „Таврія" вартістю 200,00 грн., мікрохвильову піч „Самсунг" вартістю 600,00 грн., пилосос „LG" вартістю 400,00 грн., пилосос „Орбіта" вартістю 250,00 грн., міксер „Філіпс" вартістю 200,00 грн., телевізор „Рейнфорд" вартістю 400,00 грн., DVD програвач "BBK" вартістю 650,00 грн., домашній кінотеатр „ВВК" вартістю 690,00 грн., тумбу під телевізор вартістю 250,00 грн., електросоковижималку вартістю 200,00 грн., весільну обручку вартістю 2000,00 грн., а всього на загальну суму 11 140,00 грн.; а відповідачці [PERSON] виділити: котел газовий КТС - 80 вартістю 250,00 грн., котел під тверде паливо вартістю 250,00 грн., лічильник газу вартістю 150,00 грн., лічильник обліку спожитої електроенергії вартістю 100,00 грн., лічильник спожитої питної води вартістю 50,00 грн., газову колонку „Демрад" вартістю 500,00 грн., плиту газову вартістю 500,00 грн., ванну чавунну вартістю 600,00 грн., унітаз вартістю 500,00 грн., умивальник вартістю 300,00 грн., холодильник „Дніпро" вартістю 600,00 грн., кухонний гарнітур та м'який куточок загальною вартістю 2000,00 грн., спальний гарнітур вартістю 5000,00 грн., палас вартістю 550,00 грн., велосипед „Аіст" вартістю 900,00 грн., пральну машину „Таврія" вартістю 200,00 грн., а всього на загальну суму 12 450,00 грн. (а.с. 21-23). Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 1999 року. Шлюбні стосунки не склалися, та вони стали проживати окремо з осені 2010 року. Так, її колишній чоловік [PERSON] 15 жовтня 2011 року самовільно, без її згоди, у її відсутність, вивіз речі з будинку та документи на них, які були придбані за їх спільні кошти під час шлюбу, а саме: -фотоапарат Cenon , вартістю 1490 грн. та зарядний пристрій до нього вартістю 300 грн., -телефон мобільний Sony Егісsоn, вартістю 750 грн., -велосипед „Аrdis, вартістю 900 грн., -деревообробний станок, вартістю 4000 грн., -фен „Fillips", вартістю 200 грн., -електрорубанок, вартістю 450 грн., -електрошліфувальну машинку, вартістю 350 грн., -перфоратор, вартістю 600 грн., -дрель електричну, вартістю 250 грн., -міксер „Fillips", вартістю 300 грн., -„Болгарку", вартістю 300 грн., -набір ключів 400 грн., -холодильник „Днепр", вартістю 700 грн., -мікрохвильову піч, вартістю 700 грн., -шнур переносний (переноску) з трьома розетками та запобіжник, вартістю 65 грн., -швейну машину „Чайка", вартістю 250 грн., -возик господарський, вартістю 1500 грн., -відеомагнітофон «LG» вартістю 529 грн., Всього [PERSON] було вивезено майна на суму - 14034 грн. У зустрічній позовній заяві зазначала, що з позовними вимогами [PERSON] не згодна, тому що в перелік спільного майна включене таке майно, що таким не являється і навпаки, не включене інше. Крім того, майно частково невірно оцінене. Так, котел газовий КТС-80 вартістю 300 грн. був придбаний у 2003 році за кошти, які були їй сплачені державою після народження дитини. Котел під тверде паливо, 1978 року випуску, купив її батько за власні кошти і цей котел знаходився у господарстві її батьків, а в 2005 році батько привіз і подарував їй, після чого котел був установлений в будинку. Лічильник газу купили її батьки за свої кошти у 2003 році за 120 грн. і віддали його їй в користування. Лічильник обліку спожитої електроенергії ніколи не купувався за спільні кошти з відповідачем, оскільки при купівлі будинку її батьками, даний лічильник вже знаходився у будинку і вже був підключений до електромережі. Тому електролічильник не може визнаватися спільною власністю подружжя, і ділитися, оскільки він є власністю ПАТ «Полтаваобленерго». Лічильник спожитої питної води був куплений ними в 2004 році за спільні кошти за 50 грн. (ціна в позові вказана 85 грн.) Газова колонка «Демрад» була куплена за спільні кошти у 2004 році, але на протязі 3-х останніх років вона нею не користується, так як вона прийшла у непридатність. Ванну чавунну вартістю 700 грн., унітаз вартістю 600 грн. та умивальник вартістю 400 грн. вони з відповідачем взагалі ніколи не купували, так як її батьками в 2004 році було куплено і подаровано їй всю сантехніку, а саме: ванну стальну, вартістю 300 грн., унітаз вартістю 150 грн. та умивальник вартістю 150 грн. Тому це майно також не підлягає розділу, оскільки куплене її батьками за власні кошти. Холодильник «Дніпро» був дійсно куплений за їх спільні кошти, але він був вивезений з будинку відповідачем 15.10.2011 року і на даний час знаходиться у нього. Холодильник «LG» вартістю 4986 грн. був придбаний за спільні кошти, однак, оскільки відповідач вже забрав один холодильник, то цей вона має право залишити в користуванні собі, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітній син і його інтереси теж повинні враховуватися. Пральна машина «LG» дійсно бралася в кредит відповідачем 07.07.2007 року напередодні її дня народження і була їй ним подарована, хоча в подальшому на протязі 10 місяців вона сплачувала за цей кредит свої зароблені кошти і в квитанціях ставила свій підпис. Дві пральні машинки «Таврія» - цей пункт не відповідає дійсності, так як в 1999 році вони купували одну пральну машину «Таврія», вартістю 300 грн. Мікрохвильова піч «Самсунг» вартістю 707 грн. купувалася в кредит, який був оформлений на неї і кошти сплачувала вона особисто із своєї заробітної плати, однак на даний час мікрохвильова піч перебуває у користуванні відповідача, оскільки вона була ним вивезена самовільно в 2011 році. Пилосос «LG» вартістю 500 грн. вони ніколи з відповідачем не купували і в господарстві такого пилососа у них немає і не було. Цей майно є надумане відповідачем навмисно. Пилосос «Орбіта» вартістю 300 грн. купувався у 2001 році за спільні кошти, але 5 років тому він вийшов з ладу. Міксер «Філіпс» вартістю 300 грн. куплений ними разом, але він також був вивезений самовільно відповідачем 15.10.2011 року. Телевізор «Рейнфорд» був куплений ними за їх кошти у сумі 700 грн. і кошти її батьків в сумі 900 грн. і подарований їй на День народження. DVD програвач «ВВК», домашній кінотеатр «ВВК», тумба під телевізор були куплені за спільні кошти і знаходяться в її користуванні та користуванні їх сина. Швейна машинка «Чайка» бувша у використанні була куплена за спільні кошти в сумі 250 грн. у їх сусідки, на даний час знаходиться у відповідача у користуванні, так як була ним вивезена самовільно 15.10.2011 року. Електросоковижималка ними ніколи не купувалася. Цю електросоковижималку відповідачу віддав його співробітник у непридатному стані. Відповідач її відремонтував і деякий час користувався нею, тому це майно не може вважатися спільно нажитим і купленим за спільні кошти. Кухонний гарнітур та м"який куточок купувався в кредит за спільні кошти, однак гарнітур коштував на той час 700 грн., а м"який куточок 1100 грн. Вартість цього майна відповідачем завищена, знаходиться воно у їх із сином користуванні. Спальний гарнітур придбаний нею 13.02.2011 року за кошти її батьків. На той час вони з відповідачем вже разом не проживали, а тому це майно взагалі повинно бути виключене з списку, оскільки розподілу не підлягає. Велосипед «Аист» ними ніколи не купувався, а купували для дитини велосипед «Ардіс» вартістю 900 грн., однак відповідач його вивіз самовільно 15.10.2011 року. Весільні обручки відповідач купував для неї і для себе в 1999 році, але на той час золото коштувало не дорого і за дві обручки він сплатив всього близько 300 грн., а не 2000 грн. На даний час вона не знає де знаходиться обручка відповідача. Вважала, що позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя є безпідставним. У зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначала, що [PERSON] навмисно обманює суд, навмисно приховує правду і розкриває лише ту частину відомого, яка йому вигідна. За загальним правилом, майно набуте подружжям під час шлюбу, є спільним майном (ч.1 ст.60 СК України). Відповідно до ст.57 СК України, якщо чоловік та дружина проживають окремо, в зв"язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, хоча і шлюб не розірвано, то майно, набуте сторонами за цей період, може бути за рішенням суду, визнано роздільним, а якщо немає подружніх стосунків і сторони фактично не складають одну сім"ю, то на такі відносини не може поширюватися режим спільного майна подружжя. Розмір часток дружини та чоловіка при розділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається у ст.71 СК України, але при вирішенні спору про розподіл майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що має істотне значення. Частина дружини може бути збільшена за рішенням суду, якщо з нею проживають неповнолітні діти. Факт проживання з нею їх спільного із відповідачем неповнолітнього сина [PERSON] приховав, хоча при розпорядженні своїм майном дружина або чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, яка відповідно до закону, має право користуватися ним. Крім цього відповідач приховав той факт, що він без її відому, самовільно вивіз частину речей з будинку, які також були придбані за спільні кошти. На підставі викладеного [PERSON] прохала суд : визнати спільним майном подружжя та виділити [PERSON] в натурі: фотоапарат Cenon , вартістю 1490 грн. та зарядний пристрій до нього вартістю 300 грн., телефон мобільний Sony Егісsоn вартістю 750 грн., велосипед „Аrdis", вартістю 900 грн., деревообробний станок, вартістю 4000 грн., фен „Fillips" вартістю 200 грн., електрорубанок, вартістю 450 грн., ектрошліфувальну машинку, вартістю 350 грн., перфоратор, вартістю 600 грн., дрель електричну, вартістю 250 грн., міксер „Fillips" вартістю 300 грн., " болгарку", вартістю 300 грн., набір ключів 400 грн., холодильник „Днепр", вартістю 700 грн., мікрохвильову піч, вартістю 700 грн., шнур переносний (переноску) з трьома розетками та запобіжник, вартістю 65 грн., швейну машину „Чайка", вартістю 250 грн., возик господарський, вартістю 1500 грн., відеомагнітофон «LG» вартістю 529 грн., ВСЬОГО НА СУМУ 14034 грн., яке 15.10.2011 року ним було самовільно, без її згоди та у її відсутність вивезене з будинку [ADDRESS] та залишити дане майно [PERSON]; визнати спільним майном подружжя та виділити в натурі, залишивши їй наступні речі: котел газовий КТС-80 вартістю 300 грн., лічильник спожитої питної води вартістю 50 грн., холодильник «LG» вартістю 4986 грн., пральну машину «LG» вартістю 1479 грн., телевізор «Рейнфорд» вартістю 1600 грн., DVD програвач «ВВК» вартістю 650 грн., домашній кінотеатр «ВВК» вартістю 690 грн., тумбу під телевізор вартістю 250 грн., кухонний гарнітур та м"який куточок вартістю 1800 грн., ВСЬОГО НА СУМУ 12405 грн. (а.с. 45-47). Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.12.2013 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, об"єднавши їх в одне провадження. (а.с. 56-57). В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним [PERSON] власний позов підтримав та у задоволенні зустрічного прохав суд відмовити, пояснив, що на час розгляду справи вважає вартість речей, які на його думку підлягають поділу, як вказано у його позовній заяві, від проведення оцінки вартості речей та їх товарознавчої експертизи відмовився, пояснив, що експертизу вартості речей має, на його думку, проводити відповідачка [PERSON] Також [PERSON] пояснив, що у нього не має речей, зазначених у зустрічному позові : фотоапарату Cenon , вартістю 1490 грн. та зарядного пристрою до нього вартістю 300 грн., телефону мобільного Sony Егісsоn, вартістю 750 грн., деревообробного станка вартістю 4000 грн., фену „Fillips", вартістю 200 грн., перфоратора вартістю 600 грн., міксеру „Fillips", вартістю 300 грн., набору ключів 400 грн., холодильника „Днепр", вартістю 700 грн., мікрохвильової печі , вартістю 700 грн., шнура переносного (переноски) з трьома розетками та запобіжника, вартістю 65 грн., швейної машини „Чайка", вартістю 250 грн., возика господарського, вартістю 1500 грн., відеомагнітофону «LG» вартістю 529 грн. Також [PERSON] пояснив, що речі, зазначені у зустрічному позові : електрорубанок, вартістю 450 грн., електрошліфувальна машинка, вартістю 350 грн., дрель електрична, вартістю 250 грн., „Болгарка", вартістю 300 грн. на даний час вже прийшли у непридатність, тому їх вартість , зазначена [PERSON] у зустрічному позові, не відповідає дійсності. Крім цього [PERSON] пояснив, що велосипед "Ардіс" , який зараз знаходиться у його користуванні в дійсності коштує не 900 грн., а близько 400-500 грн. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним [PERSON] власний позов підтримала та у задоволенні зустрічного прохала суд відмовити, від проведення оцінки вартості речей та їх товарознавчої експертизи відмовилася, пояснила, що експертизу вартості речей має, на її думку, проводити відповідач [PERSON] Пояснила, що [PERSON] у його позові умисно завищено вартість вигідних йому речей, так вважала, що холодильник «LG» коштує не 4000 грн., а не більше 1000 грн., пральна машинка «LG» коштує не 1200 грн., а не більше 600 грн., пральна машинка "Таврія" коштує не більше 60 грн., а не 200 грн., оскільки не придатна до використання, пилосос "Орбіта" не коштує 250 грн., телевізор "Рейнфорд" коштує не 400 грн., а не менше 800 грн., котел під тверде паливо не коштує 250 грн., лічильник газу не коштує 150 грн., зараз вже взагалі не придатний до експлуатації, лічильний електроенергії не коштує 100 грн., він взагалі ніколи ніким не купував, газова колонка "Демрад" не коштує 500 грн., зараз взагалі не придатна до використання, газова плита не коштує 500 грн., а не більше 100 грн., ванна не коштує 600 грн., а не більше 100 грн., унітаз не коштує 500 грн., а коштує не більше 30 грн., умивальник не коштує 300 грн., а коштує не більше 30 грн., кухонний гарнітур та м"який куточок не коштують 2000 грн., а коштують не більше 500 грн., спальний гарнітур не коштує 5000 грн., його ціна зараз близько 1000 грн., палас не коштує 550 грн., а значно менше. Також [PERSON] пояснила, що мікрохвильової печі "Самсунг" - 600 грн., пилососа «LG» - 400 грн., міксера "Філіпс" - 200 грн., весільної обручки -2000 грн., холодильника "Днепр" - 600 грн., у неї не має, а вона це майно має бути у [PERSON], який його самовільно вивіз. Крім цього [PERSON] також пояснила, що лічильний електроенергії-100 грн. ними ніколи не купувався, велосипед "Аіст" -900 грн., друга пральна машинка "Таврія" -200 грн. ними взагалі ніколи не купувалися та у них цих речей ніколи не було. Крім цього, у судовому засіданні під час надання пояснень сторони [PERSON] та [PERSON] погодили наявність речей, придбання їх під час шлюбу, а саме тумби під телевізор, електросоковижималки, DVD програвача "BBK", домашнього кінотеатру "BBK", газового котла КТС, лічильника питної води. Також [PERSON] та [PERSON] погодили дійсну вартість даних речей станом на час розгляду справи, а саме , тумби під телевізор вартістю 250 грн., електросоковижималки вартістю 200 грн., DVD програвача "BBK" вартістю 200 грн., домашнього кінотеатру "BBK" вартістю 300 грн., газового котла КТС вартістю 250 грн., лічильника питної води вартістю 50 грн. Сторони також погодили , що вказані речі перебувають за місцем проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS]. З"ясуваши обставини справи, дослідивши докази по справі, суд вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задовольнити частково та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задовольнити частково. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 17.07.1999 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с. 30). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка станом на час розгляду справи проживає разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS]. [PERSON] проживає окремо за адресою [ADDRESS]. (а.с. 30). Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 04.11.2011 року, яке набрало законної сили 15.11.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що також не оспорюється, особами, які беруть участь у справі (а.с.7). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Також не оспорюється сторонами, що під час перебування в шлюбі ними було придбано наступне майно : тумбу під телевізор, електросоковижималку, DVD програвач "BBK", домашній кінотеатр "BBK", газовий котел КТС, лічильник питної води. Факт придбання частини даного майна також підтверджується актом приймання - передачі товару від 12.01.2008 р. та гарантійними талонами від 12.01.2008 року за якими сторонами під час шлюбу було придбано DVD програвач "BBK", домашній кінотеатр "BBK", вартість яких станом на 12.01.2008 року становила : DVD програвача "BBK"-745 грн., домашнього кінотеатру "BBK"-798 грн. (9, 10 зворот). Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким, чином, відповідно до позовних вимог первісного позову та зустрічного позову дані речі підлягають поділу між сторонами. Відповідно до частини 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частин 1 та 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 22 вищезазначеної постанови пленуму вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям. Сторонами також погоджено вартість майна : тумби під телевізор, електросоковижималки, DVD програвача "BBK", домашнього кінотеатру "BBK", газового котла КТС, лічильника питної води, а саме погоджено, що тумба під телевізор коштує 250 грн., електросоковижималка коштує 200 грн., DVD програвач "BBK" коштує 200 грн., домашній кінотеатр "BBK" коштує 300 грн., газовий котел КТС коштує 250 грн., лічильник питної води коштує 50 грн. Таким чином, суд вважає, що загальна вартість майна, що підлягає поділу становить 1250 грн. ( тумба під телевізор вартістю 250 грн. + електросоковижималка вартістю 200 грн. + DVD програвач "BBK" вартістю 200 грн. + домашній кінотеатр "BBK" вартістю 300 грн. + газовий котел КТС вартістю 250 грн. + лічильник питної води вартістю 50 грн.). Суд вважає, що по справі відсутні обставини, що мають істотне значення, які б могли слугувати підставою для відступу від засад рівності часток подружжя, що передбачено ст. 70 ч.2 СК України, а тому відповідно до ст. 70 ч.1 СК України частки [PERSON] та [PERSON] майні, що підлягає поділу, в межах заявлених позовних вимог, є рівними. Тобто, при поділі майна необхідно виходити з того, що кожному із сторін має бути виділено майно, що відповідає вартості 1/2 його частини, а саме на суму 625 грн. Враховуючи обставини справи, наявне майно, що підлягає поділу, його вартість узгоджену між сторонами, інтереси спільної дитини сторін, яка проживає разом із [PERSON], необхідність проведення розподілу майна з урахуванням того, щоб виділене майно по вартості максимально відповідало ідеальній частці співвласника, суд вважає за необхідне визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] та виділити [PERSON] : тумбу під телевізор вартістю 250 грн., електросоковижималку вартістю 200 грн., DVD програвач "BBK" вартістю 200 грн.; визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] та виділити [PERSON] : домашній кінотеатр "BBK" вартістю 300 грн., газовий котел КТС вартістю 250 грн., лічильник питної води вартістю 50 грн. З урахуванням того, що [PERSON] виділено майно вартістю 650 грн., що на 25 грн. більше за вартість його ідеальної частки у майні, що підлягає розподілу, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 25 грн. в рахунок компенсації різниці вартості часток. Разом із тим, суд вважає, що в задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя необхідно відмовити, враховуючи наступне. Так, згідно п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання; до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що находиться у третіх осіб; вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Тобто обставинами, які підлягають доказуванню у даній справі являються : обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, джерело і час його придбання; майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що находиться у третіх осіб; дійсна вартість майна, що підлягає поділу, на час розгляду справи у випадку не погодження його вартості подружжя під час розгляду справи. Так, сторонами не доведено факту наявності у них наступного майна : міксеру "Філіпс" вартістю (як зазначено в позові) 200 грн., весільної обручки вартістю (як зазначено в позові) 2000 грн., холодильника "Дніпро" вартістю (як зазначено в позові) 600 грн., велосипеду "Аіст" вартістю (як зазначено в позові) 900 грн., однієї пральної машинки "Таврія" вартістю (як зазначено в позові) 200 грн., про поділ яких зазначено у первісному позові (а.с. 21-23), а також фотоапарату Cenon , вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 1490 грн. та зарядного пристрою до нього вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 300 грн., телефону мобільного Sony Егісsоn, вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 750 грн., деревообробного станка вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 4000 грн., фену „Fillips" вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 200 грн., електрорубанку вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 450 грн., електрошліфувальної машинки вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 350 грн., перфоратора вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 600 грн., дрелі електричної вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 250 грн., міксеру „Fillips" вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 300 грн., „Болгарки" вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 300 грн., набору ключів вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 400 грн., холодильника „Днепр" вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 700 грн., мікрохвильової печі вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 700 грн., шнура переносного (переноски) з трьома розетками та запобіжника вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 65 грн., швейної машини „Чайка" вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 250 грн., возика господарського вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 1500 грн., відеомагнітофона «LG» вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 529 грн., про поділ яких зазначено у зустрічному позові (а.с. 45-47), джерела та часу їх придбання, а також дійсної його вартості станом на час розгляду справи. Щодо майна : електрорубанка вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 450 грн., електрошліфувальної машинки, вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 350 грн., дрелі електричної вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 250 грн., „Болгарки" вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 300 грн. [PERSON] пояснив, що дані речі прийшли у непридатність та стільки, як зазначила позивач у зустрічному позові, не коштують. Матеріали справи містять дані про придбання мікрохвильової печі "Самсунг вартістю (як зазначено в позові) 600 грн., 11.11.2007 року за 707 грн. (а.с. 8,10). Разом із тим, суд вважає, що дана річ не підлягає поділу, оскільки [PERSON] вказував, що даної речі у нього не має, а вона знаходиться у [PERSON], а [PERSON] вказувала, що даної речі у неї немає та вона знаходиться у [PERSON], оскільки він її вивіз до себе ще в 2011 році, коли самовільно забрав частину майна. Таким чином, факт наявності як станом на час розгляду справи, так і станом на час припинення спільного ведення господарства, даної мікрохвильової печі сторонами не доведено, також не доведено і її вартість станом на час розгляду справи. Також не підлягають розподілу речі, які хоч і визнано сторонами такими, що маються у їх володінні та у них в наявності станом на час розгляду справи, однак щодо яких сторонами не надано доказів про джерела та час їх придбання, а також доказів дійсної їх вартості станом на час розгляду справи, документів на їх придбання , а саме : пральна машина "Таврія" вартістю (як зазначено в позові) 200грн. (щодо якої [PERSON] пояснила, що на даний час вона поламана та непридатна до використання, на її думку являється металоломом вартістю не більше 60 грн.), пилосос "Орбіта" вартістю (як зазначено в позові) 250 грн. (щодо якого [PERSON] пояснила, що він не справний та не коштує стільки), телевізор "Рейнфорд" вартістю (як зазначено в позові) 400 грн. (щодо якого [PERSON] пояснила, що він належить їй особисто та коштує не менше 800 грн.), котел під тверде паливо вартістю (як зазначено в позові) 250 грн. (щодо якого [PERSON] пояснила, що він їй та [PERSON] ніколи не належав, на даний час коштує значно менше), лічильник газу вартістю (як зазначено в позові) 150 грн. (щодо якого [PERSON] пояснила, що він їй та [PERSON] ніколи не належав, на даний час не придатний до використання та не коштує стільки коштів), лічильник електроенергії вартістю (як зазначено в позові) 100 грн. (щодо якого [PERSON] пояснила, що він їй та [PERSON] ніколи не належав, ніким не купувався), газова колонка "Демрад" вартістю (як зазначено в позові) 500 грн. (щодо якої [PERSON] пояснила, що на даний час вона прийшла у не придатність та не коштує таку суму), плита газова вартістю (як зазначено в позові) 500 грн. (щодо якої [PERSON] пояснила, що дана ціна завищена , насправді на даний час плита коштує не більше 100 грн.), ванна вартістю (як зазначено в позові) 600 грн. (щодо якої [PERSON] пояснила, що дана ціна завищена , насправді на даний час ванна коштує не більше 100 грн.), унітаз вартістю 500 грн. (щодо якого [PERSON] пояснила, що дана ціна завищена , насправді на даний час цей унітаз коштує не більше 30 грн.), умивальник вартістю (як зазначено в позові) 300 грн. (щодо якого [PERSON] пояснила, що дана ціна завищена , насправді на даний час цей умивальник коштує не більше 30 грн.), кухонний гарнітур та м"який куточок вартістю (як зазначено в позові) 2000 грн. (щодо якого [PERSON] пояснила, що дана ціна завищена , насправді на даний час це майно коштує близько 500 грн.), палас вартістю (як зазначено в позові) 550 грн. (щодо якого [PERSON] пояснила, що дана ціна явно завищена , насправді на даний час це майно стільки не коштує), велосипед „Аrdis" вартістю (як зазначено в зустрічному позові) 900 грн. (щодо якого [PERSON] пояснив, що дана ціна явно завищена , насправді на даний час цей велосипед коштує близько 400-500 грн.) Щодо вимог сторін про поділ : холодильника «LG» , пральної машини «LG» , матеріали справи щодо яких містять дані про їх придбання під час перебування сторін у шлюбі та щодо яких [PERSON] визнано, що вони знаходяться за адресою її проживання, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, у 2007 році пральна машина «LG» була придбана за 1479 грн. (а.с. 10), у 2010 році холодильник «LG» був придбаний за 4986 грн. (а.с.12). Так, у судовому засіданні [PERSON] вважав, що на даний час холодильник «LG» б/у коштує 4000 грн., а пральна машина «LG» б/у коштує 1200 грн. [PERSON] вважала, що на даний час холодильник «LG» б/у коштує 1000 грн., а пральна машина «LG» б/у коштує 600 грн. Таким чином, сторонами не узгоджено дійсну вартість даного майна. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом неодноразово роз"яснювалися сторонам їх права та обов"язки, попереджувалося про наслідки вчинення або невчинення ними процесуальних дій, судом також роз"яснювався зміст п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », пропонувалося провести оцінку спірного майна на підставі даних про модель товару, рік його придбання та період перебування у вжитку у спеціаліста - оцінювача майна, також пропонувалося провести товарознавчу експертизу щодо становлення дійсної вартості майна. Натомість сторони від проведення оцінки майна та його експертизи відмовилися, відмовилися шляхом взаємних поступок узгоджувати вартість даного майна , наполягаючи на тому , що та вартість, яку вона вказують і є дійсною вартістю, вважали, що проводити оцінку та експертизу вартості майна мають не вони, а інша сторона по справі. Сторони судом попереджалися, що у випадку не доведення обставин, на які вони посилаються , як на підставу своїх вимог, у задоволенні позову може бути відмовлено. При цьому [PERSON] і [PERSON] прохали суд задовольнити їх позовні вимоги, при тому , що дійсна вартість вищевказаного майна на час розгляду справи ними належними та допустимими доказами доведена не була. Самі по собі позовна заява та пояснення сторони не є доказами у справі, та за відсутності підстав звільнення від доказування, обставини, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення проти позову підлягають доказуванню у відповідності до ст. 60 ЦПК України. При поділі даного майна, суд не може виходити із його вартості, яка вказана у гарантійному талоні та зобов"язанні дорученні (а.с. 10,12) , оскільки вказана у них ціна визначала вартість даного нового майна при його придбанні , а не майна, що підлягає поділу, тобто того, яке тривалий час перебувало у вжитку та дійсна вартість даного майна на час розгляду справи є вочевидь не тією , за якою майно придбавалося в 2007 і 2010 роках, проти чого не заперечували і сторони по справі , довільно та за власним розсудом визначаючи вартість даного майна. У відповідності до чинного законодавства суд не може визначати середні значення вартості майна, щодо якого сторони не дійшли згоди. Таким чином, суд вважає, що сторони не довели дійсної вартості майна станом на час розгляду справи : холодильника «LG» і пральної машини «LG», тому в задоволенні позову у цій частині також має бути відмовлено. Не спростовують висновків суду і акти комісій від 09.10.2013 р. та 05.04.2012 р., згідно яких [PERSON] не допустила представників комісії та [PERSON] до свого житла, оскільки в судовому засіданні [PERSON] визнала наявність у неї частини майна, про яке вказано в первісному позові, а члени комісії не являються спеціалістами щодо визначення вартості майна, сторони ж оцінку майна у спеціаліста не замовляли, клопотань про призначення експертизи встановлення вартості майна до суду не заявляли, фактично самоусунувшись від доведення тих обставин, які за законом мають доводити саме вони. Також не підлягають до задоволення і вимоги позивача [PERSON] щодо поділу спального гарнітура вартістю (як вказано у позові) 5000 грн. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Так, з матеріалів справи вбачається, що спальня "Глорія" була придбана за суму 3641 грн. 13.02.2011 року. (а.с. 54). З акту вуличного комітету від 12.06.2013 року, у якому вказано, що [PERSON] з колишньою сім"єю : [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає три роки, вбачається, що станом на час придбання спальні "Глорія" сторони разом не проживала. (а.с. 52). Викладене також підтверджується і позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу, з якою він звертався до Лубенського міськрайонного суду, де [PERSON] вказував, що всі сімейні стосунки між ним і [PERSON] припинені ними з осені 2010 року, тобто до того часу, коли була придбана спальня "Глорія" (а.с. 51). У судовому засіданні [PERSON] не зміг вказати на вартість придбання спальні та коли саме вона була придбана. [PERSON] пояснила, що даний спальний гарнітур б/у коштує не більше 1 тис. грн., [PERSON] ж наполягав на тому, що він коштує 5000 грн. Доказів дійсної вартості даного майна, сторони суду також не надали, обгрунтовуючи свої вимоги стосовно дійсної вартості даного майна станом на час розгляду справи виключно на припущеннях. Клопотань про призначення товарознавчої експертизи відносно даного майна, сторони не заявляли. Згідно ч. 4 ст. 60 СК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні справи суд також враховує, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним [PERSON] без погодження із іншою стороною [PERSON] вже вивозив певне майно із домоволодіння за місцем проживання [PERSON] в період часу, коли вони вже спільно не проживали, що підтверджується відмовним матеріалом Лубенського МВ №4519/2011. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 229 грн. 40 коп. судового збору та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 229 грн. 40 коп. судового збору в мінімально необхідному розмірі, який мав бути сплачений за їх позовними вимогами та дійсно був сплачений на час звернення з первісним та зустрічним позовами до суду.

Outcome: partial