Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 09.02.2021 року вона отримала копію постанови Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області про відкриття виконавчого провадження, розпочатого на підставі виконавчого напису №2043 від 26.11.2018 року, та отримала копію виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Як стало відомо позивачу, згідно вказаного виконавчого напису нотаріуса запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - нежитлове приміщення №69 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , а за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріус запропонував задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», шляхом перерахування коштів на рахунок AT КБ «Приватбанк» у розмірі: 344456 доларів 13 центів, що за курсом НБУ на 08.10.2018 року становить 9 673 987 грн. 03 коп., і витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500,00 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис від 26.11.2018 року вчинено протиправно, оскільки існує спір щодо суми боргу за кредитом, при тому що розмір боргу визначений і стягнений рішенням суду, пеня за кредитним договором у виконавчому написі визначена у доларах, ніхто позивача не ставив до відома про намір вчинити виконавчий напис та звернути стягнення на майно. Виконавчий напис нотаріуса від 26.11.2018року вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат», а тому позивач просила суд визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 12.02.2021 року було відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 47-48). 12.02.2021 року суд відмовив [PERSON] в задоволенні клопотання про забезпечення позову (а.с.44-45). Ухвалою суду від 17.02.2021 року про витребування доказів, у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу було витребувано копії належним чином засвідчених документів, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис №2043 від 26.11.2018 (а.с. 50). Представник позивача- адвокат Кузьменко С.В., в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. 12.03.2021 року у встановлений судом строк на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення позивачу. У відзиві відповідач зазначає, що позов не визнає та просив розглядати справу без участі представника відповідача. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Направила на адресу суду витребувані копії документів, на підставі яких було вчинено спірний виконавчий напис Третя особа Білоцерківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області свого представника не направили, на адресу суду засобами електронного зв`язку направили клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 23.08.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ „Приватбанк" в особі директора філії „Розрахунковий центр" ЗАТ „Приватбанк", було укладено кредитний договір №Д 07-02-136 МК, відповідно до якого банк надав грошові кошти у сумі 15000,00 дол. США, а в якості забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту між позивачем та банком було укладено договір іпотеки від 28.08.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №4321, посвідчений Державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області Шашкевич Л.Г. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно - нежитлова будівля, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 196,6 кв.м. 22.07.2015 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/15061/1 було задоволено позов ПАТ «Приватбанк» та звернуто стягнення на нежитлову будівлю загальною площею 323.00 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та нежитлове приміщення в житловому будинку загальною площею 196,60 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №Д 07-02-136 МК від 23.08.2007 року у розмірі 96 837,10 дол.США що складається з: сума заборгованості за кредитом - 84 809,65 дол.США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6864,25 дол.США; заборгованість по пені - 532,54 доларів США; а також штрафи відповідно до Договору: -штраф (фіксована частина) - 20,34 дол.США; штраф (процентна складова) - 4610,32 дол.США.(а.с.12-16). Станом на 26.11.2018 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі 357/15061/14 ц набрало законної сили. Крім того, в зв`язку з порушеннями умов кредитного договору №Д 07-02-136 МК від 23.08.2007 року, у жовтні 2017 року ПАТ „Приватбанк" звертався до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Та згідно виконавчого напису нотаріуса від 31.10.2017 року за №17620, було запропоновано задовольнити вимоги ПАТ „Приватбанк" у розмірі 114 809,65 дол.США, що складається: сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 84809,65 дол.США; сума заборгованості за відсотками 30 000,00 дол.США. Встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 16.07.2018 року було визнано виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 17620 від 31.10.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. таким, що не підлягає виконанню (а.с.18-19). Встановлено, що в листопаді 2018 року ПАТ «Приватбанк» знову звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису щодозвернення стягнення на іпотечне майно Згідно виконавчого напису нотаріуса від 26.11.2018 року за № 2043, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., було запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк», шляхом звернення стягнення на нерухоме майно - нежитлове приміщення [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] та перебуває в іпотеці. За рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, нотаріус запропонував задовольнити вимоги відповідача шляхом перерахування на рахунок AT КБ «Приватбанк» коштів у розмірі: Заборгованість за кредитом - 84 800,84 доларів США; Заборгованість за відсотками - 103 037,65 доларів США; Пеня - 140 254,11 доларів США; Штраф (фіксована частина) - 8,90 доларів США; Штраф - 16 354,63 доларів США. Що всього становить 344 456 (триста сорок чотири тисячі чотириста п`ятдесят шість) доларів 13 центів, що за курсом НБУ на 08.10.2018 року (один долар США дорівнює 28,0848160 гривень) становить 9 673 987 (дев`ять мільйонів шістсот сімдесят три тисячі дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 03 копійки. Витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 3500,00 гривень. Всього, з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 9 677 487 (дев`ять мільйонів шістсот сімдесят сім тисяч чотириста вісімдесят сім ) гривень 03 копійки (а.с.10). Отже, вбачається, що за кредитним договором №Д 07-02-136 МК від 23.08.2007 року, розмір заборгованості, який було визначено рішенням суду від 22.07.2015р., та відображено в рішенні суду від 16.07.2018р. суттєво різняться. Встановлено, що 20.08.2019 року державним виконавцем Білоцерківського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Левенець Є.С., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59858479. Підставою винесення постанови був виконавчий напис нотаріуса №2043 від 26.11.2018 року. Представник позивача суду пояснила, що відповідач в своїх запереченнях на даний позов посилається на те, що 23.08.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ „Приватбанк" було укладено кредитний договір №Д 07-02-136 МК, згідно якого [PERSON] отримала кредит, згадують про рішення суду у справі 357/15061/14-ц, яким задоволено вимоги банку про дострокове стягнення заборгованості. Але при цьому наголошують, що наявність судового рішення не є підставою вважати припиненими договірні відносини між сторонами. Кредитний договір укладався на строк з 23.08.2007 року по 10.08.2017 року. Зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувала, ПАТ КБ «Приватбанк» у 2014 році звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків, штрафів, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Та 22.07.2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення у справі №357/15061/14ц, яким задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ „Приватбанк" станом на 05.08.2014 року. А оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса від 26.11.2018 року за №2043 вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із зазначенням боргу за період з 23.08.2007 року по 08.10.2017 року. Представник позивача зазначила, що згідно вказаного виконавчого напису запропоновано задовольнити вимоги ПАТ „Приватбанк" у розмірі:344 456 дол. США 13 центів, тобто, банк продовжував нараховувати проценти, відповідно до умов договору, вже після 05.08.2014 року, тобто після дати вимоги про дострокове погашення кредиту. Крім того, представник позивача вказує, що відповідач не повідомив належно позивача про розмір суми заборгованості в передбаченому порядку, не попередив про намір звернути стягнення на майно, а нотаріус в порушення «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» не перевірила, чи попередив кредитор боржника про здійснення виконавчого напису, також, банк не надав нотаріусу документів, які б свідчили про безспірність заборгованості, приховав інформацію про рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 22.07.2015 р., та від 16.07.2018р., які набрали законної сили. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом МЮ від 22.02.2012р. за №296/5, вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено Накази Міністерства юстиції від 22.02.2012р. за №296/5) для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені в позовній заяві твердження позивача, зокрема, щодо спірної заборгованості, відповідачем суду не надано. Крім того, встановлено, що банк не повідомив нотаріуса про наявні судові рішення, що набрали законної сили, тобто нотаріус був позбавлений можливості переконатися, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Слід зазначити, що оскаржуваним виконавчим написом запропоновано звернути стягнення на майно внаслідок виникнення у [PERSON] боргу розрахованого за період з 23.08.2007 по 08.10.2018р. В пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. У частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. У пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналіз вказаних норм свідчить, що для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення за іпотечним договором, нотаріусу обов`язково подається письмова вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання із доказами її відправки іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Матеріали витребуваної судом нотаріальної справи із вчинення виконавчого напису та документів на підставі яких його було вчинено 26.11.2018р., не містять доказів вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Отже, були порушені права та інтереси боржника, якій має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. А як вбачається зі змісту оскаржуваного виконавчого напису, банк, просив звернути стягнення на іпотечне майно, щоб задовольнити свої вимоги в розмірі 344 456,13 дол. США, з яких, зокрема, 103 037,65 дол. - відсотки, 140254,11 дол. США - пеня, нараховані за умовами договору, станом на 08 жовтня 2018р., при тому, що дострокове стягнення вже мало місце в 2015 році. Нотаріус залишив поза увагою, що додатком до кредитного договру є Графік погашення кредиту відсотків і винагороди, який сторонами договору погоджено по 10.08.2017р., а надана банком нотаріусу Виписка по рахунку бооржника [PERSON] зазначає розрахунок суми боргу заборгованості по 08.10.2018р. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 року, у справі № 175/4753/15-ц, - після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір заборгованості, який було визначено рішенням суду в 2015 році та у виконавчому написі відрізняються, при цьому, проценти банком нараховувалися не на підставі ст. 625 ЦК України. Чинне законодавство пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. А як вбачається із виконавчого напису, стягнення заборгованості за умовами договору проводиться в період з серпня 2007 року по жовтень 2018року. Отже, в даному випадку, мав місце спір щодо розміру нарахованої заборгованості, а тому вважати її безспірною не має підстав. Отже, як було встановлено судом, ПАТКБ «Приватбанк» не надав нотаріусу документи передбачені п.1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, /затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999р., із змінами на 27.05.2015р./ На час вчинення виконавчого напису в листопаді 2018року у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, що дає підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Outcome: approved