Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як набувач права вимоги, 09.09.2014 р. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 232 849 грн. та судового збору у розмірі 3 654 грн.. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.12.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] укладений кредитний договір № ML-502/060/2007, за яким останній було надано кредит у розмірі 112906,82 доларів США строком до 10.12.2035 р. зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складалась із фіксованого відсотку 3,49 % річних та FIDR, яка відраховується із розрахунку річної бази нарахування процентів. В забезпечені кредитного договору 10.12.2007 р. ЗАТ «ОТП Банк» уклав з [PERSON] договір поруки №SR- 502/060/2007, по якому останній взяв на себе зобов`язання виконувати умови кредитного договору. Відповідачі порушили свої зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 05.09.2014 р., виникла заборгованість по поверненню кредиту та відсотків, загальна сума якої становить 657116,14 доларів США, що складає 8232849 грн. 03.02.2015 р. по даній справі було постановлено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені в повному обсязі (т.1, а.с.70-74). До суду 04.12.2017 р. звернувся відповідач [PERSON] з заявою про перегляд заочного рішення суду, яка згідно ухвали суду від 21.12.2017 року була задоволена: заочне рішення по даній справі скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному порядку з призначенням підготовчого засідання (т.1, а.с.176-177). У зв`язку з неявкою сторін 19.02.2018 року розгляд справи відкладено на 03.04.2018 року. Представником відповідача 29.03.2018 р. до суду було подану зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за участі за участі третьої особи на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору [PERSON] , про визнання припиненим договору поруки (т.1, а.с.191-195). В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що в договорі поруки від 10.12.2007 року не визначено конкретний строк припинення поруки. При цьому, банк у 2008 році направляв йому та [PERSON] досудові вимоги щодо дострокового виконання кредитних зобов`язань, згідно яких просив погасити достроково повернути кредит упродовж 30-ти календарних днів. Така вимога була отримана [PERSON] 23.04.2008 року, отже вважає, що такими діями банк змінив строк виконання основного зобов`язання та останній був визначений до 23.05.2008 року. Таким чином, позивач за зустрічним позовом вважає, що банк пропустив шестимісячний строк для пред`явлення до нього як поручителя позову, оскільки звернувся до суду лише 09.09.2014 року, а строк звернення сплинув 24.11.2008 року, а тому його поруку за кредитним договором вважає припиненою. Також посилався на пропущення банком загальних строків позовної давності. 03.04.2018 року розгляд справи був відкладений на 02.05.2018 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 02.05.2018 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято в одне провадження із позовом банку. Підготовче засідання відкладено на 18.06.2018 року. У підготовчому засіданні 18.06.2018 року представник позивача - Зауліна О.Г ., надала суду відповідь на зустрічний позов (т.2, а.с.8-9), підтримала первісний позов та не визнавала зустрічний. У підготовчому засіданні 18.06.2018 р. представник відповідача [PERSON] підтримала позов свого довірителя та не визнавала позов банку. Співвідповідачка [PERSON] у підготовчі засідання не з`являлась, суд належним чином сповістив її про день, час та місце судового засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.06.2018 р. закрито підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду по суті 24.10.2018 року. 24.10.2018 року судовий розгляд відклався на 16.01.2019 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. 16.01.2019 року розгляд справи відкладено на 28.02.2019 року у зв`язку з неявкою сторони відповідача та відповідного клопотання представника [PERSON] .. 28.02.2019 року та 28.05.2019 року розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою сторін. Учасники справи у судове засідання, призначене на 16.07.2019 р., не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У матеріалах справи містяться клопотання представника позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та представника відповідача Важлівцева Є . М. щодо розгляду справи за їх відсутністю. Відповідачка [PERSON] причини неявки суду не повідомила та жодних клопотань не заявляла. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачці [PERSON] на адресу її реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою «про закінчення строків зберігання». Причини неявки відповідачка суду не повідомила, жодних клопотань до суду не заявляла. При цьому суд також враховує що в період виконання заочного рішення суду судом також було задоволено подання державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси 21.07.2017р. та ухвалою суду оголошено у розшук [PERSON] . Крім того, ухвали суду про відкриття провадження у даній справі та призначення справи до судового розгляду розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою сторін, ухвалив слухати справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 26.07.2019 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 10.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ОТП Банк», та [PERSON] (надалі відповідач, позичальник, боржник), був укладений Кредитний договір №ML-502/060/2007, на підставі кредитної заявки останньої від 10.12.2007 року (т.1, а.с.12), відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 112 906, 82 доларів США, строком по 10.12.2035 року зі сплатою 20,03 % річних з суми першого внеску та фіксованим відсотком 3,49 % (відповідно до п.2 договору) на придбання автомобіля (т.1, а.с.6-11). Сторони домовились, що для розрахунку процентів за користуванням кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка. Погашення заборгованості буде здійснюватися шляхом сплати ануїтет них платежів. Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору відповідачка [PERSON] була ознайомлена та згодна, про що свідчать його підписи на кожній сторінці договору. Згідно кредитної заявки [PERSON] просила видати кредит у сумі 112 906, 82 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок відкритий у ЗАТ ОТП на її ім`я. У день укладання кредитного договору між Банком та відповідачем був підписаний Додаток - частина №2 (т.1, а.с.7-10) до зазначеного кредитного договору, який (відповідно до п.6 кредитного договору) є його невід`ємною частиною та відповідно до якого між сторонами було узгоджено графік погашення кредиту, в якому було детально зазначено, в які саме строки та які саме суми відповідачка [PERSON] має сплачувати на користь Банка для погашення наданого йому кредиту. Згідно п.1.4.1.5.1. вбачається, що у випадку порушенням позичальником [PERSON] своїх зобов`язань, встановлених п.п.2.3.6.,.2.3.7.,2.3.7.1. цього договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток ( в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором(плаваючи чи фіксована процентна ставка) підвищується на 4% річних, в порядку передбаченим цим договором. Підвищення процентної ставки, передбачене п.1.4.1.5.1, буде здійснено в силу настання п.1.4.1.5.1. цього договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до цього договору чи графіка погашення у новій редакції та сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому процентна ставка по кредиту підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з п.п.2.3.6., 2.3.7, 2.3.7.1. цього договору. Згідно п.1.9. Банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником або/та поручителем своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим кредитним договором. Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного додатку відповідачка [PERSON] була ознайомлена та згодна, про що свідчить її підпис на додатку. Відповідно до п.2. кредитного договору Банк надає позичальнику [PERSON] кредит, а позичальник [PERSON] приймає його на умовах, зазначених у договорі. Згідно п.1.1. кредитного договору в порядку передбаченому цим договором Банк надає позичальнику [PERSON] кредит в розмірі та валюті, визначеній у частині № 1 цього договору, а позичальник [PERSON] приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, які визначені у договорі. Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється щомісяця у розміри та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковими перерахуваннями на поточний рахунок. Згідно п.1.6.1. кредитного договору позичальник [PERSON] зобов`язана повністю повернути Банку суму отриманого кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов за п.1.5. цього договору. Згідно п.. 4.1.-4.1.3. кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань по цьому договору, позичальник [PERSON] несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме: - за порушення зобов`язань з повернення кредиту, процентів у визначені договором строки, позичальник [PERSON] сплачує Банку пеню у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожний день прострочки; - за прострочення боргових зобов`язань понад 15 днів сплатити штраф у розмірі 0,01 % від суми прострочених зобов`язань, але не менше 25 грн.; - за прострочення боргових зобов`язань понад 30 днів сплатити штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених зобов`язань, але не менше 50 грн. Із позову вбачається, що Банк умови кредитного договору виконав та надав відповідачці [PERSON] кредитні кошти. Крім того, 10.12.2007р. між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № SR-502/060/2007 в забезпечення зобов`язань відповідачки [PERSON] за Кредитним договором №ML-502/060/2007, згідно ст.1 якого поручитель зобов`язується відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань (т.1, а.с.11). 26.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (надалі позивач, кредитор) було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого позивач набув, а ПАТ «ОТП Банк» відступив права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за вищевказаним кредитним договором (а.с.72-84), що підтверджується Додатком № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю, в якому зазначений перелік кредитних договорів (а.с.53-87). З матеріалів справи вбачається, що позивач згідно Свідоцтва серії [NUMBER] про державну реєстрацію юридичної особи, зареєстрований як юридична особа (а.с.29), згідно довідки АБ № 624314 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, перебуває на обліку у Головному управлінні статистики у м. Києві, згідно Банківської ліцензії за № 191 та дозволів НБУ мав право надання банківських послуг, визначених частиною 1 та п.5-11 та п.1-4 ч. 2 та 4 ст. 47 Закону України «Про Банки і Банківську діяльність» (в редакції, яка діяла на час надання кредиту), тобто мав всі необхідні документи щодо здійснення діяльності пов`язаної з послугами надання кредитів, тощо. Відповідачці [PERSON] було відомо про можливість застосування кредитором процедури примусового дострокового повернення кредиту, оскільки така процедура прописана у кредитному договорі, який вона особисто підписала. Згідно позову, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у позичальника [PERSON] перед позивачем станом на 05.09.2014 року виникла прострочена заборгованість, загальна сума якої за розрахунком заборгованості, становить - 657 116,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.09.2014 року (1 долар США = 12,528758 грн.), складає - 8 232 849 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом - 112 876,90 доларів США, - заборгованість по відсотках 28 438,40 доларів США, - пеня за прострочення зобов`язань - 515 800,85 доларів США Розрахунок заборгованості зазначений у позові та доданий до матеріалів справи (т.1, а.с.17). Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При кредитуванні велике значення має зміцнення кредитної дисципліни, яка має на меті своєчасне погашення кредиту і суворе додержання позичальниками всіх умов договору. За порушення зобов`язань за кредитним договором сторони несуть відповідальність у вигляді стягнення неустойки і відшкодування збитків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, що встановлено ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобов`язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. У відповідності до ст. 13 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За розглядом справи судом встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вже зверталось до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-502/060/2007 від 10.12.2007 року (справа №1522/3060/12) та заочним рішенням суду від 04 липня 2012 року (а.с.204) позов товариства було задоволено: стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 1 144 201, 78 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 112 876, 90 дол. США, що за курсом НБУ склало 895 982, 97 грн.; - заборгованість за відсотками - 28 438, 40 дол. США, що за курсом НБУ склало 225 735, 49 грн.; - пеня за прострочення виконання зобов`язання - 2 791. 53 дол. США, що за курсом НБУ склало 22 158, 33 грн.; - штрафні санкції - 325, 00 грн.. Зазначене рішення суду є чинним та не оскаржувалось сторонами (т.1, а.с.204). Таким чином, суд вбачає, що тіло кредиту та відсотки за спірним кредитним договором вже були стягнуті солідарно з позичальника та поручителя, а тому підстав для повторного стягнення вказаних сум коштів відсутні, тому в цій частині позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суд відмовляє. Щодо вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення пені у розмірі 515 800,84 доларів США та заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд враховує наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Між тим, як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого представником банку, ними здійснено нарахування пені у межах строків позовної давності за період із 05.09.2013 року по 05.09.2014 року, тому заяву представника відповідача щодо строків давності суд вважає необґрунтованою. Щодо зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», за участі третьої особи на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору [PERSON] , про визнання припиненим договору поруки суд зазначає наступне. На підставі п.1.5.1 частини № 2 Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником щомісячно у розміри та строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів додаток №1 до Кредитного договору. П.1.9.1 частини № 2 Кредитного договору встановлено, що Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому у разі невиконання Позичальником або Поручителем грошових зобов`язань, які повинні бути проведенні Позичальником протягом 30-ти календарних днів з дня одержання відповідної вимоги. Тобто, сторони домовились, що строк Кредитного договору скорочувався у разі виникнення заборгованості за кредитом та відсотками та врегулювали умови дострокового повернення кредиту та відсотків. У п.3.4 Договору поруки №SR- 502/060/2007 від 10.12.2007 р. зазначено, що обов`язок Поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою Поручителем, якщо Кредитор надіслав її поштою за адресою зазначеною в Договорі. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, є самостійним суб`єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України). Ч.4 ст.559 ЦК України передбачає три випадки припинення поруки: - після закінчення строку, встановленого в договорі поруки (перше речення ч.4 ст.559 ЦК України); - протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч.4 ст.559 ЦК України); - протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч.4 ст.559 ЦК України). Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Відповідно до досудової вимоги №22-3-2/22390 від 16.05.2008 р. (а.с.202), що міститься в матеріалах цивільної справи Приморського райсуду м. Одеси №1522/3060/12, ЗАТ «ОТП Банк» направив на адресу [PERSON] пропозицію щодо дострокового виконання боргових зобов`язань Позичальника [PERSON] за кредитним договором в повному обсязі та вимагав у продовж 30-ти календарних днів сплатити заборгованість: 112876,90 доларів США - сума кредиту; 3274,71 долара США - відсотки за користування кредитом; 5811,44 грн. - сума пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом; 75 грн. - сума штрафів. Досудова вимога №22-3-2/22389 від 16.03.2008 р., що міститься в матеріалах цивільної справи Приморського райсуду м. Одеси №1522/3060/12, ЗАТ «ОТП Банк» також була направлена і на адресу Позичальника [PERSON] .. Направлення відповідачам досудових вимог свідчить про те, що банком був встановлений факт виникнення заборгованості за кредитом та відсотками, тому банк скоротив строк договору та визначив його діючим після спливу 30-ти днів з дня отримання боржниками досудової вимоги. [PERSON] отримала досудову вимогу 23.04.2008 р. (копія зворотнього повідомлення міститься в матеріалах цивільної справи Приморського райсуду м. Одеси №1522/3060/12), тобто строк Кредитного договору був визначений до 23.05.2008 р. (23.04.2008 р. + 30 днів). При цьому отримання досудової вимоги [PERSON] також не оспорюється. Отже, виходячи із дати отримання позичальником досудової вимоги, строк, до якого банк мав звернутись до поручителя із відповідним позовом, склав 23.11.2008 року. Між тим, із вимогами щодо стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, зокрема пені за кредитним договором №ML-502/060/2007 від 10.12.2007 року, ТОВ «ОТП Факторинг України» звернувся до суду лише 09.09.2014 року. З вищезазначених підстав суд погоджуються із вимогами зустрічного позову та вважає, що порука [PERSON] за договором поруки № SR-502/060/2007 від 10.12.2007 року є такою, що припинилася. У відповідності до ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суд враховує, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2012 року було постановлено за відсутності поручителя [PERSON] , таким чином суд відмовляє у задоволенні позову банку щодо стягнення з [PERSON] пені за кредитним договором у розмірі 515 800, 85 дол. США. З огляду на викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг України та вважає можливим стягнути із позичальника [PERSON] пеню за кредитним договором № ML-502/060/2007 від 10.12.2007 р. у розмірі 515 800, 85 дол. США. Згідно з п.10 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 12 згаданої постанови передбачено, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 ст. 533 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов`язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Отже, що стягнення заборгованості може відбуватись в іноземній валюті з дотриманням вимог Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993 року № 15-93 та зазначене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України (постанова у справі № 6-145цс14 від 24.09.2014 року). Отже, відповідно до вимог зазначеного законодавства та умов кредитного договору пеня, яка підлягає стягненню з позичальника, визначається у гривневому еквіваленті щодо долару США станом на дату винесення рішення суду. Станом на 26.07.2019 року 1 дол. США за курсом НБУ склав 25, 48 грн., отже розмір пені, який підлягає стягненню з позичальника, на час винесення рішення суду становить 13 147 763, 70 грн. (25. 49 грн. х 515 800, 85 дол. США). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №5532 від 15.07.2014 р. на зазначену суму. Враховуючи те, що первісні позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були задоволенні лише частково, то суд стягує судовий збір тільки з відповідачки [PERSON] .. Крім того, [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК, та був звільнений від сплати судового збору при подачі зустрічного позову на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи те, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача за зустрічним позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у сумі 768, 40 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial