Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 24.01.1999 вона та відповідач проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. В квітні 2003 ними спільно за спільні кошти був куплений житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Ними було заплачено 1200 доларів США. В зв`язку з відсутністю коштів для оплати всіх необхідних податків і інших платежів купівля будинку була оформлена як договір дарування на ім`я відповідача. 26.10.2005 вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Оскільки будинок знаходився практично в аварійному стані і проживати там було неможливо, тому вони відповідно до рішення №6 виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради Тульчинського району від 26.01.2010 почали проводити ремонтні і будівельні роботи, в ході яких було зроблено капітальний ремонт будинку та побудовано цілий ряд прибудов. Всього проведено будівельних робіт та придбано матеріалів на загальну суму 102742 грн, що складає половину первинної вартості житлового будинку. Оскільки внаслідок її особистих і грошових затрат істотно збільшилась цінність купленого ними будинку, тому відповідно до ст. 368 ЦК України та ст.62 СК України в неї є всі підстави вимагати визнання даного будинку спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на його частину. Вважає, що з врахуванням частки виконаних будівельних робіт вона має право на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель. Крім того, за час їх спільного проживання ними також було придбано майно на загальну суму 65710 грн, яке є їх спільним майном та належить їм в рівних частках. Просить встановити факт спільного проживання її та відповідача як чоловіка та жінки з 24.01.1999 по 26.10.2005. Визнати житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS] спільною власністю подружжя, де частки співвласників є рівними. Розділити спільне майно подружжя, виділивши їй в натурі: спальню, яка складається з тумбочки - 2 шт., комода, ліжка, матраца, комода-дзеркала, шафи для одягу; люстри - 2 шт., телевізор, ДВД-приставку, супутникову антену і тюнер, тюль - 2 шт., карнизи - 2 шт., стіл, пилосос, кухонну стінку, раковину для миття посуду, плиту газову, витяжку, електробойлер, морозильну камеру, меблеву стінку, січкарню, електричну тертку, дзеркало, корову, теличку, курей - 4 шт., бичка, а всього майна на суму 32320 грн. Виділити відповідачу в натурі: м`який куточок, стіл, карнизи- 3 шт., люстри - 4 шт., штори - 6 шт., газовий котел, твердопаливний котел, холодильник, умивальник, унітаз, витяжку, ванну, електричний лобзик, велосипед, болгарку, дрель електричну, наждак електричний, млин, насос до опалювального котла, насосну станцію, автоклав, зварювальний апарат, пилку бензинову, сіно- три вантажних автомобіля, дрова в кількості 8 куб. м., кури - 8 шт., кролі - 60 шт., свиноматку, поросята - 11 шт., а всього майна на суму 33390 грн. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Позивач пояснила, що житловий будинок вони повністю перебудували та обклали білою цеглою. Ремонтні роботи проводились за спільні кошти. Вони з відповідачем працювали коли не коли, тримали худобу, за якою вона доглядала. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково. Відповідач визнав позовні вимоги щодо факту спільного спроживання з позивачем з 24.01.1999 по 26.10.2005. Погоджується з тим, що майно, зазначене позивачем у позовній заяві, яке вона просить поділити є їх спільною власністю, однак він не згоден з його вартістю, яка зазначена позивачем. Також не згоден з визначенням позивачем вартості будівельних робіт та придбаних матеріалів. Окрім того, вказав, що житловий будинок був йому подарований безоплатного його хорошим товаришем [PERSON] . В період спільного проживання з позивачем будинок перероблявся. На скільки збільшилась його вартість він сказати не може. В матеріалах справи наявне заперечення на всі позовні вимоги, згідно якого відповідач позовні вимоги вважає безпідставними та необгрунтованими і повністю їх заперечує, зазначаючи, що впродовж часу проживання з позивачем проводився косметичний ремонт житлового будинку та проводились окремі господарські роботи щодо проведення добудов господарських будівель, які є самочинними та на них немає жодного правовстановлюючого документа. Допитаний в судовому засіданні 06.04.2016 свідок [PERSON] суду показав, що він подарував [PERSON] хату, бо так було дешевше, чим оформити договір купівлі-продажу. Продав будинок за 1200 доларів США. Як купляли хату, [PERSON] жили разом. Допитана в судовому засіданні 06.04.2016 свідок [PERSON] суду показала, що вона товаришувала з [PERSON] . Вони жили разом і разом здійснювали переобладнання будинку. Був старий будинок, а вони достроювали і зробили його новим. Достроювали ванну, веренду, кімнати, кухню, міняли двері, вікна, переробляли повністю весь верх, на вулиці поміняли браму, ввели газ, воду, робили там ремонт, клеїди обої, ставили у ванні плитку. Було це десь 5-6 років тому. За чиї кошти це робилось вона не знає. Допитана в судовому засіданні 06.04.2016 свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] тримали худобу. Вони передавали через неї молочні продукти на Одесу, де торгувала мама [PERSON] , яка передавала останнім гроші. Їй відомо, що [PERSON] робили ремонт в хаті, поставили двері, вікна. Їм допомагала мама [PERSON] . Допитана в судовому засіданні 06.04.2016 свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] жили на квартирі, яка належала [PERSON] чи її батькам. Потім вони купили хату і пішли туди жити. В якому це було році вона не пам`ятає. Під час розгляду справи, в судове засідання, призначене на 14.09.2020, учасники справи не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, за виключенням вимог в частині розділу свійської худови, яка на даний час вже поділена в позасудовому порядку. Питання судових витрат просить вирішити відповідно до вимог процесуального законодавства. Від відповідача також надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Позовні вимоги в частині поділу свійської худоби вирішені з позивачем в позасудовому порядку. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність нез`явившихся учасників справи. Заслухавши на минулих засіданнях учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. В судовому засідання встановлено, що сторони з 26.10.2005 переребували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16.03.2016 було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 10.11.2005 серія [NUMBER] (а.с.9) та копія відповідного рішення суду (а.с.77). Згідно копії договору дарування від 05.08.2003 серія ВАМ №505425 (а.с.46) та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.10.2003 №1774880 (а.с.47) вбачається, що відповідач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Сторони проживають та зареєстровані у вищевказаному житловому будинку з 22.12.2005, про що свідчить копія домової книги (а.с.17-18). Позивач стверджує, що вищевказаний будинок був куплений ними з відповідачем у період їх спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, за спільні кошти - за 1200 доларів США, однак оформлений як договір дарування на ім`я відповідача. Відповідач же заперечує даний факт і вказує, що даний будинок був подарований йому його товаришем. Судом не досліджуєься питання правомірності набуття права власності на житловий будинок за відповідачем, оскільки дане питання не є предметом даного спору. При цьому, судом враховано, що договір дарування від 05.08.2003 на даний час є дійсним. Також позивач стверджує, що вони з відповідачем ще до укладення шлюбу, а саме з 24.01.1999 проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та просить встановити даний факт. Відповідач не заперечує проти цього. Факт спільного проживання сторін до укладення шлюбу, окрім пояснень сторін, також підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] , а також копією домової книги (а.с.14-15), згідно якої вбачається, що сторони були прописані в квартирі [ADDRESS] з 18.10.2001, яка належала батьку позивача [PERSON] , про що свідчить копія довідки Тульчинського МБТІ від 15.11.1993 №24 (а.с.13). Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Однак, КпШС України, який діяв до 01.01.2004 не передбачав юридичної можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Це новела діючого тепер Сімейного кодексу України, тобто факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути встановлений лише з 01.01.2004. Аналогічного висновку дійшла Друга судова палата Касаційного цивільного суду Верховного суду у постанові від 24.01.2020 в справі №546/912/16-ц та у постанові від 19.03.2020 в справі №303/2865/17. Таким чином, позовна вимога щодо встановлення факту спільного проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 24.01.1999 по 26.10.2005 підлягає частковому задоволенню, а саме за період з 01.01.2004 по 25.10.2005. Також судом встановлено та не заперечується сторонами, а тому доказуванню в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає, що за час спільного проживання у шлюбі сторонами було придбано спальню, яка складається з тумбочки - 2 шт., комода, ліжка, матраца, комода-дзеркала, шафи для одягу; люстри - 6 шт., телевізор, ДВД-приставку, супутникову антену і тюнер, тюль - 2 шт., стіл, пилосос, кухонну стінку, раковину для миття посуду, плиту газову, витяжку, електробойлер, морозильну камеру, меблеву стінку, січкарню, електричну тертку, дзеркало, корову, теличку, курей - 12 шт., бичка, м`який куточок, стіл, карнизи- 5 шт., штори - 6 шт., газовий котел, твердопаливний котел, холодильник, умивальник, унітаз, витяжку, ванну, електричний лобзик, велосипед, болгарку, дрель електричну, наждак електричний, млин, насос до опалювального котла, насосну станцію, автоклав, зварювальний апарат, пилку бензинову, сіно- три вантажних автомобіля, дрова в кількості 8 куб. м., кролі - 60 шт., свиноматку, поросята - 11 шт., які позивач просить поділити. Також дане майно та свійська худоба зазначені в копії акту опису майна житлового будинку по [ADDRESS] , складеного комісією від 02.10.2015 (а.с.11-12). В добровільному порядку вирішити питання про поділ спільного майна подружжя сторонам не вдалося, а тому позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Беручи до уваги, що під час розгляду справи сторони самостійно поділили між собою свійську худобу, тому на даний час відпали підстави для її розподілу між сторонами судом, а поділу підлягає лише те майно, яке зазначено позивачем у позовній заяві. Враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, тому вищевказане спільно нажите майно, як майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності підлягає поділу, визначеному позивачем у позові. Щодо позовних вимог про визнання житлового будинку з господарськими будівлями спільною власністю подружжя, де частки співвласників є рівними, судом встановлено наступне. Позивач, пред`являючи вищевказані позовні вимоги, посилається на ст.368 ЦК України та ст.62 СК України та вказує, що внаслідок її особистих, трудових і грошових затрат істотно збільшилась цінність спірного будинку, а тому наявні підстави для визнання будинку спільною сумісною власністю. На підтвердження даного факту позивачем надано наступні докази: - копію квітанції до прибуткового касового ордера від 28.10.2008 (а.с.21), згідно якої [PERSON] сплатив 72 грн за підключення конвекторного котла, ПГ; - копію накладної №4691 від 10.11.2008 (а.с.21), згідно якої [PERSON] отримав цеглу в кількості 2300 шт. за 2306,90 грн; - копії трудової книжки [PERSON] серія [NUMBER] (а.с.22-27) та трудової книжки [PERSON] серія [NUMBER] (а.с.28-32), згідно яких вбачається, що сторони за період спільного проживаання періодично працювали, а також отримували допомогу по безробіттю, матеріальну допомогу в період навчання. Відповідач же вказує, що прибудови до будинку є самочинними і на них немає правовстановлюючих документів. В свою чергу, твердження позивача, що їх з відповідачем частки рівні є хибним, оскільки майно, яке належить одному із подружжя на праві особистої приватної власності на підставі ст. 57 СК України автоматично усе не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом. Частка того з подружжя, якому належало майно, збільшується на суму його вартості до поліпшення. Оглянувши та дослідивши в судовому засіданні інвентаризаційну справу на спірний житловий будинок та договір дарування будинку від 05.08.2003 судом встановлено, що відповідачу було подаровано один одноповерховий глинобитний житловий будинок позначений на плані літерою "А", загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 24,7 кв.м., веранда "а", літня кухня "В", веранда "в", сарай "Б", погріб "П", вбиральня "Т", прибудова "б-1", огорожа 1-3. Цей дар було оцінено сторонами договору у сумі 20956 грн. Інвентаризаційна оцінка - 20956. Згідно копії рішення №6 виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницьккої області від 26.01.2010 (а.с.10) було вирішено: 1. Надати [PERSON] було надано дозвіл на добудову кімнати, кухні і ванни та обкладку житлового будинку по [ADDRESS] на закріпленій за [PERSON] земельній ділянці розміром 0,25 га.2. Отримати у районного архітектора будівельний паспорт на дане будівництво та дозвіл на проведення будівельних робіт в інспекції ДАБК. Після завершення будівництва представити будівлі державній приймальній комісії. Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений 09.02.2017 на замовлення [PERSON] , який також був оглянутий судом, вбачається, що в зв`язку з добудовою прибудови літ."А1" змінилась житлова площа будинку з 24,7 кв.м. на 59,8 кв.м. Також судом встановлено, що змінилась загальна площа будинку з 59,9 кв.м на 78,7 кв.м., а також було добудовано, окрім прибудови літ."А1", прибудова "б2", та сарай літ. "С". Згідно з висновком №345 за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складеного 29.06.2017 експертом [PERSON] : 1. За відсутності у експерта станом на час проведення дослідження інформації про ціни продажу подібного майна (житлових будинків) визначити ринкову вартість житлового будинку [ADDRESS] станом на 05.08.2003 не вбачається за можливе. 2. Ринкова вартість житлового будинку літ."А" з прибудовою загальною площею 78,9 кв.м., господарських будівель та споруд домоволодіння [ADDRESS] станом на час проведення дослідження визначена за порівняльним підходом, без урахування вартості земельного компонента, складає 329753 грн. 3.5. Вартість робіт у приміщеннях житлового будинку літ."А" з прибудовою загальною площею 78,9 кв.м., господарських будівель та споруд домоволодіння [ADDRESS] в цінах станом на час дослідження становить: 265684,13 грн. Відповідно до пункту 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Частиною 1 ст.24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Відповідно до ст.25 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружися або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Частиною 1 ст.62 СК України встановлено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2008 №11 судам роз`яснено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні підтверджено, що сторони, проживаючи спільно у спірному будинку, який належить відповідачу на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, дійсно провели в ньому будівельні та ремонтні роботи, чим істотно збільшили його вартість, при цьому ці будівельні роботи були капітальними та зумовили покращення якісних характеристик будинку (збільшення загальної та житлової площі), а також добудовували господарські будівлі. Між тим, провівши всі переобладнання та добудови, сторони у відповідності до вимог чинного законодавства та у передбачений законом спосіб не оформили їх і не зареєстрували право власності на відповідні зміни. В матеріалах справи відсутні відомості про спроби сторін оформити право власності на здійснені ними переобладнання будинку та добудови до нього у позасудовий спосіб. Суд же не може брати на себе функції компетентних державних чи самоврядних органів. У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому, за змістом ч.1 ст.376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (ч.2 ст. 376 ЦК України). Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу. Відтак, не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення даної позовної вимоги відсутні і позивач передчасно звернулась з даною вимогою до суду. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Щодо розподілу судових витрат між сторонами судом враховано наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на момент подання позову позивач не могла визначити ціну позову і нею було сплачено судовий збір в розмірі 2826,82 грн, серед яких 551,20 грн - за вимогу немайнового характеру (а.с.37) та 2275,62 грн за вимогу майнового характеру (а.с.1, 2, 38). Між тим, на момент винесення рішення судом встановлено, що позивачем судовий збір за вимогу майнового характеру був сплачений не в повному розмір, а саме, не було доплачено 3656,33 грн ( 1. (329753+32320+33390) х 1,5% = 5931,95 грн, де: 329753 грн - ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівсями відповідно до висновку експертизи, а 32320 грн та 33390 грн - сума майна, яке заявлено позивачем для поділу, 1,5% ставка судового збору. 2. 5931,95 - 2275,62 грн = 3656,33 грн, де 2275,62 грн - сума судового збору сплачена позивачем). Відтак, з врахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1115,35 грн ( 1.5931,95 грн х 37610 грн /395463 грн = 564,15 грн, де: 5931,95 грн - це сума судового збору, яка мала б бути сплачена позивачем за вимогу майнового характеру, 37610 грн - задоволені позовні вимоги майнового характеру, 395463 грн - ціна позову, яка мала б бути зазначена позивачем у позовні заяві. 2. 564,15 грн + 551 грн ( судовий збір за вимогу немайнового характеру) = 1115,35 грн.). Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем на проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: partial