Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з будівлями та спорудами по вул. Веселій 38, с-ще Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області, згідно технічного паспорту виготовленого КП "Томаківське БТІ" ДОР" на житловий будинок відповідно до експлікації приміщень: загальна площа будівлі становить 59,40 кв.м., житлова площа становить 22,90 кв.м.; згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд: житловий будинок "А-1" саман обкладений цеглою площею 87,5 кв.м.; погріб "В" цегляний площею 5,90 кв.м., що належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.1971 року за реєстром №1943. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з жовтня 2006 року, вона зареєстрована та фактично проживає у вказаному житловому будинку, що підтверджується реєстрацією в паспорті громадянина України та реєстрацією у домовій книзі. Присадибна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,15 га, перебуває в її користуванні починаючи з 2006 року, що підтверджується довідкою наданою Томаківською селищною радою від 01.02.2017 року за №223. В даний житловий будинок вона вселилася домовившись з [PERSON], яка ним володіла та передала їй його у користування. Договірних зобов'язань щодо володіння та користування житловим будинком вони не укладали. [PERSON] у свою чергу отримала домоволодіння у спадщину, оскільки на підставі п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР фактично вступила в у правління спадковим майном після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 08.11.2003 року. Вказані нею обставини підтверджуються договором купівлі-продажу від 16.12.1971 року за реєстром №1943, домовою книгою №38, в якій зареєстровані [PERSON], [PERSON] та вона, та відповідним заповітом. До цього часу вона продовжує проживати в даному будинку відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше десяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно проводить поточний та капітальний ремонти, оскільки постійно проживає та працює в с-щі Томаківка Дніпропетровської області. Крім того, сплачує кошти за комунальні послуги згідно укладених від її імені договорів на користування газом та електроенергією. Висновок ТОВ «Грандторгстрой» підтверджує, що дійсна вартість житлового будинку станом на 03.02.2017 року складає 41275 гривень. Володіння житловим будинком не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Володіння житловим будинком з жовтня 2006 року не здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності в неї підстав для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У своїй письмовій заяві представник позивачки, що діє в силу договору про надання правової допомоги та здійснення представництва від 15.02.2017 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2492 від 16.04.2012 року, просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що підтримує позовні вимоги у повному їх обсязі. Відповідач у своїй заяві просить суд вирішити справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що не заперечує проти позовних вимог. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін у справі, які скористалися правом визначеним ч. 2 ст. 158 ЦПК України, на підставі достатніх у справі доказів для вирішення спору по суті позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Набувальна давність є юридичним фактом. Рішення суду про встановлення факту спливу строку набувальної давності не замінюватиме собою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а буде лише підставою для її проведення. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обовязковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Дійсно, виходячи із першої необхідної умови обєктом володіння є житловий будинок з будівлями та спорудами по вул. Веселій (колишня Колгоспна) 38, с-ще Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області. Добросовісність володіння даним обєктом, на який поширюється строк давності підтверджується тим, що технічний паспорт на житловий будинок видано на імя [PERSON], квитанції про оплату коштів за комунальні послуги видані також на ім'я позивачки. Крім того, договір купівлі-продажу від 16.12.1971 року, посвідчений нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори, підтверджує, що [PERSON] придбала у [PERSON] вказаний житловий будинок. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом 13.12.2000 року свідчить про те, що [PERSON] розпорядилася на випадок своє смерті усім своїм майном в тому числі і даним житловим будинком на користь своєї дочки [PERSON] Позивачка вказує, що з жовтня 2006 року з дозволу [PERSON] вселилася у житловий будинок, зареєструвала своє місце проживання, про що свідчить відповідний штамп у домовій книзі, та проживає і використовує будинок на правах власника і до цього часу, про що відповідачка не заперечує. Актовий запис про смерть №141 від 10.11.2003 року наданий Томаківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану підтверджує, що власник будинку [PERSON] померла 08.11.2003 року в с-щі Томаківка Дніпропетровської області. Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №47138628 від 20.03.2017 року підтверджує, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Отже, відповідач, як спадкоємець за законом у порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та розпорядження майном, про що розпорядилася житловим будинком на свій розсуд. Позивач, проживаючи у даному житловому будинку з 04.10.2006 року, що підтверджується відміткою у домовій книзі та штампом про реєстрацію місця проживання у паспорт громадянина України, відповідно до вимог ст. 344 ЦК України порушила питання про виникнення підстав набуття права власності, за відповідним строком набувальної давності. З моменту спливу строку набувальної давності в неї, як давнісного володільця, за загальним правилом, і виникло право власності на нерухоме майно, яким вона відкрито та безперервно володіє. Положення ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом не встановлено договірних зобов'язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо) між сторонами, що вказує на відсутність підстав для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння таким майном, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Тому, виходячи із вказаного правила суд не вбачає порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок заволодіння позивачкою житловим будинком. На теперішній час, вона має право оформити за собою право власності внаслідок збігу строку визначеного саме законом для реєстрації за собою права власності на нерухоме майно. В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння).Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). На підставі викладеного та

Outcome: approved