Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], яким просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором №LGXRRX14360291 від 25 квітня 2007 року у розмірі 25327 гривень 07 копійок, з яких: 1654 гривні 13 копійок - заборгованість за кредитом; 9421 гривня 39 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 448 гривень 10 копійок - заборгованість по комісії; 12121 гривня 21 копійка - сума пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1682 гривні 24 копійки - сума штрафу за порушення виконання грошових зобов'язань за договором, а також судові витрати. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 15 травня 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 29 січня 2015 року та 15 травня 2015 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом надання кредиту. А відповідач свої зобов`язання по його поверненню у строки, встановлені договором не виконав. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту, а також сплати процентів за його користування, і комісії. А оскільки договором передбачено також і право банка на нарахування та стягнення неустойки за невиконання грошових зобов'язань, банк користуючись своїм правом просить стягнути і їх. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), 25 квітня 2007 року, звернувся до закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ: 14360570) шляхом підписання та подання заяви позичальника №LGXRRX14360291, якою просив видати йому строковий кредит у розмірі 1828 гривень 80 копійок, з метою придбання товару та сплати послуг (а.с.13-16, 8). Підписавши заяву позичальника №LGXRRX14360291 від 25 квітня 2007 року, [PERSON] також підтвердив, що ця заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та банком кредитно-заставний договір, оригінал якого він отримав (а.с.8,9-12). За цим кредитно-заставним договором, закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у сумі 1828 гривень 80 копійок, на строк з 25 квітня 2007 року по 25 квітня 2008 року включно, шляхом перерахування означеної суми на поточний рахунок продавців товару та послуги, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит зі сплатою процентів у розмірі 1,0% на місяць, комісії у вигляді щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 44 гривні 81 копійка, шляхом сплати кожного місяця, з 25 по 30 число, платежу у розмірі 207 гривень 44 копійки (а.с.8-12). Двадцять п'ятого квітня 2007 року, закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" перерахував 1524 гривні на поточний рахунок продавця товару та 304 гривні 80 копійок на поточний рахунок продавця послуги (а.с.50-63). Сімнадцятого липня 2009 року, у зв'язку із зміною типу та найменування, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК", як правонаступник закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", отримало нове свідоцтво про державну реєстрацію (а.с.15-16). Дев'ятнадцятого листопада 2014 року, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], яким просив стягнути з нього заборгованість, що виникла за кредитним договором №LGXRRX14360291 від 25 квітня 2007 року, станом на 28 жовтня 2014 року, у розмірі 25327 гривень 07 копійок (а.с.2-3). Із встановлених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту, сплати процентів за його користування, комісії та неустойки. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 25 квітня 2014 року, [PERSON] та публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" уклали змішаний кредитно-заставний договір №LGXRRX14360291, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредиту) банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у розмірі 1828 гривень 80 копійок, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за його користування, щомісячну комісію у вигляді фінансової винагороди за надання фінансового інструменту на умовах, визначених заявою позичальника №LGXRRX14360291, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами (а.с.8,9-12). Сторони договору встановили, що банк зобов'язується перерахувати 1524 гривні на поточний рахунок № [NUMBER], в Приват Банк МФО 304795, ЗКПО 2759124849 з призначенням платежу «Перерахунок коштів згідно з рахунком-фактурою № 123 від 25 квітня 2007 року, та 304 гривні 80 копійок на поточний рахунок № [NUMBER] в ПриватБанк, МФО 304795 ЗКПО 20178026 з призначенням платежу «Сплата единоразової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором №LGXRRX14360291 від 25 квітня 2007 року (а.с.8,9-12). Факт виконання банком вказаного зобов'язання, підтверджується письмовими доказами (а.с.50-63). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач та відповідач, як сторони кредитно-заставного договору встановили, що кредит надається позивачем строком на 12 місяців, по 25 квітня 2008 року включно, при цьому позичальник зобов'язується повернути кредит, зі сплатою процентів у розмірі 1,0% на місяць, комісії у вигляді щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 44 гривні 81 копійка, шляхом сплати кожного місяця, з 25 по 30 число, платежу у розмірі 207 гривень 44 копійки (а.с.8,9-12). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором №LGXRRX14360291 від 25 квітня 2007 року (а.с.8), виписки по рахунку [PERSON] (а.с.50-63), позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. У зв'язку з чим, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 28 жовтня 2014 року складає 11523 гривні 62 копійки, з яких: 1654 гривні 13 копійок - заборгованість за кредитом; 9421 гривня 39 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 448 гривень 10 копійок - заборгованість по комісії. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання у вигляді повернення кредиту та сплати процентів, на підставі кредитно-заставного договору, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту та сплати процентів та комісії Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості у розмірі 11523 гривні 62 копійки, з яких: 1654 гривні 13 копійок - заборгованість за кредитом; 9421 гривня 39 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 448 гривень 10 копійок - заборгованість по комісії, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, кредитно-заставним договором №LGXRRX14360291 від 25 квітня 2007 року встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, процентам, комісійної винагороди, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту, за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні (а.с.8,9-12). Також, кредитно-заставним договором №LGXRRX14360291 від 25 квітня 2007 року встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 (п'ятсот) гривень та 5% від суми заборгованості (а.с.8,9-12). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором №LGXRRX14360291 від 25 квітня 2007 року (а.с.7), виписки по рахунку [PERSON] (а.с.50-63), позичальник свої зобов`язання належним чином не виконував. У зв'язку з чим, банк використав своє право передбачене договором і щодо нарахування пені, розмір якої склав: 12121 гривня 21 копійка; і щодо нарахування штрафу, розмір якого склав: 1682 гривні 24 копійки, де 500 гривень це фіксована складова, а 1182 гривні 24 копійки - 5% від суми боргу та пені. Перевіряючи наявність підстав для присудження на користь банку вказаних грошових коштів у вигляді пені та штрафів, суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року (яке не є скасованим), місто Первомайськ Луганської області входить у вказаний перелік. А відповідач, згідно даних ухвали Стаханівського міського суду Луганської області мав у цьому місті зареєстроване місце проживання. Тому, суд вважає що присудженню на користь позивача підлягає тільки та пеня, яка виникла за період до 14 квітня 2014 року, і за розрахунками позивача станом на 23 вересня 2013 року вона складає: 11162 гривні 46 копійок, а у стягненні решти пені слід відмовити. При цьому суд констатує, що застосування пені у більшому розмірі (зокрема, за період прострочки платежів з 24 вересня 2013 року по 13 квітня 2014 року) у суду не має підстав, оскільки позивачем не надано розміру та розрахунку пені за цей період, а суд, з огляду на положення частини 2 статті 10 (принцип змагальності) та частини 1 статті 11 (принцип диспозитивності) ЦПК України, не має право з власної ініціативи здійснювати означені розрахунки, у таких випадках. В частині стягнення з позивача штрафу, суд вимушений відмовити з тієї ж правової підстави, але вже не частково, а повністю, оскільки з огляду на період виникнення заборгованості, на яку банк нарахував штраф (і у фіксований частині, і у процентному значенні), право на нарахування цього штрафу, банк застосував у період дії заборони. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі 22686 гривень 08 копійок, з яких: 1654 гривні 13 копійок - заборгованість за кредитом; 9421 гривня 39 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 448 гривень 10 копійок - заборгованість по комісії; 11162 гривні 46 копійок - пеня за порушення грошових зобов'язань по договору. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 253 гривні 27 копійок, та витрат, пов'язаних з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у розмірі 840 гривень, які понесені позивачем по цій справі на загальну суму 663 гривні 60 копійок, суд вважає документально підтвердженими (а.с.17,29-32,46-49), а позов підлягає задоволенню на суму 22686 гривень 08 копійок, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 979 гривень 27 копійок. Отже,

Outcome: partial