Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу, пені, 5% річних за порушення строків виконання зобов`язання, обґрунтувавши свої вимоги тим, що йому на праві власності належить нежитлова будівля загальною площею 302,2 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 01 травня 2019 року між ним та [PERSON] було укладено Договір оренди майна, терміном дії до 31 березня 2022 року, відповідно до якого він передав [PERSON] частину нежитлового приміщення, площею 199,3 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка складається з: фітнес клуб « [INFO] », 2 поверх площею 105,7 кв.м, мансарда - 93,6 кв.м. Розмір орендної плати з 01 січня 2020 року складає 25000,00 грн. на місяць. Строк сплати оренди до 20, числа поточного місяця на поточний місяць. Відповідач сплатив орендну плату за січень, лютий, березень та жовтень. З 12 березня 2020 року у країні запроваджено карантин у зв`язку з короно вірусною інфекцією, який тривав до 15 липня 2020 року. Таким чином, відповідач мав сплачувати орендну плату за весь 2020 рік за виключенням періоду з 17 березня 2020 року по 15 липня 2020 року. Відповідач не звертався до нього з вимогою про зменшення розміру орендної плати, натомість 05 жовтня 2020 року направив Лист з вимогою про розірвання Договору оренди, посилаючись на форс мажорні обставини. 15 жовтня 2020 року він направив Лист відповідачу з поясненнями про відсутність форс-мажорних обставин та запропоновано сплатити заборгованість з орендної плати. 06 листопада 2020 року на адресу відповідача була направлена Претензія, яку він отримав 10 грудня 2020 року. 30 листопада 2020 року відповідач направив повідомлення, у якому наполягав на розірванні Договору оренди приміщення. 03 грудня 2020 року він направив відповідачу Лист з повідомленням про те, що він згоден розірвати Договір оренди, однак відповідач повинен сплатити заборгованість за кредитним договором та штраф у розмірі трьохмісячної орендної плати на підставі п. 4.5 Договору. Цей Лист відповідачем отримано 09 грудня 2020 року, однак він залишений ним поза увагою та заборгованість на теперішній час ним не сплачена. Відповідно до п.4.1 Договору оренди, орендар, у випадку затримки орендної плати зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,5 % від несплаченої у строк суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної ставки НБУ за весь час порушення зобов`язання, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і 5% річних від простроченої суми. Таким чином, станом на 11 січня 2021 року загальна сума боргу складає 119042,93 грн., яка складається з: -112500,00 грн. - сума боргу; -3480,83 грн. - пеня; -1450,35 грн. - 5% річних; -1611,75 грн. - інфляційні витрати. Просить суд стягнути з [PERSON] , на його, [PERSON] , користь загальну суму боргу за Договором оренди майна від 01 травня 2019 року у розмірі 119042,93 грн., судовий збір по справі у розмірі 1190,43 грн., та витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивач, його представник направили до суду Заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] 08 лютого 2021 року до суду надав Відзив на позовну заяву в якій зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Наведеному кореспондуються обов`язок наймодавця передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню (ч.1 ст. 767 ЦК України). Разом з тим, згідно з імперативними приписами ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Відповідно до укладеного Договору оренди майна від 01 травня 2019 року п.1.1. Орендодавець надає в оренду фітнес-клуб «Fantasy». Орендар при укладанні договору оренди розраховував на отримання в оренду речі - приміщення, котре відповідає вимогам встановленим в Україні багатьма нормативно- правовими актами для приміщень спортзалів, фітнес-клубів тощо. При укладанні договору оренди Орендодавець не залучив до Договору та не підтверджував документально, що йому на праві власності належить саме частина нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , а саме тип майна фітнес-клуб « [INFO] ». Отримавши в січні 2021 року позовну заяву з додатками було встановлено, що приміщення за адресою [ADDRESS] належить Позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 лютого 2008 року, тип майна - «Магазин». При цьому Позивач в своїй позовній заяві підтверджує надання йому приміщення в оренду саме з цільовим призначенням - фітнес-клуб. Відповідно до експертного висновку 002/21 протипожежного стану об`єкта від 05 лютого 2021 року, орендована [PERSON] частина нежитлового приміщення (2 та 3 поверхи) за адресою [ADDRESS] не відповідають 15 вимогам пожежної безпеки. У разі використання орендарем частини нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , відповідно до умов укладеного договору оренди, а саме фітнес-клубу «Fantasy», з вищезазначеними недоліками стану пожежної безпеки в залежності від наслідків його буде притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» карантин віднесено до переліку форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Згідно із статтею 617 ЦК України Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до ч.4, ч.6 статті 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. При укладанні договору оренди розраховував на отримання в оренду речі - приміщення, котре відповідає вимогам встановленим в Україні багатьма нормативно-правовими актами для приміщень спортзалів, фітнес-клубів тощо з можливістю розміщення відвідувачів в спортивних залах/фітнес-залах, що позначені на інвентаризаційному плані як приміщення 2-12 площею 18,9 кв.м, 2-13 площею 17,7 кв.м, на спортивних коре матах поруч друг з друг другом. Натомість після поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 діяльність фітнес-залів/центрів стала можлива лише з обмеженням відвідувачів в залежності від площі та з обов`язковою відстанню між ними 1,5 метри, що зменшило можливість проведення тренувань в фітнес залах, визначені на інвентаризаційному плані як приміщення 2- 12 площею 18,9кв.м, 2-13 площею 17,7кв.м, з обмеженням відвідувачів в залежності від площі 10кв.м. - одна людина та з обов`язковою відстанню між ними 1,5 метри. У зв`язку з чим він вимушений зменшити кількість відвідувачів фітнес-залів з 20 осіб до 3, включаючи тренера, що економічно стало не рентабельно. А в приміщеннях залів-перукарнях зазначені на Інвентаризаційному плані як приміщення 3-19 площею 17,2 кв.м, 3-20 площею 19,9 кв.м у зв`язку з карантинними обмеженнями приймати відвідувачів стало можливим також з обмеженням відвідувачів в залежності від площі 10 кв.м на одну людину та з обов`язковою відстанню між ними 1,5 метри, що зменшило їх кількість з 10 одночасних відвідувачів та 10 майстрів до загальної кількості відвідувачів та майстрів - 3, що економічно стало не рентабельно. Просить суд відмовити у задоволенні вимог [PERSON] в повному обсязі (а.с.52-55). 15 лютого 2021 року позивач [PERSON] до суду надав Відповідь на відзив в якому зазначив, що Договір оренди майна був укладений 01 травня 2019 року. До лютого 2021 року відповідач використовував орендоване приміщення, сплачував орендну плату протягом всього 2019 року, у період січень-березень 2020 року та жовтень 2020 року. Питання щодо неможливості використання майна постало у відповідача лише після звернення до суду щодо стягнення суми заборгованості, що свідчить про надуманість цих аргументів. Відповідно до п. 1.1. Договору оренди майна від 01 травня 2019 року орендодавець надає, а орендар приймає в оренду: - частину нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , - фітнес-клуб «Fantasy», а саме: другий поверх площею 105,7 кв.м. і мансарду площею 93,6 кв.м; загальна площа, що орендується, складає 199,3 кв.м.; - обладнання та інше майно, що знаходиться у фітнес-клубі «Fantasy», згідно Акту прийому - передачі до Договору, що є його невід`ємною частиною. Належне йому нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , зазначене у правовстановлюючих документах, як нежитлове приміщення, магазин. На першому поверсі будівлі розташовані приміщення магазинів, а другий поверх та мансарда використовувались попередніми орендарями у якості фітнес-клубу « [INFO] », про що свідчить вивіска на другому поверсі будівлі. Оскільки фітнес-клуб «Fantasy» був відомим місцем у м. Слов`янську, то орендар бажав взяти в оренду вищевказане приміщення саме в якості фітнес-клубу. Мансардний поверх був влаштований під надання послуг салону краси (надання перукарських послуг, послуг манікюру, педикюру тощо). Слід зазначити, що жодних вимог про використання орендованого приміщення саме з таким цільовим призначенням договір не містить. Будівля була введена в експлуатацію 19 грудня 2007 року та відповідала всім чинним на той час будівельним нормам і правилам, що підтверджується Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. В експертному Висновку 002/21 від 05 лютого 2021 року у якості порушень протипожежних норм та правил зазначені НАПБ А.01-001-2014 «Правила пожежної безпеки в Україні», ДБН В.1.1-7:2016, ДБН В.2.2-9:2018, тобто нормативні документи, що були прийняті значно пізніше після введення в експлуатацію належної йому будівлі 19 грудня 2007 року. Варто зазначити, що відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії у часі, а тому вимоги вищевказаних державних будівельних норм не поширюються на орендоване приміщення. Крім того, відповідно до пунктів Договору оренди майна від 01 травня 2019 року до обов`язків орендаря належать: п. 2.2.3. Підтримувати майно (приміщення, обладнання) в робочому стані, за необхідності здійснювати поточний ремонт. п. 2.2.4. Забезпечити експлуатацію та поточний ремонт в приміщеннях внутрішніх інженерних мереж своїми силами та за свій рахунок. п. 2.2.10. Дотримуватись правил пожежної безпеки, санітарних, екологічних вимог і правил безпеки праці. п. 2.2.16. При отриманні майна (приміщення, обладнання) за Актом приймання-передачі перевірити справність майна у присутності Орендодавця. Якщо Орендар в момент передачі майна не переконається в його справності, майно вважається переданим йому в належному стані. На момент передачі майна з боку орендаря (відповідача) були відсутні зауваження щодо справності майна, в тому числі відповідності пожежним правилам, а тому майно вважається переданим відповідачу в належному стані, тим паче, що саме він за умовами договору мав дотримуватись правил пожежної безпеки. У зв`язку з цим порушення, що зазначені у п. п. 1, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15 Експертного висновку 002/21 від 05 лютого 2021 року, свідчать про порушення вимог протипожежних норм і правил саме з боку орендаря - відповідача. Зазначає, що позовна заява не містить вимоги щодо сплати орендної плати за час, коли була заборонена діяльність фітнес-центрів і установ побутового обслуговування, а саме з квітня 2020 року по 14 липня 2020 року, тобто за період, у який могли існувати форс-мажорні обставини. До того ж, відповідно до чинного законодавства існує певний порядок підтвердження існування обставини непереборної сили, а саме надання відповідних документів Торгово-промислової палати. Проте відповідач всупереч ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України жодних доказів не надав. Посилаючись на ст. 652 Цивільного кодексу України, відповідач зазначає про істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладанні договору. Проте ст. 652 Цивільного кодексу України регулює порядок зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин. Слід зазначити, що предметом даного договору є стягнення заборгованості з відповідача, а не питання про зміну або розірвання договору, тому ст. 652 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню. Відповідач зазначає, що він вимушений був зменшити кількість відвідувачів фітнес-залів з 20 осіб до 3, а в приміщеннях залів-перукарень з 10 одночасних відвідувачів до 3, чим підтверджує використання ним приміщення, і як наслідок, спростовує його ж твердження про неможливість використання приміщень. Щодо наданої відповідачем копії листа ГУ Держпродспоживслужби в Донецькій області №Вих-28-22/783 від 08 лютого 2021 року, то в ньому лише перелічені постанови Кабінету Міністрів України, якими впроваджувались обмежувальні заходи в діяльності суб`єктів господарювання. Однак цей лист не є доказом неможливості здійснення орендарем діяльності. До того ж, відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність відповідача припинена 31 грудня 2014 року. На підставі протоколу Слов`янської міської постійно діючої Комісії з питань техногенно - екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій №31 від 15 липня 2020 року дозволено роботу закладів фізичної культури і спорту, спортивних залів, фітнес-центрів за умови виконання постанови Головного державного санітарного лікаря України від 03 липня 2030 року №40. Згідно з п. З Тимчасових рекомендацій щодо організації протиепідемічних заходів в деяких закладах фізичної культури та спорту на період карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), затверджених Постановою Головного державного санітарного лікаря України від 03 липня 3030 року №40, дозволяється одночасне перебування клієнтів у закладі з розрахунку не більше однієї особи на 10 квадратних метрів площі зали для індивідуальних занять та однієї особи на 5 квадратних метрів площі зали для групових/командних занять (не більше 10 осіб у групі). Проведення групових, командних занять проводиться виключно за попереднім записом. Протоколом Слов`янської міської постійно діючої Комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій №37 від 13 жовтня 2020 року дозволена діяльність фітнес-центрів з прийманням відвідувачів не більше однієї особи на 10 кв.м. приміщення. Таким чином, відповідач мав можливість використовувати орендоване приміщення, змінивши графік роботи його закладу з урахуванням обмежувальних заходів. Крім того, укладаючи Договір оренди майна від 01 травня 2019 року сторони не обумовлювали сплату орендної плати в залежності від кількості відвідувачів орендаря, економічної доцільності ведення діяльності або будь-яких інших чинників. Вважає, що відповідач не навів жодними належними, допустимими та достатніми доказами ті обставини, що кількість його відвідувачів була більшою до запровадження карантинних обмежень, чи вона значно зменшилась після їх введення. Відповідно до ст. 57. Кодексу цивільного захисту України та Порядку подання і реєстрації декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2013 р. № 440, початок роботи новоутворених підприємств, початок використання суб`єктом господарювання об`єктів нерухомості (будівель, споруд, приміщень або їх частин) здійснюється суб`єктом господарювання на підставі поданої декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки (далі - декларація), а для суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику - також за наявності позитивного висновку за результатами оцінки (експертизи) протипожежного стану підприємства, об`єкта чи приміщення (далі - оцінка протипожежного стану). Декларація не подається: … 3) на використання об`єктів, що в установленому законодавством порядку приймаються в експлуатацію після завершення будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту. Будівля, розташована за адресою: [ADDRESS] , була введена в експлуатацію 19 грудня 2007 року відповідно до Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Зважаючи на це, отримання декларації не обов`язкове. До того ж, відповідач не взяв до уваги той факт, що обов`язок подання декларації покладається на орендаря у випадку, якщо така декларація не була зареєстрована власником. Просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 70-74). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 15 лютого 2008 року Слов`янською міською радою Донецької області, належить нежитлова будівля, магазин, загальною площею 302,2 кв.м. (а.с. 9,10 ,11-12,). 01 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди майна, терміном дії до 31 березня 2022 року, відповідно до якого він надав в оренду [PERSON] частину нежитлового приміщення, площею 199,3 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка складається з: фітнес клуб « [INFO] », 2 поверх площею 105,7 кв.м, мансарда - 93,6 кв.м. Розмір орендної плати з 01 січня 2020 року складає 25000,00 грн. на місяць (п. п. 1.1, 3.2, 3.3 ) (а.с. 18-19). Так, за приписами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). З Акту приймання - передачі від 01 травня 2019 року до Договору оренди майна від 01 травня 2019 року, вбачається що [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв частину нежитлової будівлі: 2 поверх нежитлового приміщення, площею 199,3 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка складається з: фітнес клуб « [INFO] », площею 105,7 кв.м, мансарда - 93,6 кв.м., а також обладнання та інше майно, що знаходиться у цій частині приміщення (перелік майна зазначений в Акті) (а.с. 20). Відповідно до ч. ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Так, відповідно до п.3.2 Договору оренди майна від 01 травня 2019 року, розмір орендної плати за майно, з 01 січня 2020 року складає 25000,00 грн., розмір орендної плати щомісяця вноситься на картковий рахунок орендодавця Позивач зазначає, що [PERSON] сплачував оренду за 2019 рік та сплатив орендну плату за січень, лютий, березень, жовтень 2020 року та оскільки в країні запроваджено карантинні заходи з боротьби з гострої респіраторної короно вірусної інфекції, то відповідач не повинен сплачувати орендну плату з 12 березня 2020 року по 15 липня 2020 року. Таким чином, відповідач має заборгованість з орендної плати приміщення 112500,00 грн. за період з 15 липня 2020 року по грудень 2020 року за виключенням жовтня 2020 року, за який відповідач сплатив орендну плату. Суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] на ті підстави, що він орендував приміщення у [PERSON] з цільовим призначенням - фітнес клуб, а коли отримав документи та інвентаризаційну справу, йому стало відомо, що дане нежитлове приміщення має цільове призначення, як магазин, оскільки цільове призначення будівлі, відповідно до п.п. 14.1. 129 1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України поділяються на житлові та нежитлові. Об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. А тому не має суттєвого значення, як орендодавець, при укладанні договору називає частину нежитлового майна, яку передає в оренду, оскільки він не змінює її цільового призначення, та передає її в оренду [PERSON] як нежитлову будівлю. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на ті підстави, що будівля не відповідає протипожежній безпеці, оскільки будівля була введена в експлуатацію 19 грудня 2007 року та відповідала всім чинним на той час будівельним нормам і правилам, що підтверджується Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (а.с. 76-78). В експертному Висновку 002/21 від 05 лютого 2021 року у якості порушень протипожежних норм та правил зазначені НАПБ А.01-001-2014 «Правила пожежної безпеки в Україні», ДБН В.1.1-7:2016, ДБН В.2.2-9:2018, тобто нормативні документи, що були прийняті значно пізніше після введення в експлуатацію належної йому будівлі 19 грудня 2007 року, що відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії у часі, а тому вимоги вищевказаних державних будівельних норм не поширюються на орендоване приміщення. Відповідно до ст. 57. Кодексу цивільного захисту України та Порядку подання і реєстрації декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2013 р. № 440, початок роботи новоутворених підприємств, початок використання суб`єктом господарювання об`єктів нерухомості (будівель, споруд, приміщень або їх частин) здійснюється суб`єктом господарювання на підставі поданої декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки (далі - декларація), а для суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику - також за наявності позитивного висновку за результатами оцінки (експертизи) протипожежного стану підприємства, об`єкта чи приміщення (далі - оцінка протипожежного стану). Декларація не подається: … 3) на використання об`єктів, що в установленому законодавством порядку приймаються в експлуатацію після завершення будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту. Будівля, розташована за адресою: [ADDRESS] , була введена в експлуатацію 19 грудня 2007 року відповідно до Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а тому отримання такої декларації для позивача [PERSON] не є обов`язковою. Що стосується посилання позивача [PERSON] на ті обставини, що при укладанні спірного Договору сторонами не оговорювалися умови щодо кількості перебування осіб у приміщенні, то суд приймає такі посилання до уваги, оскільки, дійсно умови Договору не містять посилань щодо кількості перебування осіб у приміщенні. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] на ті підстави, що при укладанні договору оренди він розраховував на отримання в оренду речі - приміщення, котре відповідає вимогам встановленим в Україні багатьма нормативно-правовими актами для приміщень спортзалів, фітнес-клубів тощо з можливістю розміщення відвідувачів в спортивних залах/фітнес-залах, що позначені на Інвентаризаційному плані як приміщення 2-12 площею 18,9 кв.м, 2-13 площею 17,7 кв.м, на спортивних коре матах поруч друг з другом. Однак після поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 діяльність фітнес-залів/центрів стала можлива лише з обмеженням відвідувачів в залежності від площі та з обов`язковою відстанню між ними 1,5 метри, що зменшило можливість проведення тренувань в фітнес залах, визначені на інвентаризаційному плані як приміщення 2- 12 площею 18,9кв.м, 2-13 площею 17,7кв.м, з обмеженням відвідувачів в залежності від площі 10кв.м. - одна людина та з обов`язковою відстанню між ними 1,5 метри., зв`язку з чим він вимушений зменшити кількість відвідувачів фітнес-залів з 20 осіб до 3, включаючи тренера, що економічно стало не рентабельно, оскільки відповідно до ч.4 ст. 762 ЦК України, орендар має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Однак [PERSON] , крім посилання на обставини щодо істотного зменшення користування орендованим майном, не надано жодного належного доказу, що саме з цього приводу він звертався до [PERSON] з пропозицією про зменшення розміру орендної плати за Договором оренди майна від 01 травня 2019 року, а відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання за договором має виконуватися належним чином. Так, відповідно до п.4.1 орендар, у випадку затримки орендної плати зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,5 % від несплаченої у строк суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної ставки НБУ за весь час порушення зобов`язання, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і 5% річних від простроченої суми. Згідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтю 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо сплати оренди за орендоване нежитлове приміщення з липня 2020 року не виконує. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.4.1 Договору оренди, у разі затримки сплати орендної плати орендар повинен сплатити пеню у розмірі 5% від несплаченої в строк суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки за весь час порушення зобов`язань, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 5% річних від простроченої суми. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту договору оренди можна зробити висновок про те, що наявність зобов`язання, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання до його фактичного виконання й не позбавляє орендодавця права на отримання сплатити суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, 5 процентів річних від простроченої суми, пені, передбачених умовами договору та ЦК України. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає до стягнення сума заборгованості за Договором оренди нежитлового приміщення, яка станом на 11 січня 2021 року складає 112500,00 грн., а також, відповідно до п.4.1 Договору оренди, 5% річних, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, який суд приймає до уваги, оскільки не викликає у суду сумніву в правильності проведеного розрахунку, складає 1450,35 грн., та інфляційні витрати у сумі 1611,75 грн. (а.с. 5). Разом з тим, суд приходить до переконання, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] пені у розмірі 3480,83 грн. не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення Проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно із додатком до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Слов`янськ Донецької області. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на момент укладання договору і на даний час зареєстрований у м. Слов`янську Донецької області, суд приходить до переконання, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у зв`язку з чим [PERSON] повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню за період з 20 липня 2020 року. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 3480,83 грн. не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до розрахунку за Договором оренди, заборгованість з пені утворилася станом на 11 січня 2021 року, з 20 липня 2020 року (а.с. 5). Приймаючи до уваги, що сума основного боргу відповідачем не сплачена, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та позивач [PERSON] має право на стягнення з [PERSON] суми боргу, яка станом на 11 січня 2021року складає 115562,10 грн., та яка складається з: -112500,00 грн. - сума боргу; -1450,35 грн. - 5% річних; -1611,75 грн. - інфляційні витрати. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.п.1,2 ч. 3, ч.8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1190,43 грн. (а.с.7). Суд прийшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за Договором оренди майна у розмірі 112500,00 грн., 5% річних від простроченої суми у розмірі 1450,35 грн., витрат від інфляційних процесів 1611,75 грн., а всього 115562,10 грн. Отже, процентне співвідношення задоволених вимог становить 97,08% ((115562,10 грн. - задоволені вимоги) / (119042,93) - заявлені позовні вимоги )*100%). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] становить 1155,67 грн.(1190,43 грн. * 97,08% / 100%). Вирішуючи вимоги [PERSON] в частині стягнення витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн., суд приходить до переконання, що в цій частині вимоги позивача також підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу, представником позивача [PERSON] - адвокатом Дементьєвою Л.В. було надано Опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги, при розгляді даної справи, відповідно до якого вартість яких складає 5000,00 грн. (а.с.33,34), а також Квитанцію від 08 січня 2021 року, з якої вбачається, що [PERSON] сплатив адвокату вартість наданих ним послуг у розмірі 5000 грн. (а.с.34), які суд приймає до уваги, як належний доказ по справі. Тому з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судові витрати по справі, понесені нею на отримання правничої допомоги у розмірі 4854,00 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог (5000,00 грн.*97,08%). На підставі викладеного,

Outcome: partial