Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свій позов обґрунтовує тим, що він з 22 листопада 2002 року по 11 серпня 2009 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі, за спільні кошти, ними було придбано квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на відповідача. Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Після розлучення вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема вказаної квартири. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Також оскільки ніякого договору про набуте майно між ними не було, воно належить кожному з них у рівних частках. Просив суд розподілити між ними спільно набуте майно, визнавши за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач, посилаючись на те, що після придбання квартири вона була виведена з житлового фонду та перебудована в магазин, уточнив позовні вимоги, просив суд розподілити між ними спільно набуте майно, визнавши за ним право власності на ? частину магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 5 грудня 2012 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Черкаське обласне управління ВАТ «Ощадбанк». Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували. Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] одружилися 21 листопада 2002 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 21 листопада 2002 року зроблено запис № 1919. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано 11 серпня 2009 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №344. Відповідно свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу від 20 січня 2004 року. Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 травня 2005 року, [PERSON] на праві приватної власності належить магазин, що розташований в [ADDRESS]. Магазин розташований на першому поверсі жилого будинку (приміщення з №4-1 по №4-3), I А, 25,7 кв.м. 23 листопада 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, [PERSON] з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з договору відновлювальної кредитної лінії, передає в іпотеку, а ВАТ «Державний ощадний банк України» цим приймає в іпотеку в порядку та на умовах визначених у договорі, предмет іпотеки, який належить [PERSON] на праві власності. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: магазин №57, який має загальну площу - 25, 7 кв.м., що є власністю іпотекодавця та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Закон України "Про іпотеку", договір іпотеки передбачає, що в судовому порядку можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в ітересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Незважаючи на те, що магазин є предметом іпотеки, та враховуючи те, що він придбаний в період шлюбу, суд вважає підставним визнати вказане нерухоме майно об'єктом права спільної сумісної власності, яке підлягають розподілу. За такими правовими підставами, суд вважає, що право власності між сторонами на магазин, має бути визнано в рівних частинах , а тому за позивачем необхідно визнати право власності на ? частину магазину, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved