Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи було уточнено про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дитини, стягнення аліментів. Вимоги позову обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 21.12.2002 року було укладено шлюб. Під час шлюбу у них народились діти - син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Між ними постійно виникають сварки, а тому збереження шлюбу є недоречним. Крім того, між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо місця проживання їх дітей. Діти сторін на сьогоднішній день проживають разом з позивачем, вона займається їх вихованням та забезпечує нормальні побутові умови, приділяє більше уваги та турботи. Разом з цим, відповідач не приділяє належної уваги їх дітям, фактично не займається їх вихованням. За наведених підстав вважає, що найбільш прийнятним для їх дітей буде визначити їх місце проживання разом з позивачем. Крім того, відповідач не надає коштів на утримання дітей, а тому вона просить суд стягувати з відповідача аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку на утримання обох дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд винести рішення про задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з позивачем, однак заперечував щодо стягнення з нього аліментів в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку, посилаючись на те, що ним щомісячно надаються кошти на утримання дітей, однак він не заперечував щоб з нього стягувались аліменти у розмірі 30% від його заробітної плати. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 грудня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, а/з № 1984. Від шлюбу подружжя мають сина - [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось, причиною розірвання шлюбних відносин стало те, що шлюбно-сімейні стосунки сторони фактично не підтримують, спільне господарство не ведуть, при цьому зберегти сім'ю та відновити свої стосунки як позивач, так і відповідач не бажають. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є наявні підстави для розірвання шлюбу. Що стосується позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей з матір'ю, судом встановлено наступне. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до Акту обстеження матеріально - побутових умов проживання дітей [PERSON] та [PERSON], затвердженого директором гімназії №39 І-ІІІ ступенів імені гетьмана України Богдана Хмельницького [PERSON] від 17 січня 2013 року, стан дітей - задовільний. Житлове приміщення, у якому проживають діти, складається з двох кімнат з хорошим ремонтом. Квартира обладнана побутовою технікою та усіма побутовими зручностями. Для дітей створені всі умови для успішного навчання і виховання. У кожного з них є власний куточок, де вони виконують домашні завдання. Діти підтримують порядок на своїх робочих місцях. Мама з бабусею слідкують за навчанням дітей, а також контролюють чим діти займаються після уроків, як проводять свій вільний час. (а.с.48) Представник третьої особи по справі - Служби в справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, в судове засідання 03.02.2014 року не з'явився, однак надали до суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] з матір'ю, оскільки це буде відповідати інтересам неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом при розгляді справи було встановлено, що позивач має місце роботи, отримує стабільний дохід, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов'язаних із вихованням дітей, обов'язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. На підставі вищевикладених правових норм, беручи до уваги обставини справи, досліджені судом при її розгляді, зважаючи на вік дітей та умови їх життя та життя їх батьків, а також те, що відповідач не заперечував, щоб діти проживали разом з матір'ю, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей, обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, однак, враховуючи вік, стан здоров'я малолітніх, відносини між сторонами, що склались у зв'язку з припиненням шлюбних стосунків, суд визначає місце проживання дітей разом з позивачем. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступне. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: - стан здоров"я та матеріальне становище дитини; - стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст.182,183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом, та за жодних обставин мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів "вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення." Відповідно до вимог ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь позивача на утримання дітей, керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням вище наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 12.03.2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач не позбавлена можливості у разі зміни матеріального стану відповідача звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, а також про стягнення додаткових витрат, пов'язаних із необхідністю придбання ліків та забезпечення літнього відпочинку дітей у спеціалізованих санаторно-курортних закладах у зв'язку із станом здоров'я. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial