Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про зміну розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач є батьком їх спільної дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання їх спільної доньки в розмірі 458 грн. 05 коп. щомісячно, на виконання якого, було видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Солонянському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції. Враховуючи те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, добровільно збільшувати розмір аліментів не зважаючи на те, що змінився гарантований державою мінімальний розмір аліментів не бажає. З посиланням на ст. 192 СК України прохала змінити розмір стягуваних з відповідача за судовим рішенням аліментів з 458 грн. 05 коп. щомісячно на 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, так як дитині необхідне нормальне харчування, одяг, та інші речі для забезпечення фізичного та духовного розвитку. Позивачка в судове засідання не з`явилась про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву згідно якої позов підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутність (а.с. 46). Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву згідно якої позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти зміни розміру стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення нею повнолітня, просив проводити розгляд справи у його відсутність (а.с. 48). Представник Солонянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч. 1 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Судом встановлено, що згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 458 грн. 05 коп. щомісячно починаючи з 07 вересня 2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9, 10). На виконання рішення суду 13 листопада 2012 року видано виконавчий лист №0438/2519/2012, який знаходиться на виконанні у Солонянському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 39). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області від 26 вересня 2009 року, позивачка уклала шлюб з [PERSON] та прийняла його прізвище - [PERSON] (а.с. 7). Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач на даний час офіційно не працює. Суд вважає, що змінився гарантований державою мінімальний розмір аліментів, і тому вимоги позивачки про зміну розміру аліментів, з врахуванням даних обставин, підлягають задоволенню. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі")». При визначенні розміру аліментів, суд також враховує, фізичний стан, відповідача, який фізично здоровий, і тому суд вважає, що вимоги позивачки про визначення аліментів в розмірі 1000 грн. є слушними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 183, 192 СК України,

Outcome: approved