Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

У липні 219 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська медіа група», про спростування недостовірної інформації. Ухвалою судді від 23.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] на сайті Інтернет-видання «Апостроф» була розміщена стаття за назвою « [INFO]» (режим доступу: [INFO] ). У вказаній публікації була оприлюднена недостовірна та така, що не відповідає фактичним обставинам справи інформація, яка негативно характеризує особу [PERSON] , зокрема: «Отмечается, что экс-чиновник еще в году получил российский паспорт и поддерживает активные связи с российским политическим бомондом.». «Так, по информации СМИ , уже в марте 2014 года [PERSON] получил по ускоренной схеме паспорт гражданина Российской федерации серии [NUMBER] . В июне загранпаспорт серии [NUMBER].». «Сразу по приезде в Москву он стал главой правления промоутсрской компании М-1 Global...». «Известно, что вместе с [PERSON] и его сетью бойцовских клубов [INFO] он принимал активное участие в мероприятиях Национального антинаркотического Союза РФ, в том числе в оккупированном Крыму. В тот период на страницах соцсетей он выступал за "правильность" политики кремлевского агрессора и политическую ущербность независимой Украины.». «... [PERSON] оказался во власти благодаря протекции влиятельного луганского регионала [PERSON], который был его партнером в ООО "Укрпромтрейд". В должности главы Госземагентства оказался с подачи Министра АПК [PERSON] .» «Наиболее "громкой" была схема отчуждения подконтрольных Госземагентству земель на подставных лиц с дальнейшей легализацией, а также передачей в аренду под застройку без компенсации сельскохозяйственных убытков более 1000 га госпредприятия "Пуща Водица"». Зазначена відповідачем інформація є неправдивою та недостовірною, справляє негативний вплив на ділову репутацію позивача. Водночас, в позові вказано, що: [PERSON] не має російського громадянства, він не пов`язаний з будь-якими російськими компаніями, він не виступав за «правильність політики кремлівського агресора» і не висловлювався негативно в сторону України, [PERSON] не був знайомий з міністром АПК [PERSON] до його призначення головою Держземагентства, а згадка в статті про державне підприємство «Пуща Водиця» взагалі є абсурдною, оскільки останнє повністю знаходилось у підпорядкуванні Міністерства АПК, а не Держземагентства. З метою досудового врегулювання спору. 04.07.2019 на адресу редакції веб-порталу направлено вимогу про видалення недостовірної інформації. Вимога направлялась як на офіційну електронну адресу, так і засобами поштового зв`язку. Враховуючи, що оскаржувана інформація не була видалена та/або спростована, було вирішено звернутись до суду. Тому позивач просив суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська медіа група» (ідентифікаційний код 39396997) спростувати недостовірну інформацію, поширену на Інтернет ресурсі (веб-сайті) «Апостроф» з доменним ім`ям [INFO] під назвою (мовою оригіналу): « [INFO]» (режим доступу: [INFO] ) наступного змісту: «Отмечается, что экс-чиновник еще в году получил российский паспорт и поддерживает активные связи с российским политическим бомондом.». «Так, по информации СМИ, уже в марте 2014 года [PERSON] получил по ускоренной схеме паспорт гражданина Российской федерации серии [NUMBER] . В июне загранпаспорт серии [NUMBER].». «Сразу по приезде в Москву он стал главой правления промоутсрской компании М-1 Global...». «Известно, что вместе с [PERSON] и его сетью бойцовских клубов [INFO] он принимал активное участие в мероприятиях Национального антинаркотического Союза РФ, в том числе в оккупированном Крыму. В тот период на страницах соцсетей он выступал за "правильность" политики кремлевского агрессора и политическую ущербность независимой Украины.». «... [PERSON] оказался во власти благодаря протекции влиятельного луганского регионала [PERSON], который был его партнером в ООО "Укрпромтрейд". В должности главы Госземагентства оказался с подачи Министра АПК [PERSON] .» «Наиболее "громкой" была схема отчуждения подконтрольных Госземагентству земель на подставных лиц с дальнейшей легализацией, а также передачей в аренду под застройку без компенсации сельскохозяйственных убытков более 1000 га госпредприятия "Пуща Водица"», а судові виграти покласти на відповідача. В судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволені, суду пояснив, що відповідач не є першоджерелом інформації та фотографій, викладених в статті, а в публікації міститься посилання на сайт першоджерела. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності з ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Як вбачається з матеріалів справи, а саме долученої до позовної заяви роздруківки, [INFO] на сайті Інтернет-видання «Апостроф» була розміщена стаття за назвою « [INFO]» (режим доступу: [INFO] ) наступного змісту : «Отмечается, что экс-чиновник еще в году получил российский паспорт и поддерживает активные связи с российским политическим бомондом.». «Так, по информации СМИ, уже в марте 2014 года [PERSON] получил по ускоренной схеме паспорт гражданина Российской федерации серии [NUMBER] . В июне загранпаспорт серии [NUMBER].». «Сразу по приезде в Москву он стал главой правления промоутсрской компании М-1 Global...». «Известно, что вместе с [PERSON] и его сетью бойцовских клубов [INFO] он принимал активное участие в мероприятиях Национального антинаркотического Союза РФ, в том числе в оккупированном Крыму. В тот период на страницах соцсетей он выступал за "правильность" политики кремлевского агрессора и политическую ущербность независимой Украины.». «... [PERSON] оказался во власти благодаря протекции влиятельного луганского регионала [PERSON], который был его партнером в ООО "Укрпромтрейд". В должности главы Госземагентства оказался с подачи Министра АПК [PERSON] .» «Наиболее "громкой" была схема отчуждения подконтрольных Госземагентству земель на подставных лиц с дальнейшей легализацией, а также передачей в аренду под застройку без компенсации сельскохозяйственных убытков более 1000 га госпредприятия "Пуща Водица"». Представник позивача 04.07.2019 року звертався до відповідача з вимогою про видалення недостовірних даних, на яку 19.07.2019 року була надана відповідь про те, що в статті «Апостроф» посилався на статтю інтернет порталу (видання) «Українська правда» розділ «Таблоід» ([INFO]), про що свідчить відповідне посилання в даній статті, а тому редакція не вбачає порушення Закону України «Про інформацію». Усі виключні майнові і немайнові авторські права на інформацію, що розміщується на сайтах Інтернет-холдингу "Українська правда" (Українська правда (www.pravda.com.ua), ТаблоID (tabloid.pravda.com.ua), Українська правда, Життя (life.pravda.com.ua), Українська правда . Блоги (blogs.pravda.com.ua), Економічна правда (www.epravda.com.ua), Історична правда (www.istpravda.com.ua)) належать інтернет-виданню "Українська правда" та авторам публікацій, якщо в тексті не вказується інше. Під інформацією маються на увазі всі матеріали, що розміщуються на сайті - статті, авторські колонки, новини, блоги, інтерв`ю тощо. Інтернет-виданням дозволяється безкоштовно використовувати інформацію, розміщену на сайтах Інтернет-холдингу "Українська правда", за умови гіперпосилання та згадки першоджерела не нижче другого абзацу або іншим чітким проявом джерела інформації (плашки, логотипу або повної назви сайту), який видно у першому екрані пристрою (в тому числі смартфону, планшету тощо). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27 лютого 2009 р. за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1 зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). За порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (ст. 20 Закону України «Про інформацію»). Громадяни, юридичні особи, державні органи і органи місцевого самоврядування, а також їх уповноважені представники мають право вимагати від інформаційного агентства спростування розповсюджених про них відомостей, що не відповідають дійсності, принижують їх честь та гідність. Спростування здійснюється інформаційним агентством, яке розповсюдило таку інформацію. Інформація, що не відповідає дійсності, має бути спростована як інформаційним агентством, так і розповсюджувачем цієї інформації. Відшкодування матеріальної і моральної шкоди за розповсюдження інформації, що спростовується, здійснюється у порядку, передбаченому законодавством (ст. 33 Закону України «Про інформаційні агентства») . Інформаційне агентство, суб`єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація: 1) одержана від інших інформаційних агентств або засобів масової інформації і є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих цими агентствами чи засобами масової інформації, та якщо вони були спростовані відповідно до статті 33 цього Закону; 2) міститься у відповіді на запит на інформацію, поданий відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", або у відповіді на звернення, подане відповідно до Закону України "Про звернення громадян"; є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; є результатом внесення змін, скорочень чи редагування продукції інформаційних агентств, здійснених без їх відома розповсюджувачем чи споживачем інформації; законом передбачено звільнення або непритягнення до відповідальності за такі дії (ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства»). Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7 ст. 277 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи пояснення та надані по справі докази, суд вважає, що інформація, зазначена на сайті Інтернет-видання «Апостроф» була розміщена стаття за назвою « [INFO] » є оціночним судженням, крім того, позивачем не надано доказів її недостовірності, а тому, враховуючи п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до п.21. Постанови від 27.02.2009 р. за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Європейський суд з прав людини неодноразово у справах категорії про захист честі, гідності та ділової репутації звертав увагу на те, що межі допустимої критики ширші, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова та вчинку як з боку преси, так і громадського загалу, і, як наслідок, повинен виявляти більше терпимості. В Рішенні Європейського Суду по справі «Обершлік проти Астрії (№ 1)» від 26 квітня 1995 року зазначено: «57. Суд нагадує, що свобода вираження поглядів гарантована ч. 1 ст. 10, становить одну, з основних підвалин демократичного суспільства і є однією з найістотніших умов для його прогресу та самореалізації кожної особи. Без шкоди для ч. 2 цієї статті, вона стосується не лише «інформації» або «ідеї», які схвально приймаються чи до яких ставляться необразливо або з байдужістю, а й таких, що шокують, ображають чи бентежать; такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких би не було б «демократичного суспільства».

Outcome: dismissed