Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом до про стягнення заборгованості з [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Біс», Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елемент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кетерінг-Дніпро» про стягнення кредитної заборгованості (т. 1, а.с. 2-6). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2015 року позовні вимоги в частині відповідача [PERSON] залишено без розгляду (т. 2, а.с. 132). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біс», Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Елемент», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кетерінг-Дніпро» закрито (т. 3, а.с. 7-8). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 14 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] [PERSON] (далі [PERSON]Е.І.) було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER], відповідно до умов якого позивач надав йому кредит у сумі 200\~000 доларів США, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 14 березня 2017 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи від дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 13,9 % річних. З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника 26 січня 2010 року між позивачем та [PERSON] (далі [PERSON]О.) було укладено договір поруки № 241913, 14 березня 2008 року між позивачем та [PERSON] (далі [PERSON]О.) було укладено договір поруки № 11315155000/П3, 14 березня 2008 року між позивачем та [PERSON] (далі [PERSON]П.) укладено договір поруки № 11315155000/П4, за умовами яких поручителі зобовязалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобовязань, що виникли з указаного кредитного договору. Попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим станом на 20 квітня 2015 року заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 54\~167,01 доларів США та пені 57\~122,06 грн. Представник позивача [PERSON] у поданому до суду клопотанні просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 244). Представники відповідачів та відповідачі у справі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Приписами ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Частиною 2 ст. 169 Кодексу передбачено, що неявка представника в судове засідання без поважних причини або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Ураховуючи, що розгляд справи триває значний час, відповідачі належним чином повідомлялися про призначені у справі судові засідання, а також зважаючи на те, що за клопотанням відповідача [PERSON] призначалося проведення судової почеркознавчої експертизи у справі, кошти за виконання якої сплачені не були та експертиза не проведена, тобто сторони знали про існування відповідного спору у провадженні суду, а тому судом визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 14 березня 2008 року між позивачем та [PERSON]Е.І. було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11315155000, відповідно до умов якого банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у доларах США в сумі 200\~000 доларів США, що дорівнює 1\~010\~000 грн., а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише в разі надання банком кредиту в іноземній валюті. Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті договору, для чого надає до банку письмову заяву (за формою згідно вимог банку), в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява позичальника, укладена та надана згідно з умовами цього договору, є підставою для видачі банком траншу позичальнику. Сторони домовилися, що банк надає позичальнику кредит у формі кредитної лінії, ліміт якої встановлюється у розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору. При цьому надані в межах загальної суми кредиту транші після їх повернення до банку не поновлюють загальну суму кредиту. Пунктом 1.2 цього договору сторони погодили, що надання кредиту здійснюється у наступний термін не пізніше 14 березня 2017 року. Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 13 березня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору. Пунктом 1.3 договору визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,9 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. У п. 4.1 укладеного між указаними сторонами договору визначено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: -в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні, -в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті, -пеня нараховується за кожен день прострочення включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Відповідно до п. 6.1 договору сторони,

Outcome: approved