Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати майно, а саме: житловий будинок №97, розташований в садівничому товаристві житлового типу "Перлина" Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області; меблі, а саме: кухня вартістю 10000 грн., диван №1 вартістю 3000 грн., диван №2 вартістю 5000 грн. диван №3 вартістю 1500 грн., меблі спальної кімнати вартістю 8000 грн.; автомобіль [NUMBER], чорного кольору, 2008 року випуску; трейлер "WOLFBART" WOLF 390, 1977 року випуску, зареєстрований 30.01.2016 року, спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право приватної власності на житловий будинок №97, розташований в садівничому товаристві житлового типу "Перлина" Великокардашинської сільської ради Голопристанського району, меблі, а саме: кухня вартістю 10000 грн., диван №1 вартістю 3000 грн., диван №2 вартістю 5000 грн., диван №3 вартістю 1500 грн., меблі спальної кімнати вартістю 8000 грн.. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у шлюбі з 19.07.1986 року. За час перебування у шлюбі подружжям придбано за спільні кошти вищевказане майно. Згоди про поділ майна набутого за час шлюбу між сторонами не досягнуто. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти визнання права власності за [PERSON] на автомобіль [NUMBER], та трейлер "WOLFBART" WOLF 390, 1977 року випуску, зареєстрований 30.01.2016 року, не заперечувала. Представник [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позовом визнала в повному обсязі та не заперечувала щодо їх задоволення. Наполягала на визнанні права власності за [PERSON] на автомобіль [NUMBER], та трейлер "WOLFBART" WOLF 390, 1977 року випуску, зареєстрований 30.01.2016 року. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.07.1986 року. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто наступне майно: житловий будинок №97, розташований в садівничому товаристві житлового типу "Перлина" Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області; меблі, а саме: кухня вартістю 10000 грн., диван №1 вартістю 3000 грн., диван №2 вартістю 5000 грн. диван №3 вартістю 1500 грн., меблі спальної кімнати вартістю 8000 грн.; автомобіль [NUMBER], чорного кольору, 2008 року випуску; трейлер "WOLFBART" WOLF 390, 1977 року випуску, зареєстрований 30.01.2016 року. Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю. Згідно роз'яснень, наданих в п.п. 24 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно вимог\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частина 3 ст. 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пленум Верховного Суду України в постанові №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд дійшов висновку, що оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку майна, яке є приватною власністю чоловіка або дружини, воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Крім того, суд бере до уваги і позицію відповідача, який позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно\~\~положень ч.4\~ст.174 ЦПК України\~є підставою для\~\~ухвалення рішення про задоволення позову. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України в зв'язку з задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4000 грн., в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: approved