Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу та супроводу батька та на оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу за межі України, до досягнення дитиною 16-річного віку. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 10 вересня 2009 року по серпень 2013 року. 14 серпня 2013 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між ними розірвано. Зазначає, що після розірвання шлюбу вона продовжує проживати у м. Черкаси. Відповідач значний час календарного періоду року перебуває у м. Києві. За час шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON], яка після розірвання шлюбу проживає з нею. Вказує, що відповідач розвитком дитини не цікавиться, не приймає участів утриманні та вихованні спільної дочки [PERSON], чинить перешкоди їй у здійсненні нею заходів, спрямованих на покрашення фізичного, духовного, інтелектуального розвитку дочки. Зокрема, відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон у необхідний час, не надає матеріальної допомоги, як у грошовій так і у натуральній формі для здійснення таких поїздок за кордон. Позивач вказує, що має матеріальну можливість на даний час вивозити дочку на відпочинок за кордон, але не може цього робити у необхідний момент, так як відповідач з причини тривалої відсутності його у м. Черкаси фактично чинить перешкоди, штучно створює додаткові перепони щодо надання формального дозволу, без врахування інтересів перш за все дитини. Просить суд надати їй дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу її батька [PERSON] до досягнення дитиною 16-річного віку; надати їй дозвіл без згоди батька [PERSON] оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої дочки [PERSON], за межі України, до досягнення дитиною 16-річного віку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в пловному обсязі та просила його задоволити. Зазначила, що в майбутньому має намір оздоровлювати дитину за межами України, а саме, в США, країнах Європейського союзу, Терції, Єгипті. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Зазначив, що в зв'язку з тим, що він значний проміжок часу знаходиться за межами міста, тому не має можливості надавати нотаріальну згоду на виїзд дитини. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування м. Черкаси Сень Н. М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], пояснення відповідача [PERSON], думку представника третьої особи Органу опіки та піклування м. Черкаси Сень Н. М.., вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2009 року по 14 серпня 2013 року. Шлюб розірвано на підставі рішення № 712/4563/13-ц Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 серпня 2013 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] народжечня. З моменту припинення спільного проживання та до теперішнього часу дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідач участі в утриманій дитини не приймає, життям доньки не цікавиться. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4, 7 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.п.16,18 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995р., № 231, відомості про дітей, які не досягли 18-річного віку і їдуть за кордон разом з батьками, записуються в паспорті батьків; самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків; за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. За умовами ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4. Постанови КМ України від 27.01.1995, №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, або його нотаріально засвідченої копії. Статтями 7, 155 Сімейного Кодексу України встановлено - дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтями 3,6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, учасником якої Україна стала 27.09.19991р., встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 27 цієї Конвенції передбачає - держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення ,оскільки, дочка проживає з позивачкою, вона одноособово її виховує, несе усі основні матеріальні витрати на її утримання, та вона фактично несе основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для нормального та здорового розвитку дитини, відповідає інтересам дитини, оскільки позивачка має намір забезпечити повноцінний відпочинок дочці в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. На підставі: ст. 33 Конституції України; ст. 2, 4, 7 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"; п.п.16,18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМ України від 31.03.1995р. №231; п. 4. Постанови КМ України від 27.01.1995, №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України"; ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України; Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ,ст..ст. 8, 10, 11, 60, 88, 200, 212, 213 ЦПК України, суд-,

Outcome: approved