Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Київпастранс» про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Свої вимоги мотивує тим, що 18 березня 2016 року о 17.50 год. на пр. Московському, в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю тролейбуса "ЛАЗ Е 301 ДІ" д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить КП "Київпастранс", та автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача. Зазначив, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У результаті дій третьої особи, під його керуванням автомобіль [NUMBER], отримав пошкодження на суму 11 968 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № ФГ-000002254 від 10.06.2016 року ФОП «[PERSON].». Крім того, зазначає, що внаслідок ДТП йому була заподіяна моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, пов'язаних з пошкодженням автомобіля. Посилаючись на те, що КП "Київпастранс" в добровільному порядку відмовляється відшкодовувати збитки, позивач просив стягнути з КП «Київпастранс» на свою користь 11 968 грн. майнової шкоди, 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати. У судове засідання позивач та його представник не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача направив на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та у відсутність позивача та задовольнити позовні вимоги (а.с. 41). Представник відповідача КП «Київпастранс» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вказала, що КП «Київпастранс» відповідно до платіжного доручення №СОЗ06086/1 від 13 липня 2016 року відшкодувало позивачу матеріальну шкоду у розмірі 11 968 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди пояснила, що дані вимоги є необґрунтовані та позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди в розмірі 3 тис. грн. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомили. Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, автомобіль [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 5). Згідно довіреностей від 07.11.2010 року та 31.10.2011 року [PERSON] уповноважив [PERSON] на володіння та розпорядження автомобілем [NUMBER] (а.с. 6-7). Судом встановлено, що тролейбус "ЛАЗ Е 301 ДІ" д.н.з [NUMBER] належить КП «Київпастранс», що не заперечувалося представником відповідача у судовому засіданні. 18 березня 2016 року о 17.50 год. на пр. Московському, в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю тролейбуса "ЛАЗ Е 301 ДІ" д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить КП "Київпастранс", та автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 8). Внаслідок даного ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження на суму 11 968 грн., що підтверджується актом виконаних робіт № ФГ-000002254 від 10.06.2016 року ФОП «[PERSON].» (а.с. 9). Позивач погодив обсяг та вартість робіт, прийняв транспортний засіб без претензій щодо наданих послуг. Згідно фіскального чеку №0000324400009 від 10.06.2016 року позивач відповідно до наданих послуг сплатив на користь ФОП «[PERSON].» кошти у розмірі 11 968 грн. ( а.с. 11). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ч. 2 ст. 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно роз'яснень п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідальність юридичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією в трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, тимчасовим, сезонним, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації». Судом встановлено та не заперечувалось представником КП «Київпастранс», що в день скоєння ДТП [PERSON] перебувала у трудових відносинах з КП «Київпастранс». Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності їх вини у завданні шкоди позивачам. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що КП «Київпастранс» є особою відповідальною за заподіяну позивачу матеріальну шкоду. У судовому засіданні представник відповідача вказала, що КП «Київпастранс» відповідно до платіжного доручення №СОЗ06086/1 від 13 липня 2016 року відшкодувало позивачу матеріальну шкоду у розмірі 11 968 грн. (а.с. 43). З урахуванням зазначеного, беручи до уваги те, що відповідач відшкодував матеріальну шкоду у повному обсязі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з КП «Київпастранс» матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України. Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4). У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. У зв'язку з пошкодженням автомобіля, неможливістю його використання за призначенням, [PERSON] зазнав душевних страждань. Враховуючи глибину душевних хвилювань та порушення нормального порядку життя позивача, суд приходить до висновку про те, що у зв'язку з пошкодженням автомобіля позивача внаслідок винних дій відповідача йому було заподіяно моральну шкоду у розмірі 400 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, як це передбачено ст. 23, 1167 ЦК України. Разом з тим, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі до 3 тис. грн. Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з урахуванням пропорційності задоволених витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial