Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що на протязі 2011-2013 років вона перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] вона народила доньку [PERSON] , батьком якої є відповідач, який подав до відділу РАЦС заяву про визнання батьківства відносно доньки, на підставі чого в актовий запис про її народження внесені відомості про відповідача, як про батька та змінено прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Спільне життя між нею та відповідачем не склалося та в грудні 2013 року вони розійшлись. Не дивлячись на добровільне визнання себе батьком дитини, відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, дитину не відвідує, її життям не цікавився, участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, матеріально дитину не забезпечує. Всі питання щодо виховання, навчання та розвитку доньки вирішуються нею самостійно, дитина повністю знаходиться на її утриманні. Свою поведінку відповідач змінювати не бажає. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явилася, а представила заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання також не з`явився, проте надіслав суду заяву, в якій зазначає, що позов визнає повністю, справу просить розглядати за його відсутності. Представник третьої особи - головний спеціаліст служби у справах дітей виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області Топчій В.М. в судове засідання також не з`явилася, а представила заяву, в якій підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі, просить розглядати справу без її участі, а позов задовольнити. Крім того, представила суду висновок виконавчого комітету про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] . Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову реєстраційної служби Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є відповідач по справі [PERSON] та позивач [PERSON] ( а.с.7). Відповідач записаний батьком дитини згідно його заяви про визнання батьківства від 13.02.2013, що вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану №00033138124 від 12.10.2021 (а.с. 8). Малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.9) Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає по [ADDRESS] (а.с. 19,27). Малолітня [PERSON] навчається у 3-В класі Глухівської загальноосвітньої школи I-III ступенів №6 Глухівської міської ради Сумської області. Відповідач участі у вихованні доньки не бере, батьківські збори не відвідує, шкільним життям дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, що вбачається з довідки Глухівської загальноосвітньої школи I-III ступенів №6 Глухівської міської ради Сумської області № 01-12/519 від 11.10.2021 (а.с.11). За інформацією Глухівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) "Журавка" від 11.10.2021 за час перебування дитини [PERSON] з 05.09.2014 по 25.08.2019 у вказаному закладі батько дитини [PERSON] взагалі не брав участі у вихованні доньки. Батьківські збори не відвідував, перебуванням дитини в освітньому закладі не цікавився, з вихователями не спілкувався, через те, що кілька разів з`являвся до садочка в нетверезому стані. Вихованням дитини протягом перебування її в ЗДО займалася лише мати ( а.с.10). Згідно висновку виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 14.12.2021 за № 867/02-41 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , встановлено, що [PERSON] повністю розуміючи наслідки своєї винної поведінки, не має бажання змінити її, самоусунувся від належного виконання батьківських обов`язків щодо виховання, матеріального забезпечення та морального розвитку дитини, систематично порушує право дитини на забезпечення батьками піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Винність своєї поведінки і всі правові наслідки розуміє. З позбавленням його батьківських прав згоден. Під час співбесіди з малолітньою [PERSON] , остання розповіла, що вона знає хто її тато та те, що він дуже часто перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Інколи, випадково зустрівши батька, постійно чує дошкуляння та зауваження, тому вона соромиться його, не має бажання спілкуватися з ним, не хоче, щоб [PERSON] був її батьком. Враховуючи вищевикладене, виконавчий комітет Глухівської міської ради Сумської області як орган опіки та піклування дійшов висновку за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.37). З наданих суду відповідачем пояснень вбачається, що останній не перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , визнав батьківство щодо дитини. Але приймати участь у її вихованні та утриманні не вважає за потрібне. Також не вважає за необхідність і піклуватися за здоров`я дівчинки, фізичний і духовний розвиток та забезпечення матеріально всім необхідним, адже у неї є мати. Він був згоден тільки надати прізвище і по батькові дитині, більше ні про що не мало бути мови. Винність своєї поведінки і всі правові наслідки розуміє ( а.с.38) Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а відповідно до частини четвертої статті 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України). Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Аналізуючи перелічені вище докази та норми діючого законодавства, що регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо нехтує та ухиляється від своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини, оскільки зовсім не займається її вихованням, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не цікавиться її життям, не спілкується з нею, не відвідує, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріально дитину ніяким чином не забезпечує, і таким відношенням до неї, порушує її права та інтереси. Обставин, які якимось чином перешкоджали б відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки, судом не встановлено. А тому, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, суд вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] . Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 908 грн. судового збору, так як за законом позивач звільнений від його сплати.

Outcome: approved