Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення з громадянина Канади [PERSON] на його користь грошових коштів, на виконання Договору № 367 про надання правової допомоги від 15.07.2016 року, Додатку № 1 до договору № 367 про надання правової допомоги від 15.07.2016 року та Акту № 1 приймання передачі наданих послуг від 12 вересня 2018 року в розмірі 100 000 гривень, а також про звернення стягнення на грошові кошти громадянина Канади [PERSON] , що знаходяться на зберіганні а АБ «Укргазбанк» в розмірі 2 182 доларів США, внесені згідно квитанції № 9013_26 від 13.09.2017 року, 250 Євро, внесені згідно квитанції № 9013_27 від 13.09.2017 року та 79 500 угорських форинтів внесені згідно квитанції № 9013_25 від 13.09.2017 року, здані до банку уповноваженою особою ГУНП в Закарпатській області на виконання ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2017 року у справі № 303/7587/16-к, шляхом зобов`язання АБ «Укргазбанк» перерахувати вказані грошові кошти на рахунок [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що 15.07.2016 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги № 367. Згідно п.2.1 вказаного договору правова допомога надається адвокатом на платній основі і її розмір узгоджений в додатку № 1 до договору. Оплата послуг адвоката рахується погодинно 70 євро за фактично надану 1 годину правової допомоги. 12.09.2018 року між сторонами погоджений та підписаний акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого клієнт підтвердив надання адвокатом правової допомоги на загальну суму в національній валюті 470 967,00 гривень. Сторонами узгоджено наступний порядок сплати узгодженого розміру гонорару: перша частина гонорару у розмірі 100 000 гривень повинна бути сплачена не пізніше 10 календарних днів з моменту підписання вказаного акту, а решта гонорару не пізніше 01.01.2019 року. Строк сплати першої частини гонорару сплив 22.09.2018 року, однак на рахунок позивача від відповідача [PERSON] жодних коштів не надходило. 15.07.2016 року слідчим суддею Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Щербан П.П. у кримінальному провадженні № 12016070040001527 було винесено ухвалу про арешт майна громадянина Канади [PERSON] , який ухвалою слідчого судді від 08.08.2017 року в справі № 303/7587/16-к було частково скасовано та зобов`язано слідчого в строк до 15.09.2017 року повернути особисто власнику його паспорт та внесені на депозитний рахунок грошові кошти. Виконуючи вказану ухвалу, уповноваженою особою органу досудового розслідування, 13.09.2017 року було внесено на рахунки АБ «Укргазбанк» грошові кошти, які належать відповідачу [PERSON] в розмірі 2 182 доларів США, 250 Євро та 79 500 угорських форинтів. Таким чином, позивач вважає, що його вимоги можуть бути частково задоволені за рахунок вказаних коштів. З позовною заявою, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (а.с.2). Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачам було направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами 27.05.2019 року. Однак, у наданий судом строк та станом на 30 липня 2019 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористалися, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідачів подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. 11.06.2019 року представником відповідача АБ «Укргазбанк» подано відзив на позов з якого вбачається, що відносно позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] банк ніяких заперечень не має, оскільки немає ніякого відношення до правовідносин між ними, як сторонами спору. Відносно позовної вимоги про звернення стягнення на грошові кошти, які знаходяться на зберіганні у банку, то вважають таку безпідставною, оскільки позивачем не доведено ті обставини на які він посилається як на підставу вказаної вимоги, позивачем не враховано наявність кримінального провадження щодо відповідача [PERSON] та проведених слідчих і судових дій у ньому, а тому вказана вимога не підлягає до задоволення. Крім того, позивачем безпідставно залучено АБ «Укргазбанк» як відповідача у вказаному спорі, хоча банк не є і не може бути стороною у вказаній справі, оскільки між позивачем і банком відсутні будь які правовідносини. Відносно звернення стягнення на кошти, що знаходяться на зберіганні в АБ «Укргазбанк» то така вимога не може бути задоволена та виконана оскільки вказані кошти, як речовий доказ, відповідно до ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Морозової Н.Л. від 08.08.2017 року у справі № 303/7587/16-к поміщені посадовою особою Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області на відповідне зберігання до прийняття рішення в кримінальному провадженні № 12016070040001907, внесеному в ЄРДР 28.08.2016 року. Позивачем не надано доказів, що у вказаному кримінальному провадженні прийнято кінцеве рішення, яким би ці грошові кошти, як речові докази поверталися власнику [PERSON] , а останній відповідно дав дозвіл на їх зарахування на рахунок позивача, або прийнято кінцеве рішення яке б давало підстави звертати стягнення на вказані грошові кошти на користь позивача. Крім того, банк є лише зберігачем коштів, а знімати вказані кошти чи перераховувати їх може виключно розпорядник коштів - ГУНП в Закарпатській області. Крім того, 11.06.2019 року представником відповідача АБ «Укргазбанк» подано заяву-клопотання про зміну процесуального статусу, в якій просить змінити процесуальний статус АБ «Укргазбанк» з відповідача, на третю особу, що не заявляє самостійних вимог. Згідно ч.2 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З огляду на наведене, відповідач не наділений правом заявляти клопотання про заміну процесуального статусу. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст.20 ч.1 ЦК України, ст.ст.12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч.2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст.89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що 15 липня 2016 року між адвокатом Мельник Павлом Петровичем та [PERSON] укладено договір № 367 про надання правової допомоги та Додаток № 1 до вказаного договору (а.с. 6, 7). За умовами п.1.2 Додатку оплата послуг адвоката (гонорар) розраховується погодинно в розрахунку 70 євро за фактично надану одну годину правової допомоги. Сторонами, 12.09.2018 року, підписано Акт приймання-передачі наданих послуг, в п.2 якого узгодили наступний порядок сплати узгодженого розміру гонорару, перша частина гонорару у розмірі 100 000,00 гривень повинна бути сплачена не пізніше десяти календарних днів, з моменту підписання акту виконаних робіт, а інша частина у розмірі 370 967,00 гривень не пізніше 01.01.2019 року (а.с.10 - 12). Відповідно до статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладення, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Згідно із статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у випадку, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1000 ЦК України, статті 1003 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений)зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. За змістом положень статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Однак, станом на день звернення позивача з даним позовом до суду відповідач зазначеної суми позивачу не сплатив, хоча фактично (реально) отримав правову допомогу в повному обсязі. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною другою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених, змістом зобов`язання (неналежне виконання). Однак, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України в постанові від 15.12.2015 року у справі № 21-4266а15. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підтвердження факту надання правової допомоги, крім акту приймання-передачі наданих послуг, позивачем надано ряд документів, де він приймав участь та виконав свої договірні зобов`язання і які вказують на фактичне виконання робіт згідно договору, а саме: копії клопотань, запитів, ухвал, листів і т.д. (а.с.86-131). Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. На сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу. Надання платної правової допомоги регламентується законодавством про адвокатуру. У договорі про надання правової допомоги підозрюваному, обвинуваченому, потерпілому, цивільному позивачеві, цивільному відповідачеві визначається їх обов`язок сплатити гонорар за правозахисні дії захисника, а у випадку необхідності й фактичні витрати, пов`язані з виконанням договору. Ці витрати не включаються до суми гонорару, який є винагородою за виконані захисником дії з надання правової допомоги. Роз`яснення терміна «гонорар» наведено у ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених 1 жовтня 1999 р. Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В Акті приймання - передачі наданих послуг № 1 від 12.09.2018 року згідно Договору № 367 про надання правової допомоги від 15.07.2016 року позивачем наведено розрахунок фактично наданих послуг. Сума гонорару відповідачем [PERSON] не оспорена. Даний Акт сторонами погоджено та підписано. З аналізу ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. № 5076- УІ вбачається , що даний Закон не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. В ході судового розгляду цивільний відповідач [PERSON] не надсилав відзив стосовно позовних вимог і не намагався довести факт неспівмірності таких витрат наданим послугам, адже, відповідно до ст. 137 ЦПК України , обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що договір про надання правової допомоги укладався за взаємною згодою та вільним волевиявленням сторін, відповідач підписуючи його, погодився з умовами і розміром гонорару адвоката, правочин недійсним у встановленому законом порядку не визнавався, питання про його розірвання позивач не порушував та умови не оспорював, вказаний правочин є дійсним, доказів на підтвердження виплати позивачу гонорару за надані ним послуги відповідачем [PERSON] не надано, за таких обставин наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] частини гонорару за надані послуги в розмір 100 000,00 гривень. Щодо вимоги позивача про звернення стягнення на грошові кошти громадянина Канади [PERSON] , що знаходяться на зберіганні а АБ «Укргазбанк» в розмірі 2 182 доларів США, внесені згідно квитанції № 9013_26 від 13.09.2017 року, 250 Євро, внесені згідно квитанції № 9013_27 від 13.09.2017 року та 79 500 угорських форинтів внесені згідно квитанції № 9013_25 від 13.09.2017 року, здані до банку уповноваженою особою ГУНП в Закарпатській області на виконання ухвали слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2017 року у справі № 303/7587/16-к, шляхом зобов`язання АБ «Укргазбанк» перерахувати вказані грошові кошти на рахунок [PERSON] , то така не підлягає до задоволення. Як вбачається з Ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 08.08.2017 року, справа №303/7587/17 грошові кошти в сумі 4400 доларів США, а саме 44 купюри номіналом по 100 доларів США кожна, та 182 долари США, 79 500 Угорських форинтів, 200 Китайських юанів, а також 2 350 Євро передано на відповідальне зберігання (шляхом поміщення на депозитний рахунок уповноваженого банку АБ «Укргазбанк») до прийняття рішення у кримінальному провадженні № 12016070040001907 внесеному до ЄРДР 28.08.2016 року (а.с.18-19). Позивачем не надано суду доказів прийняття рішення у кримінальному провадженні № 12016070040001907 внесеному до ЄРДР 28.08.2016 року, а отже суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. Отже, вирішення питання за рахунок яких коштів, чи якого майна боржника може бути задоволено вимоги стягувача проводиться на стадії виконання рішення суду. Крім цього, умовами Договору № 367 про надання правової допомоги від 15.07.2016 року та Додатку № 1 до договору не передбачено можливості забезпечення виконання зобов`язання шляхом звернення стягнення на кошти. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved