Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Управління майном комунальної власності міста, третя особа: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням , в якому просили встановити факт проживання на правових підставах у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у об`єднаній кімнаті № 207 [PERSON] ( [INFO] ) з 07.04.2010 р., [PERSON] ( [INFO] ) з 07.04.2010 р., [PERSON] ( [INFO] ) з 07.04.2010 p., [PERSON] ( [INFO] ) з 07.04.2010 p., [PERSON] ( [INFO] ) з 04.10.2012 р. Визнати право користування житловим приміщенням - об`єднаною кімнатою [ADDRESS] [PERSON] ( [INFO] ) з 07.04.2010 р., [PERSON] ( [INFO] ) з 07.04.2010 p., [PERSON] ( [INFO] ) з 07.04.2010 p., [PERSON] ( [INFO] ) з 07.04.2010 p., [PERSON] ( [INFO] ) з 04.10.2012 р. з правом подальшої реєстрації. В обґрунтування позовної заяви позивачі зазначали, що з 07.04.2010 року по теперішній час, проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] у об`єднаній кімнаті № [NUMBER] . Вищевказана кімната була надана позивачам - [PERSON] та [PERSON] у 2010 році. Позивачі мають право на приватизацію займаної ними кімнати, однак оскільки реєстрація місця проживання не містить номера кімнати, реалізувати таке право, на даний час, не можливо. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17.12.2019 року на адресу суду від відповідача комунального підприємства «Житлово- експлуатаційної організації № 2» надійшла заява в якій останні проти задоволення позовних вимог не заперечували. 24.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача Управління майном комунальної власності міста з гідно якого останні при розгляді вказаної справи покладались на розсуд суду. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Перевіряючи обґрунтованість пред`явлених вимог позивача, суд виходить з наступного. Судом встановлено та підтверджено документально, що постановою сумісного засідання правління та профспілкового комітету ВАТ "Електромотор" від 26.12.2008 №12-1 виділено [PERSON] тримісну кімнату [ADDRESS] зі складом сім`ї 4 чоловіки. В подальшому, постановою сумісного засідання правління та профспілкового комітету ВАТ "Електромотор" від 24.12.2009 №12-2 виділено [PERSON] окрему секцію з двох кімнат № [ADDRESS] у гуртожитку [ADDRESS] зі складом сім`ї 4 чоловіки. ДП "Електромотор-побут" ВАТ "Електромотор" видано [PERSON] ордер № 27 на кімнату [ADDRESS] , а [PERSON] ордер №28 на кімнату [ADDRESS] у гуртожитку [ADDRESS] . 07.04.2010 позивач [PERSON] прописаний (зареєстрований) у гуртожитку по [ADDRESS] без зазначення номера кімнати. Позивача [PERSON] прописана (зареєстрована) у гуртожитку по [ADDRESS] без зазначення номера кімнати з 07.04.2010. Діти позивачів [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), прописані (зареєстровані) у гуртожитку по [ADDRESS] без зазначення номера кімнати з 07.04.2010, а син [PERSON] ( [INFO] ) з 04.10.2012 р. Згідно із технічним паспортом (викопіюванням) по гуртожитку по [ADDRESS] та проведеним позивачами переплануванням (об`єднанням) кімнат №207/208 надана для проживання об`єднана (перепланована) кімната загальною площею - 40,6 кв.м., житловою площею - 33,3 кв.м. Позивачами з метою поліпшення житлових умов експлуатації проведено перепланування кімнати [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 22.10.2019 року за №255 на підставі звернення та наданих документів, погоджено з виконаним переплануванням та дозволено гр. [PERSON] , користувачу кімнати [ADDRESS] , зареєструвати як об`єкт нерухомості кімнату [ADDRESS] . Об`єднаній кімнаті №207-208 присвоїти №207. Позивачі на даний час працюють ПАТ "Електромотор" з дати прописки проживають у гуртожитку по [ADDRESS] у об`єднаній кімнаті 207. Рішенням двадцять першої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 19.02.2019 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтава гуртожиток за адресою: [ADDRESS] 58 [ADDRESS] , а Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради визначено управителем, виконавцем та/або замовником послуг з житлово- експлуатаційного обслуговування і утримання гуртожитку по [ADDRESS] . А рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №98 від 22.05.2019 затверджено, зокрема, акт приймання - передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, гуртожиток по [ADDRESS] з 22.05.2019 прийнято у комунальну власність міста, а рішенням Полтавської міської ради від12.07.2019 року залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у статусі «гуртожиток», дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень. Відповідно до ст. 6 Житлового Кодексу УPCP жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено право кожного громадянина України приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Статтею 8 вказаного Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, серед інших документів, громадянин повинен подати до органів приватизації копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. На даний час позивачі мають намір використати своє право на приватизацію житла, однак оскільки реєстрація місця проживання не містить номера кімнати, реалізувати таке право, на даний час, не можливо. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім`ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 2 даної статті, громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008р. №500-VIцей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.1 вказаного Закону сфера дії цьогоЗакону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Статтею 2 цього Закону закріплено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Частина 1статті 4 Закону №500-VIвстановлює, що громадяни, на яких поширюються дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до Закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно доЗакону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(2482-ХІІ) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно дост.130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу PCP і Української PCP. Відповідно до ч.3ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом.. Крім того, таке ж право та порядок його реалізації визначеноЗаконом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. №2482-ХІІ, а також Законом про права мешканців гуртожитків. Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону про права мешканців гуртожитків громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні»місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місцем перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Відповідно до ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України від 16.01.2003, № 435-IV власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не супе\-речать закону. У частині 2 статті 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (затверджені постановою Кабінету Міністрів від 08.10.1992 №572) передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових приміщень. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17.07.1997. № 475/97-ВР зокрема стаття 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно дост.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч.1,2,4ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного

Outcome: approved