Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради звернувся до суду з позовом, згідно вимог якого просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадного банку України. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на обліку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради перебуває малолітня [PERSON], [INFO], як така, що перебуває в складних життєвих обставинах у зв'язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов'язків. Відомості про батька дитини внесені до свідоцтва про народження на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідачка має алкогольну залежність, проходила лікування у Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері, не працює, на обліку в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості не перебуває. 20.02.2017 року виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, як орган опіки та піклування рішенням № 116 від 20.02.2017 року затвердив висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. В зв'язку з тим, що мати малолітньої [PERSON] неналежно виконує батьківські обов'язки, систематично вживає алкогольні напої, орган опіки та піклування звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Вказала, що малолітня [PERSON] п'ять днів в тиждень знаходиться на утриманні Кременчуцької спеціалізованої школи-інтернат І-ІІІ ступенів імені А.С.Макаренка Полтавської обласної ради, а на вихідних перебуває вдома з матір'ю. Атмосфера в сім'ї несприятлива, відбуваються сварки, [PERSON] вживає алкогольні напої. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказала, що вживає алкогольні напої рідко, останнім часом взагалі припинила їх вживання. Взаємовідносини у неї з дитиною покращилися, дитина забезпечена всім необхідним, коли дитина перебуває вдома завжди в домі присутня їжа. На даний час вона не працює, але веде домашнє господарство, чим повністю забезпечує себе та дитину продуктами харчування, також їй матеріально допомагає співмешканець. Зазначила, що цікавиться інтересами дитини, відвідує виступи самодіяльності в яких приймає участь її дочка, також цікавиться її навчанням та досягненнями. В 2014 році вона перебувала на лікуванні в Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері, але належної медичної допомоги не отримала, після чого від подальшого лікування відмовлялась. Прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, оскільки відсутні достатні підстави для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав. Заслухана в судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що вона навчається в Кременчуцькій спеціалізованій школі-інтернат І-ІІІ ступенів імені А.С.Макаренка Полтавської обласної ради, де перебуває п'ять днів в тиждень, на вихідних знаходиться вдома з матір'ю. Мати в стані алкогольного сп'яніння бачить рідко, їжу мати готує, сварки відбуваються рідко. В школі-інтернаті вона проживає, в зв'язку з тим, що там знаходяться більшість її друзів. Мати цікавиться її життям, відвідує її виступи самодіяльності. Заслухана в судовому засіданні психолог Кременчуцької спеціалізованої школи-інтернат І-ІІІ ступенів імені А.С.Макаренка Полтавської обласної ради [PERSON] пояснила, що дитина [PERSON] навчається добре, приймає участь у художній самодіяльності, мати дитини належним чином забезпечує її всім необхідним для навчання. В нетверезому стані [PERSON] вона бачила останній раз, коли дитина навчалася в початковій школі. [PERSON] до дитини ставиться добре, негативного впливу на дитину не здійснює, тілесних ушкоджень у дитини помічено не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є працівником соціальної служби та працює з родиною [PERSON], яка періодично перебуває на обліку. Вказала, що при відвідуванні [PERSON] вдома, остання завжди перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює в Центрі соціальної служби для сім'ї та молоді та з 13.09.2016 року здійснює супровід [PERSON], який завершено 20.12.2016 року. Під час супроводу нею було запропоновано [PERSON] різні варіанти подолання алкогольної залежності, але остання обіцяла подолати алкогольну залежність самостійно. Вислухавши представника позивача, відповідача, думку малолітньої [PERSON], прокурора, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Потоківською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області 11.05.2004 року. Відомості про батька внесені до свідоцтва про народження на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується листом з Кременчуцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області від 25.07.2016 року за вих. № 690/03-26. [PERSON] проживає разом з відповідачкою, за адресою: [ADDRESS], навчається в Кременчуцькій спеціалізованій школі-інтернат І-ІІІ ступенів імені А.С.Макаренка Полтавської обласної ради та п'ять днів в тиждень перебуває на їх утриманні. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 116 від 20.02.2017 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п. 15 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної Постанови вказано, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду характеристику на відповідачку, з якої вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, зі слів сусідів вживає спиртні напої, не працює, на обліку в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості не перебуває. За інформацією Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру від 12.05.2017 року № 309 відповідачка перебуває на диспансерному обліку з квітня 2014 року, з діагнозом ППР-А синдром залежності від алкоголю. Постановою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.07.2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, по факту ухилення від виконання батьківських обов'язків, які встановлено 22.07.2016 року. В обґрунтування позову суду надано акти обстеження умов проживання (акт № 199 від 13.07.2016 року, акт № 234 від 10.08.2016 року, акт № 394 від 12.12.2016 року, акт № 395 від 19.12.2016 року, акт № 402 від 22.12.2016 року, акт № 147 від 11.05.2017 року) з яких вбачається, що відповідачка перебувала в стані алкогольного сп'яніння, готової їжі для дитини не має, умови для проживання дитини не створені. Однак, при обстеженні умов проживання дитини вдома не було, оскільки вона знаходилась в школі-інтернаті, обстеження умов проживання у вихідні дні, коли дитина вдома не проводилось. При цьому, обстеження проводилося 22.12.2016 року, а потім аж 11.05.2017 року. Проте в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] на даний час алкогольні напої не вживає та не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, забезпечує дитину всім необхідним для навчання, цікавиться її життям та інтересами. Відповідно до шостого принципу Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. У рішенні Європейського суду з прав людини, справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06), Страсбург, 18 грудня 2008 року, у п.п.47-50 Суд зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Суд наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що мало місце неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків і відповідними органами приймалися усі доступні заходи для виправлення ситуації у проблемній сім'ї, що мають позитивні наслідки. На даний час відповідачка створює умови для належного виховання дитини, тому позбавлення її батьківських прав є занадто суворою мірою. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, який датовано 20.02.2017 року за №116, оскільки він обґрунтовується доказами, заявленими позивачем у справі і які суд визнає недостатніми для задоволення позову. Суд визнає, що позбавлення відповідачки батьківських прав не відповідає інтересам дитини та приходить до висновку, що в задоволенні позову органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід відмовити.

Outcome: dismissed