Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення позовних вимог, просила змінити розмір аліментів на двох дітей, що стягуються за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року у справі № 753/22029/15 з [PERSON] на її користь на дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 750 грн. на кожну дитину до 1600 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття, із подальшою індексацією стягуваних сум відповідно до закону. В обґрунтування позову зазначала, що 25 жовтня 2008 року вона та [PERSON] уклали шлюбі, від цього шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утриманні дітей їй у добровільному порядку не надавав, тому вона звернулася до суду. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на двох дітей у розмірі по 750 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону. Останнім часом стан її здоров`я погіршився, у погану сторону змінився й матеріальний стан, змінився сімейний стан, грошей на утримання дітей, зокрема, на харчування, лікування, навчання дітей, їй не вистачає. Визначений рішенням Дарницького районного суду м. Києва розмір аліментів не відповідає на даний час мінімальному розміру аліментів на одну дитину. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача, зменшені позовні вимоги підтримують повністю, просив суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, зменшені позовні вимоги визнає, проти стягнення з нього аліментів на двох дітей у розмірі по 1600 грн. на кожну дитину не заперечує. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 25 жовтня 2008 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, від цього шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року, ухваленим у цивільній справі № 753/22029/18, із [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 750 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією стягуваних сум відповідно до закону. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року, що набрало законної сили, вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2015 року, яке набрало законної сили, укладений 25 жовтня 2008 року сторонами шлюб розірвано. 05 серпня 2015 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок по утриманню батьками дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо утримання дитини (ст. 141 СК України). Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у п. п. 17, 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 висловив правову позицію та вказав на те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15 грудня 2020 року № 1082-IХ визначено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що визначений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років на момент ухвалення рішення складає 1197 грн. 50 коп., матеріальне становище відповідача, визнання ним позову, матеріальне становище позивача, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про зміну розміру аліментів на двох дітей ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі, суд враховує, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved