Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про звернення стягнення, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 24.07.2008 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" та [PERSON] , укладено кредитний договір № 422-22/340. ПАТ« УКРСОЦБАНК», 09 березня 2010 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організацій правової форми, шляхом перейменування Акціонерного - комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК». Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON] , свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 20.12.2017 року має заборгованість за кредитом - 34648,40 дол. США, за відсотками - 45307,08 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, яким є [PERSON] , що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 24.07.2008 року позивач та - [PERSON] , уклали Іпотечний договір, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: квартиру загальною площею 51,7 кв.м., житлова площа 29,9 кв.м. Вартість предмету іпотеки станом на 13 грудня 2017 р., відповідно до звіту з незалежної оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ» № В А171213 -001 становить 571027,00 (п`ятсот сімдесят одну тисячу двадцять сім) гривень. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження СОЦБАНК об`єктів нерухомого майна № 100388431 від 14.10.2017 р. у [PERSON] є доп. майно, а саме: трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , отже дана іпотека не підпадає під ЗУ « Про мораторій». 02.11.2017 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області ухвалено рішення, яким позов ПАТ « Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі. Просить суд постановити рішення, яким в рахунок погашення за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 422-22/340 від 26.07.1985р., звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на: квартира загальною площею 51,7 кв.м., житлова площа 29,9 кв.м., шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом. Виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] витрати по оплаті судового збору. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21.05.2018 року відкрито провадження у справі та справу призначено в порядку загального позовного провадження (том 1 а.с. 46). 18.06.2018 року подано представником позивача подано суду виправлену позовну заяву в якій просить в рахунок погашення за договором кредиту № 422-22/340 від 26.07.1985 р., яка станом на 20.12.2017 року становить 79955,48 дол. США, звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на: квартира загальною площею 51,7 кв.м., житлова площа 29,9 кв.м., що знаходитьсяза адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки у розмірі 571027,00 грн. проведеної суб`єктом оціночної діяльності (Звіт№ВА171213-001). Виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ "Укрсоцбанк" витрати по оплаті судового збору (том 1 а.с.73-77). 26.06.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (том 1 а.с.86). 18.12.2018 року ухвалою Івано-Франківського міського суду залучено до участі у справі Орган опіку та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (том 1 а.с.171). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачі у судові засідання не з`являлись, про час місця розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суд не повідомили відзиву не подали, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Третя особа-представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради заперечила проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого іпотекою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2008 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №422-22/340, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 35 000,00 дол. США з розрахунку 13,50% річних та комісій на строк з 24.07.2008 по 22.07.2033 року. (т.1 а.с.7-10). ПАТ« УКРСОЦБАНК», 09 березня.2010 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організацій правової форми, шляхом перейменування Акціонерного - комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК». Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконав, в результаті чого станом на 20.12.2017 року має заборгованість за кредитом - 34648,40 дол. США, за відсотками - 45307,08 дол. США. (т.1а.с.11-14). В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, яким є [PERSON] , що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 24.07.2008 року позивач та - [PERSON] , уклали Іпотечний договір, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: квартира загальною площею 51,7 кв. м., житлова площа 29,9 кв.м. в [ADDRESS] (том 1 а.с.15-16). Згідно довідки №160 від 18.03.2016 року в даній квартирі проживають та прописані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . та [PERSON] (т.1 а.с.22). Згідно довідки №10.1.-87/24886 від 20.12.2017 року [PERSON] погашено заборгованість за період з 24.07.2008 р. по 19.12.2017 р. в сумі 1 307, 99, з яких -351,60 основана заборгованість за кредитом та 956,39 - відсотки за кредитом (а.с.33). Матеріалами справи встановлено, що відповідачам направлялась рекомендованим листом вимога іпотекодержателя про усуненння порушень/добровільне виселення з житлового приміщення від 10.01.2018 року №17, проте станом на день подачі позову до суду, залишили без задоволення (а.с.34-35). Згідно звіту № ВА171213-001 від 14.12.2017 року встановлено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] , та належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири серії ВКМ № 226795 від 24.07.2008 року складає - 571 027 гривень. Відповідно до Висновку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає виселення [PERSON] , [INFO] , таким, що не відповідає інтересам дитини (т.1 а.с.190-192). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ч. 1ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20.12.2017 р. [PERSON] має прострочену заборгованість з кредитом на суму 34648, 40 дол. США , за відсотками - 45307,08 дол.США за кредитним договором № №422-22/340 (том 1 а.с. 30-32). Згідно копій виконавчих листів встановлено, що з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ "Укросцбанк" витрат по оплаті судового збору у розмірі 29718 грн.05 коп. та заборгованість у розмірі 75428 (сімдесят п`ять тисяч чотириста двадцять вісім) доларів США 10 центів (з яких: 34648,40 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 40779,70 доларів США - сума заборгованості за відсотками) (том 2 а.с.14-15). Згідно постанови ВП №56324154 від 05.05.2018 р. відкрито виконавче провадження (том 2 а.с.16). Рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості не виконане. Пунктом 4.1 Договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов"язання. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» закріплено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації,якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд не зазначає початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України). Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що підпунктом 1 пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, який набрав чинності 07 червня 2014 року, визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або 2) є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 3) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Позивачем не спростовано, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на виниклі правовідносини, оскільки відповідачі не мають іншого житла, що було перевірено органом опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та у висновку зазначено, що квартира за адресою: [ADDRESS] була продана 26.10.2018 року (а.с.191). Визначаючись з вимогою про виселення відповідачів із квартири, що є предметом Іпотечного договору, суд вказує на наступне. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Суд вважає, що на дану вимогу також поширюється Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII. Крім того в квартирі наразі зареєстрована та проживає неповнолітня дитина. За запитом суду було отримано висновок виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, згідно якого виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає виселення [PERSON] , [INFO] , таким, що не відповідає інтересам дитини (т.1 а.с.190-192). Відповідно до ч.1 ст. 11 закону «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч. 2 ст.11 вказаного закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про виселення відповідачів з квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 405, 526, 530, 610, 611,612, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 5, 11, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. 64, 109, 156 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 11, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України,

Outcome: partial