Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У грудні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з урахувань уточнень (а.с.36), просила визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] площею 0,25 га, кадастровий номер 6823680500:01:001:0088. Позов мотивований тим, що позивачка постійно на протязі сорока років користується земельною ділянкою загальною площею 0,46 га, яка розташована на території бувшої Бражинецької сільської ради колишнього Полонського району Хмельницької області, яка на підставі рішення цієї ж ради № 4 від 12.10.1993 року передана у власність її покійному чоловіку [PERSON] . Зазначена земельна ділянка є суміжною із земельною ділянкою [PERSON] , котра знаходиться в його користуванні площею 0,56 га, та між ними існує спір з приводу користування частиною земельної ділянки, яку самовільно захопив відповідач, через що вона не може безперешкодно проходити до своєї земельної ділянки. Для отримання земельної ділянки у власність, вона звернулась до Полонської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та 22.06.2018 року рішенням сесії цієї ради, такий дозвіл для неї був наданий, однак після звернення до інженера-землевпорядника ФОП [PERSON] щодо виготовлення землевпорядної документації вона дізналась, що [PERSON] незаконно зареєстрував за собою в системі ДЗК земельну ділянку площею 0,25 га за кадастровим номером 6823680500:01:001:0088, куди також увійшла частина земельної ділянки орієнтовно площею 0,07 га, якою вона користується на протязі сорока років, чим порушив її права як землекористувача, та дана обставина унеможливлює для неї розробити проект із землеустрою у зв`язку з накладанням частин земельних ділянок. Полонська міська рада, як третя особа на стороні позивача, у своїх письмових поясненнях та її представник [PERSON] в судових засіданнях позов підтримали, зазначивши, що реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за [PERSON] здійснена незаконно, оскільки позивачка протягом багатьох років фактично користується її частиною, а відповідач не надав доказів, про встановлення в натурі меж земельної ділянки для попереднього власника, яким був [PERSON] . Крім цього, при виготовленні [PERSON] технічної документації із землеустрою при складенні акту визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] як суміжний землекористувач не була присутньою, а від імені міської ради даний акт був підписаний неуповноваженим на те представником сільським старостою [PERSON] . Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у поданому відзиві позов заперечило, зазначивши, що державний реєстратор правомірно, на підставі поданих [PERSON] , документів здійснив реєстрацію у ДЗК спірної земельної ділянки, а тому підстав для її скасування немає. Відповідач [PERSON] позов не визнав та у своєму відзиві і поясненнях в ході судового розгляду вказував, що він у 2001 році отримав за договором дарування у власність житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований на земельній ділянці 0,56 га в [ADDRESS] . Раніше вказана земельна ділянка згідно рішення Бражинецької сільської ради № 4 від 12.10.1993 року була передана у власність [PERSON] , який 21.05.1998 року продав вищезазначений житловий будинок для [PERSON] , а остання подарувала йому будинок, у з`язку з чим до нього перейшло також і право власності на згадану земельну ділянку. Відповідно до рішення бувшої Бражинецької сільської ради № 5 від 28.12.2012 року йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , загальною площею 0,56 га, із яких 0,25 га для обслуговування жилого будинку, а 0,31 га для ведення особистого сільського господарства. У 2019 році на його замовлення працівниками ТОВ "Поділляземінвест" було виготовлено таку технічну документацію на земельну ділянку площею 0,25 га та здійнена її державна реєстрація у ДЗК за кадастровим номером 6823680500:01:001:0088. При цьому [PERSON] пояснював, що [PERSON] була присутньою при визначенні та погодженні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а до акту, який складався під час цієї дії, позивачки не було включено, оскільки вона не є суміжним землекористувачем щодо земельної ділянки площею 0,25 га, на котру виготовлялалсь технічна документація. Представник третьої особи ТОВ "Поділляземінвест" відзив на позов не подав та у судові засідання не з`являвся. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 03.07.2001 року [PERSON] згідно договору дарування, вчиненого [PERSON] , набув право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований на земельній ділянці 0,56 га в [ADDRESS] (а.с.7). Раніше вказана земельна ділянка, згідно рішення Бражинецької сільської ради № 4 від 12.10.1993 року, була передана у власність [PERSON] , який продав вищезазначений житловий будинок для [PERSON] , що стверджується даними договору купівлі-продажу від 21.05.1998 року, котрий є наявним у інвентаризаційній справі на домоволодіння, а також архівним витягом з рішення Бражинецької сільської ради № 4 від 12.10.1993 року (а.с.110), земельно-кадастрової книги названої сільської ради та книги реєстрації громадян, яким безоплатно передані земельні ділянки у приватну власність Бражинецької сільської ради, погосподарської книги № 1 цієї ж ради (а.с.120-132). Рішенням Бражинецької сільської ради № 5 від 28.12.2012 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , загальною площею 0,56 га, із яких 0,25 га для обслуговування жилого будинку, а 0,31 га для ведення особистого сільського господарства (а.с.111). У листопаді 2019 року ТОВ "Поділляземінвест" виготовлено таку технічну документацію на земельну ділянку площею 0,25 га, а 21.11.2019 року відділом у Полонському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області здійснено її державну реєстрацію з присвоєнням кадастрового номера 6823680500:01:001:0088 (а.с.61, 98-104). Також рішенням Бражинецької сільської ради № 4 від 12.10.1993 року передано у власність для [PERSON] (чоловік позивачки) земельну ділянку загальною площею 0,46 га, що в [ADDRESS] , із яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,21 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.97). Згідно даних погосподарської книги Бражинецької сільської ради за 1996-2000 роки за дворогосподарством [PERSON] значились у користуванні земельні ділянки загальною площею, зокрема в 1995 році 0,85 га, в 2000 році 1,21 га, проте для обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельна ділянка увесь цей період становила 0,25 га (а.с.137-138). 22.06.2018 року рішенням Полонської міської ради ОТГ № 6 для [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,6 га, розташованої в [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства (а.с.21-22). Із пояснень [PERSON] , [PERSON] , а також із даних акту комісійного обстеження земельних ділянок від 08.05.2018 року (а.с.17) вбачається, що позивачка фактично користується земельною ділянкою орієнтовною площею 0,05 0,06 га, яка знаходиться у межах земельної ділянки площею 0,25 га, державну реєстрацію котрої здійснено за [PERSON] за кадастровим номером 6823680500:01:001:0088. Згідно письмового повідомлення ФОП [PERSON] від 18.02.2020 року (а.с.19), на звернення до нього [PERSON] з приводу виготовлення землевпорядних документацій на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства за адресою в [ADDRESS] , з метою подальшої їх приватизації, - за результатами проведених землевпорядних робіт, а також опрацювання даних Державного земельного кадастру провести реєстрацію даних земельних ділянок в тих межах, які вказала [PERSON] , неможливо, оскільки вони частково накладаються на земельну ділянку, зареєстровану в системі ДЗК за кадастровим номером 6823680500:01:001:0088. Вирішуючи питання законності позовних вимог [PERSON] , суд виходить із такого. Відповідно до положень Земельного кодексу Української РСР 1970 року земля громадянам СРСР надавалась в безоплатне, безстрокове, або тимчасове користування в порядку відведення на підставі, рішення, зокрема сільської Ради народних депутатів (статті 13-16). Згідно ст.20 названого Кодексу право землекористування громадян, які проживали в сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Земельний кодекс України 1990 року став передбачати право громадян на одержання безоплатно у власність земельних ділянок, які знаходились у їх користуванні, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Зазначені земельні ділянки передавались у власність громадянина на підставі його заяви та матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо) за рішеннями сільських, селищних, міських рад народних депутатів, або їх виконавчих органів (статті 3, 6, 17 цього Кодексу). За положеннями ч.1 ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст.23 ЗК України 1990 року, котрими були державні акти, які видавались і реєструвались сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Проте дію ст.23 ЗК України 1990 року зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет), який діяв до 04.10.2006 року. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, зокрема: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Також дані правовідносини регулювались Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.02.1993 N 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 1993 р. за № 7 (далі Порядок), який був чинним до 09.04.2003 року. Відповідно до пунктів 1, 4 Порядку право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм, зокрема для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі Книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність. Стаття 30 ЗК України 1990 року визначала, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Таким чином, після винесення Бражинецькою сільською радою рішення № 4 від 12.10.1993 року, [PERSON] набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0,56 га, розташовану в [ADDRESS] , а після продажу належного для нього жилого будинку [PERSON] , що мало місце 21.05.1998 року та дарування останньою цього ж будинку 03.07.2001 року [PERSON] , право власності на земельну ділянку, зокрема на 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд перейшло, відповідно до ст.30 діючого на той час ЗК, до нових власників житла. Документальне оформлення права власності на зазначену земельну ділянку [PERSON] став реалізовувати у 2012 році, отримавши спочатку на підставі рішення Бражинецької сільської ради № 5 від 28.12.2012 року дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , загальною площею 0,56 га, із яких 0,25 га для обслуговування жилого будинку, а 0,31 га для ведення особистого сільського господарства, а у листопаді 2019 року на його замовлення ТОВ "Поділляземінвест" виготовило таку технічну документацію на земельну ділянку площею 0,25 га, після чого, 21.11.2019 року відділом у Полонському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області здійснено державну реєстрацію цієї земельної ділянки з присвоєнням їй кадастрового номера 6823680500:01:001:0088. Такий алгоритм дій відповідає положенням ст.118 ЗК України, якою встановлено порядок здійснення громадянами безоплатної приватизації земельних ділянок, а також Закону України "Про землеустрій", зокрема статті 55 частині 9, котра визначає, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає рішення відповідного органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою. Позивачка заявила вимогу про визнання незаконною та скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки із мотивів, що в її межах знаходиться земельна ділянка, орієнтовною площею 0,07 га, якою вона фактично користується на протязі 40 років, [PERSON] без її відома виготовив технічну документацію із землеустрою, при цьому погодження меж земельної ділянки було здійснено без неї, згоди на це вона не надала би, оскільки дана земельна ділянка за життя належала її чоловікові. З цього приводу суд вказує на таке. Відповідно до ст.1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.1 ст.9 Закону). Згідно ст.24 названого Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Статті 12 та 81 ЦПК України встановлюють, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За положеннями статей 77-80 ЦПК України докази мають бути: належними, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими, одержані у порядку встановленому законом, при цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як вбачається із матеріалів справи позивачка не надала належних та допустимих доказів про те, що земельна ділянка, орієнтовною площею 0,05 0,07 га, котрою вона фактично користується та знаходиться в межах земельної ділянки, щодо якої за [PERSON] здійснена державна реєстрація, була надана для неї або ж її покійному чоловікові у порядку передбаченому земельним законодавством, зокрема шляхом відведення та встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. При цьому суд зазначає, що саме по собі фактичне користування земельною ділянкою не свідчить про виникнення у особи права законного землекористування. Оскільки [PERSON] не довела, що вона є законним землекористувачем (власником) спірної земельної ділянки, а тому суд не приймає до уваги її доводи, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою на замовлення [PERSON] , її безпідставно не було включено до суміжних землекористувачів із якими погоджувались межі земельної ділянки. Також суд не погоджується із позицією представника Полонської міської ради щодо незаконності здійснення державної реєстрації земельної ділянки із підстави, що, при виготовленні [PERSON] технічної документації із землеустрою та при складенні акту визначення та погодження меж земельної ділянки, від імені міської ради даний акт був підписаний не уповноваженим на те представником сільським старостою [PERSON] , в той час як такий документ мав би підписати міський голова. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц залишила незмінною викладену раніше позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28.03.2018 року у справі № 681/1039/15-ц, у якій суд прийшов, зокрема, до наступних висновків щодо наслідків непідписання акту погодження меж земельної ділянки, а саме: підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації; непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. При цьому суд звертає увагу, що підписання зазначеного акту сільським старостою не призвело до порушення прав Полонської міської ради, як землекористувача.

Outcome: dismissed