Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

В лютому 2021 року позивачем - [PERSON] , через представника - [PERSON] було подано до суду позовну заяву, в якій просила: розірвати укладені між [PERSON] та ФОП [PERSON] наступні договори: Договір від 04.06.2020 № КН - 00102, Договір від 02.08.2020 № КН - 00151 R, Договір від 09.01.2021 № КН - 00255 R. Стягнути з Відповідача - ФОП [PERSON] на користь позивача: сплачені кошти за Договором від 04.06.2020 № КН - 00102 у розмірі - 27 379,00 грн., сплачені кошти за Договором від 02.08.2020 № КН - 00151 R у розмірі - 9024,00 грн., сплачені кошти за Договором від 09.01.2021 № КН - 00255 R у розмірі - 14 872,00 грн. Стягнути з Відповідача - ФОП [PERSON] на користь Позивача моральну компенсацію за невиконання Договору від 04.06.2020 № КН - 00102, Договору від 02.08.2020 № КН - 00151 R, та за Договором від 09.01.2021 № КН - 00255 R у розмірі - 15 000,00 грн. (з розрахунку по 5 тис. грн. за кожен договір). Стягнути з Відповідача - Фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь Позивача за невиконання Договору від 04.06.2020 № КН - 00102 та Договору від 02.08.2020 № КН - 00151 R неустойку у розмірі 0,1 % від вартості даних Договорів за кожний робочий день прострочення. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка уклала договори (від 04.06.2020 № КН - 00102,від 02.08.2020 № КН - 00151 R, від 09.01.2021 № КН - 00255 R) з відповідачем щодо організації роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками відповідача (виконавця), в свою чергу відповідач на день подання позовної заяви жодні роботи передбаченими договорами не виконав та сплачена сума задатку позивачем (замовником) останьому не повернута. Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання з викликом сторін. Протягом підготовчого провадження сторона позивача позовні вимоги підтримали та просили призначити справу до судового розгляду. Сторона відповідача не скористалась своїм правом в порядку ст..178 ЦПК України та не надали Відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 14 липня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Протягом розгляду справи в судовому порядку сторона позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. 16.11.2021 року було подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Сторона відповідача до суду не з`являлась, причини неявки суду не повідомила. Заяв чи клопотань щодо процесуальних питань також до суду не надходило. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи з внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що [PERSON] уклала договірні відносини з ФОП - [PERSON] щодо організації роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій, внаслідок чого були укладені наступні Договори: Договір від 04.06.2020 № КН - 00102, Договір від 02.08.2020 № КН - 00151 R, Договір від 09.01.2021 № КН - 00255 R. Згідно зазначених договорів, Відповідач, як Виконавець по Договору 1 та 2 мав надати Позивачу, як Замовнику, організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками Виконавця. Позивачка наголосила, що умовою оплати Відповідача була безготівкова оплата, окрім останнього Договору № 3. Позивачем було сплачено авансовий внесок та виконано всі умови договору, необхідних для поставки та монтажу дверей ПВХ (по Договору № 1 була здійснена оплата вартістю: 27 379,00 гривень (завдаток 22 000,00 та доплата від 02.08.2020 - 5379,00 гривень). Відповідачем згідно укладених договірних відносин та відповідно до Договору № 1 було здійснено доставку дверей ПВХ, однак зазначені вироби не були належної якості та проходили в дверні пройоми для монтажу, мали інші розміри та матеріал. Після приїзду Відповідача з метою монтажа дверей, виконати роботи виявилося неможливим, оскільки дверні пройоми не відповідали розмірам доставлених дверей, разом з тим, зазначені вироби з ПВХ виявилися низької якості, та були виробами, які були обумовлені з Відповідачем з представленого каталогу. Враховуючи, що монтаж дверей не було здійснено, та двері не відповідали обумовленим розмірам, Відповідачем було запропоновано здійснити доплату та замовити двері більш високої якості, де дверні пройоми будуть відповідати зазначеним розмірам та монтаж буде здійснено за рахунок Відповідача. Враховуючи зазначене, між Позивачем та Відповідачем було укладено другий Договір № КН - 00151 R, предметом якого організація роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками Виконавця, вартість Договору № 2 складала: 9024,00 грн. Так, Позивачем було здійснено завдаток у розмірі 7 400,00 грн. та доплату від -1624, 00 грн. Відповідно до Договору № 3 Позивачем було сплачено кошти у розмірі - 14 872,00 грн. Однак, укладення договірних відносин вдруге не призвело до виконання робіт та надання обумовлених в Договорі 1 та Договорі 2 виробів з ПВХ (дверей), вироби виявилися також неналежної якості, які ввійшли в дверні пройоми, однак виявлені недоліки в тому, що двері не зачинялися, оскільки не відповідали розмірам дверної коробки, якість яких виявилася дуже низькою. При доставці зазначених виробів з усунутими нібито недоліками, при їх огляді було виявлено, що недоліки усунуті неналежним чином, поверхово, у зв`язку з чим позивач вдруге відмовилась від замовленого товару та при спробі монтажу Позивач одразу відмовилася від зазначених дверей, та просила Відповідача забрати доставлений товар з подальшим поверненням коштів, але спеціаліст з монтажу просто залишив зазначені двері в коридорі квартири без їх монтажу і залишив квартиру. Згідно пункту 1.3. Договору від 04.06.2020 року № КН - 00102, якість Виробів, що постачаються за Договором, повинна відповідати технічним умовам Виконавця, нормам якості для даного виду Виробів. Зазначеним Договором в пункті 8.1.Виконавець зобов`язується виконати гарантійний ремонт профілю ПВХ та на протязі 5 років з моменту передачі Виробів у власність Замовника. Обов`язковою умовою гарантійного обслуговування є наявність у Замовника даного Договору. Пункт 8.3. передбачає, що безкоштовне регулювання фурнітури здійснюється протягом 72 діб з моменту укладення даного Договору. Відповідно до пунктів 4.4 Договору 1 та Договору 2 зазначено, що у випадку невиконання п.3.2., Виконавець зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1 % від вартості даного Договору за кожний робочий день прострочення. Пункт 3.2. передбачає: після виконання п. 3.1. Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виготовлені Вироби на протязі 30 робочих днів з моменту виконання пункта 3.1.1. За приписами ч.1 ст.708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Статею 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати: безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Разом з тим слід зазначити, що згідно із ст. 858 Цивільного кодексу України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. За ч.1 ст.864 ЦК України, якщо договором підряду або законом установлено гарантійний строк і заява з приводу недоліків роботи зроблена у межах гарантійного строку, перебіг позовної давності починається від дня заявлення про недоліки. Якщо відповідно до договору підряду роботу було прийнято замовником частинами, перебіг позовної давності починається від дня прийняття роботи в цілому. Стосовно відповідальності замовника за договором побутового підряду згідно із ст. 867 ЦК України можна зазначити таке: якщо замовник відмовився від договору побутового підряду до здачі йому роботи, то він зобов`язаний сплатити підрядникові понесені ним збитки, їх розмір обмежений, оскільки відшкодовується тільки частина встановленої договірної ціни, пропорційно тій частині роботи, яка була фактично виконана підрядником до повідомлення про відмову від виконання договору, і виграти, понесені підрядником до цього моменту виконання договору, якщо вони не входять в ціну вказаної частини роботи, яка підлягає сплаті. Згідно із ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: а)виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; б)розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати. Згідно ст.. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. Згідно із ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) відповідно до договору, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Частиною 1 статті 23 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо підрядник відмовив споживачу в реалізації його прав, установлених ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст.9 і ч.3 ст.10 вказаного Закону, він несе відповідальність у десятикратному розмірі вартості продукції, виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У ст. 891 ЦК України встановлюються підстави притягнення до відповідальності підрядника за недоліки документації та робіт за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт. Зокрема, підрядник відповідає за недоліки проектно-кошторисної документації та пошукових робіт, включаючи недоліки, виявлені згодом у ході будівництва, а також у процесі експлуатації об`єкта, створеного на основі виконаної проектно- кошторисної документації і результатів пошукових робіт. Крім того, у разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації або в пошукових роботах підрядник на вимогу замовника зобов`язаний безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові пошукові роботи, а також відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Відповідно до положень ст.ст.23,1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу від дій відповідача знайшов повне підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами. Також, такими діями відповідача позивач зазнав психологічних та душевних страждань, що призвело до погіршення стану здоров`я, враховуючи похилий вік Позивача, спричинило негативні наслідки умов проживання, оскільки двері в квартирі були демонтовані а монтаж так і не відбувся, погіршились соціальні умови життя Позивача. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач доводи позивача належними та допустимими доказами не спростував, а тому суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved