Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю „Науково-промислове об'єднання „Рассвет-Енерго" (далі ТОВ „НПО „Ренко") з 01.09.1998 року по 28.02.2014 року та був звільнений за угодою сторін. З травня 2013 року відповідачем не виплачувалась заробітна плата. На час звільнення відповідач не провів з ним розрахунок по заробітній платі. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 123 425,24 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду у розмірі 12 000 грн. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся, у встановленому законом порядку, надав заперечення до позовної заяви. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], перебував у трудових відносинах з ТОВ „НПО „Ренко", та був звільнений 28.02.2014 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі на день звільнення складає: 123 425,24 грн., що підтверджується довідкою ТОВ "НПО "Рассвет-Енерго" від 12.03.2014 року (а.с. 13). Відповідачем не спростований факт того, що заборгованість по заробітній платі відсутня. Суд при стягненні заборгованості по заробітній платі керується ст. 43 Конституції України, ст.ст. 115-116 КЗпП України. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні, за період з дня звільнення, 28.02.2014 року по дату винесення рішення складає 56 483 грн., та підлягає сплаті. Суд визнає бездіяльність відповідача, а саме не виплату заробітної плати, незаконною, такою що порушує конституційне право [PERSON] на своєчасне отримання винагороди за працю. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд, з урахуванням обставин справи, вимог ст. 23, 1167 ЦК України, ст. 237-1 КзПП України, тривалості та обсягу душевних страждань позивача внаслідок бездіяльності відповідача щодо виплати заробітної плати, враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути на користь позивача 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial