Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

11 серпня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої в [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказував, що 19 липня 1999 року придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS]. Правочин між сторонами вчинений письмово та укладений на Південній товарній біржі, який був зареєстрований на Південній товарній біржі в "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю" від 19 липня 1999 року №9997. При цьому, договір виконаний в повному обсязі, а саме виплачена грошова сума, нерухоме майно прийнято в користування. В нотаріальному порядку укласти вказаний правочин неможливо, оскільки місце проживання відповідача не відоме. В судове засідання позивач не з'явилась, від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, в порядку частини 9 статті 74 ЦПК України. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, однак надіслала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи неявку відповідача та відсутність його заяви про розгляд справи за його відсутності, суд, у відповідності до статті 224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалив здійснювати розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 липня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.6). Спірні правовідносин виникли 19 липня 1999 року, тому суд, у відповідності до принципу дії закону у часі, застосовує норми цивільного законодавства, що діяли на момент виникнення таких правовідносин. Станом на 19 липня 1999 року був чинний ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та ЗК України від 18 грудня 1990 року, а тому посилання представника позивача на норми ЦК України від 16 січня 2003 року, який набув чинності 01 січня 2004 року є помилковими. Згідно пункту 4 спірного договору продавці засвідчували, що до укладення цього договору земельна ділянка не продана, не заставлена, не знаходиться під арештом. Вказаний договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України "Про товарну біржу" (діючої на момент реєстрації договору) на Південній товарній біржі. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії МК №01749, виданого 19 жовтня 1994 року Мішково-Погорілівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с.47). На вказаній земельній ділянці будівлі та споруди відсутні, що підтверджується довідкою КП "ММБТІ" від 04 грудня 2014 року (а.с.49). Згідно листа виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 08 грудня 2014 року № 747/0403 за даним погосподарського обліку сільської ради, [PERSON] належить лише земельна ділянка площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд яка розташована по [ADDRESS] (а.с.42). Відповідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 03 грудня 2014 року №30363340 та щодо суб'єкта нерухомого майна від 03 грудня 2014 року №30371380, виданої реєстраційною службою Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області, відомості щодо земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] та її власника відсутні (а.с.35,38). Відповідно до статті 6 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі купівлі-продажу. Придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку (частина 3 статті 18 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). У відповідності до статті 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ЦК УРСР) договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Згідно статті 114 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, купівля-продаж, дарування, застава, самовільний обмін земельних ділянок землекористувачами, в тому числі орендарями, а також угоди, укладені власниками землі з порушенням установленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, є недійсними. Згідно приписів частини 1 статті 47 ЦК УРСР недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. В судовому засіданні встановлено, що по спірному договору досягнуто всіх істотних умов, позивач, в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved