Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач (через представника) звернулась до Попаснянського районного суду Луганської області з позовною заявою до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] року чоловіка позивача - [PERSON] , [INFO] , було вбито внаслідок скоєння терористичного акту шляхом артилерійського обстрілу в м.Попасна Луганської області. По даному факту 09.02.2015 року відкрите кримінальне провадження за ч. 3 ст. 258 КК України (терористичний акт, який призвів до загибелі людини) та внесені відповідні відомості в ЄРДР. Протягом майже трьох років держава Україна не забезпечила належного розслідування скоєного злочину, встановлення винних осіб, через що позивач не має можливості стягнути спричинену їй моральну шкоду з винних осіб. За викладених обставн, позивачка у поданому позові, просить стягнути з відповідачів моральну шкоду, заподіяну терористичним актом, що призвів до загибелі її чоловіка, у розмірі 1000 000 грн. У судовому засіданні позивачка пояснила, що [INFO] року її чоловік загинув під час обстрілу, внаслідок проведення АТО, досі, позивачка не може змиритися із втратою чоловіка, не спить ночами, у позивачки погіршилось здоров"я, вона постійно звертається до лікаря. Позивачка зазначає, що вона із чоловіком жили дуже добре, чоловік її підтримував, а зараз їй тяжко прожити на одну пенсію, держава не яким чином не захистила своїх громадян під час проведення АТО. Після загибелі чоловіка позивачка звенулась до поліції, надавала поясненя, щодо зазначених подій триває досудове розслідування. Представником Головного територіального управління юстиції у Луганській області в інтересах відповідача Кабінету МіністрівУкраїни було подано відзив на подану позовну заяву, в якому представник позивача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на наступне. Щодо відшкодування шкоди КМ України, зазначає, що на теперішній час відсутній будь-який закон чи нормативний акт, який передбачає в Державному бюджеті України бюджетних призначень для відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, не встановлено державний орган на який покладено обов`язок здійснювати таке відшкодування та механізм визначення розміру відшкодування.Кабінет Міністрів України безпосередньо не здійснює відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, а отже відсутні підстави для задоволення позову про відшкодування матеріального збитку з Держави Україна саме в особі Кабінету Міністрів України. Щодо встановлення факту кримінального злочину представник відповідача зазначає, що оскільки терористичний акт є злочинним та караним діянням на підставі ст. 258 КК України, наявність якого визначається лише обвинувальним вироком суду у кримінальній справі, то обов`язковою умовою застосування положень ст. 19 ЗУ «Про боротьбу з тероризмом» є наявність обвинувального вироку суду, який набув чинності, бо без визначення наявності злочину, передбаченого ст. 258 Кримінального кодексу України, у встановлений КПК України порядок, тому підстав для проведення відшкодування шкоди, завданої терористичним актом позивачу немає. Щодо вимог відшкодування шкоди у зв`язку з відсутністю ефективного розслідування зазначеного злочину і встановлення винних осіб, то на думку представника відповідача, належним представником держави у спірних правовідносинах щодо вимог відшкодування шкоди у зв`язку з відсутністю ефективного розслідування зазначеного злочину і встановлення винних осіб є Служба безпеки України. Щодо визначення підстав, якими обґрунтовуються позовні вимоги, представником відповідача зазначається, що вказані підстави відшкодування збитків є різними і самостійними підставами позову, вирішення яких регулюється різними нормами матеріального права та відповідно підлягає доказуванню на підставі різних фактичних даних, оскільки позивач не дає оцінку внаслідок яких саме обставин нанесено шкоду (терористичного акту (злочину), антитерористичної операції чи надзвичайної ситуації), позовна заява містить одночасно декілька підстав, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зокрема, позивач вказує на спричинення шкоди внаслідок проведення антитерористичної операції, а також на те, що шкода завдана терористичним актом та внаслідок злочину. Обґрунтовуючи свою правову позицію позивач фактично ототожнює поняття «терористичний акт», «антитерористична операція» та «надзвичайна ситуація». Позивачка у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила суд задовольнити поданий позов. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Кабінету Міністрів України (за довіреністю представник Головного територіального управління юстиції у Луганській області) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, підтримав наданий письмовий відзив. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заперечень з приводу заявлених вимог не надав. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Предметом даного судового розгнляду є вирішення питання про відшкодування моральної шкоди. Дане питання регулюється Цивільним Кодексом України. Також при розгляді даного позову суд зстосовує положення Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судову практику, практику ЄСПЛ, а також положення Конституції та законодавчих актів, що регулюють проведення АТО на території України та відповідальність держави в розумінні ЗУ "Про боротьбу з тероризмом". Враховуючи визначені правові положення, судом встановлено. [INFO] року внаслідок здійснення артирелійського обстрілу в м.Попасна Луганської області загинув [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії Витягу з ЄРДР від 08.02.2019 року ( у кримінальному провадженні, яке внесеног до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.258 ч.3 КК України - а.с.33) . Факт того, що загиблий був чоловіком позивачки, підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС м.Попасна Ворошиловградської області (а.с.9). Факт смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 10.03.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Попаснянського районного управління юстиції у Луганській області (а.с.10), а також копією лікарського свідоцтва про смерть № 49 від 09.02.2015 року, виданого Первомайським міським відділенням судово-медичної експертизи, де вказано, що причиною смерті [PERSON] стало вогнепальне поранення органів грудної порожнини (а.с.11). За даним фактом 08.02.2015 року було внесено відповідні відомості в ЄРДР (а.с.33) за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України (терористичний акт, що призвів до загибелі людини). Також, позивачка була залучена потерпілою у вищезазначеному кримінальному провадженні згідно її заяви від 21.02.2019року (а.с.11.112) Як вбачається з висновку психологічного експертного дослідження №1/01/18 від 01 лютого 2018 року ( а.с.13-19), досліджувана ситуація призвела до кардинальної негативної зміни життя [PERSON] В результаті смерті її чоловіка ( [PERSON] ) [INFO] року у місті Попасна Луганської області під час проведення військових дій, є зміни в її емоційному стані , індівідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості та виникли внаслідок втрати близької людини ( [PERSON] ) за обставин обстрілу міста Попасна Луганської області під час проведення військових дій. Враховуючи позицію досліджуваного відносно суми відшкодування її моральних страждань, обставини справи та особливості конкретного випадку, попередній орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених [PERSON] (моральної шкоди) складає від 500 000 до 1 000 000 гривень. В судовому засіданні надали поясненя свідки Свідкі [PERSON] - брат позивачки та [PERSON] - близька знайома позивачки , пояснили , що після смерті [PERSON] у позивачки погіршився стан здоров"я, також погіршився її матеріальний стан, оскільки у неї маленька пенсія , а її доньки проживають окремо та не мають можливості надавати позивачці допомогу і вона дуже болісно переживає загибель чоловіка. Відповідно до ст. 2 Європейської конвенції з прав людини право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше, ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичногї загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-рc. м.Попасна Луганської області, відноситься до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Загальновідомим є факт, що в період проведення антитерористичної операції сталася серія вибухів, внаслідок чого позбавлені життя мирні жителі. Факт наявності душевних страждань позивачки, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю свого чоловіка за вищевказаних обставин, підтверджується матеріалами справи (саме висновком психологічного експертного дослідження) , поясненнями свідків. За таких обставин, факт спричинення [PERSON] моральної шкоди внаслідок смерті чоловіка встановлений та належним чином доведений з боку позивачки. При тім, ні вищезазначені факти, ні докази щодо цих фактів, надані позивачкою - з боку відповідачів не спростовані. Посилання представників відповідача 1 на те, що в Україні не прийнятий відповідний закон, як це передбачено статтею 19 Закону України Про боротьбу з тероризмом, на підставі якого передбачається процедура виплати компенсації моральної шкоди родичам загиблих від терористичних актів, не грунтуються на законі. При цьому, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту та закріплено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. До цього, ж у п.82 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» зазначено, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав і свобод, у якій би формі вони не закріплювалися в національному правопорядку. Особа на практиці повинна мати можливість скористатись ефективними засобами захисту, тобто засобами, які б запобігли вчиненню порушень чи їх продовженню або забезпечили заявнику відповідне відшкодування. Отже, суд приходить до висновку, що відсутність на національному рівні ефективного засобу юридичного захисту для забезпечення дотримання суті конвенційних прав не може бути перешкодою у реалізації особою таких прав та свобод. Іншими словами, відсутність відповідного «процедурного» закону не може бути перешкодою у захисті прав позивача щодо отримання відшкодування моральної шкоди від держави на підставі ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом». Крім того, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Так, у рішеннях у справі «Кечко проти України» та у справі «Бурдов проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права. А так, суд вважає необхідним також звернути увагу, що при розгляді справи з подібними правовідносинами, у рішенні від 08 січня 2004 року у справі «Айдер та інші проти Туреччини» (Ayder and Others v. Turkey) Європейський суд з прав людини вказав, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має обєктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (social risk). Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій не встановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність (п. 70). Посилання відповідача 1 на відсутність закону чи нормативного акту, який передбачає в Державному бюджеті України бюджетних призначень для відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, на відсутність державнго органу, на який покладено обов`язок здійснювати відшкодування та механізм визначення розміру відшкодування Кабінетом Міністрів України, на відсутність вироку суду за ст.258 КК України, про належність представництва у подібних правовідносинах Служби Безпеки України - суд оцінює критично, оскільки в даному випадку йдеться про обов"язок держави перед громадянами країни, які постраждали внаслідок тероризму, що повністю відповідає европейскій практиці вирішення подібних питань, положеням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці ЕСПЛ, і для суду це є правовою піставою для застосування визначених позицій при розгляді даного позову. Щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 2 п. 5, п. 9постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно висновку психологічного експертного дослідження №1/01/18 від 01 лютого 2018 року [PERSON] встановлено, що в результаті смерті її чоловіка ( [PERSON] ) [INFO] року у місті Попасна Луганської області під час проведення військових дій, є зміни в її емоційному стані , індівідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості та виникли внаслідок втрати близької людини ( [PERSON] ) за обставин обстрілу міста Попасна Луганської області під час проведення військових дій. [PERSON] завдані страждання (моральна шкода ) через загибель її чоловіка ( [PERSON] ). Попередній орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених [PERSON] (моральної шкоди) складає від 500 000 до 1 000 000 гривень. Ця втрата є довічною та непоправною. Зазначені висновки експерта не суперечасть іншим доказам, наданими позивачкою та у сукупності доводять наявніть та обсяг моральних страждань позивачки, внаслідок втрати чоловіка. При цьому, суд не має підстав підавати сумніву зазначене експертне дослідження в частині доведеності заподіяння позивачці моральних страждань, оскільки експерт має особисту відповідальність . Разом із тим, висновок вказаного психологічного експертного дослідження щодо розміру грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених [PERSON] (моральної шкоди), у сумі від 500000 до 1000000 гривень є попереднім, орієнтовним (про що зазначено і у самому висновку) і не має конктретного розрахунку - суд вважає достатнім визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 500000 гривень. що на думку суду буде відповідати обставинам справи. Вирішуючи позов, суд зазначає, що при подачі позову позивачка була звільнна від сплати судового збору і ніякі іншій особи їх не понесли, а тому відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати в данному повадженні компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, положень Коституції України, Закону україни «Про Про боротьбу з тероризмом», Указа Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від13.04.2014року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014року, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Наказу першого заступника голови Служби безпеки України від 07.10.2014року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», Розпорядження КМУ від 02.12.2015року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція», положень Кодексу цивільного захисту України, враховуючи зміст рішення Європейського суду з прав людини від 8 січня 2004 у справі Айдер та інші проти Туреччини (Ayder and Others v. Turkey),

Outcome: partial