Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який неодноразово уточнювала, останній раз 14.08.2014 року, та просить суд винести рішення, яким визнати за нею право власності на ? частку спільного майна подружжя - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір, та витрати на судову будівельно-технічну експертизу. Відповідач [PERSON] та його представники за довіреністю - [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги, не визнали, вважають їх не обґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області в судове засідання не з,явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника, проти позовних вимог не заперечує, та покладається на розсуд суду/а.с.141/. Позивач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно, у встановленому законом порядку, але до суду не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності за участю її представника, довірила представництво своїх інтересів в суді представнику за довіреністю - [PERSON]./а.с.27-28/. Представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала, та суду пояснила, що з відповідачем [PERSON] позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2010 року. [INFO] у них народилася донька [PERSON]. В період шлюбу, в лютому 2011 року, подружжя [PERSON] придбало нерухоме майно - двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 42,6 кв.м, житловою 27,8 кв.м. Спірну квартиру сторони придбали за 56 000 грн., що на той час було еквівалентно 7000 доларам США. Квартира була у занедбаному стані та потребувала ремонту. Після купівлі спірної квартири сторони почали її ремонтувати. Були встановлені нові двері, вікна, послано ламінат на підлогу. У ванній кімнаті ними встановлено душову кабінку (гідробокс), новий унітаз. Стіни ванної кімнати обклали кахелем. У кухні встановили нову газову колонку. Крім того, через несплату комунальних платежів колишніми господарями, у квартирі було відключено газопостачання. Тому вони сплатили борг за поставку газу, і тільки після цього у квартирі було підключено газопостачання. Після здійснення ремонту сторони посварилися, через що позивач з дитиною виму- шені були переїхати проживати до її батьків. 19.03.2012 року рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем домовилися про добровільний розподіл майна подружжя - спірної квартири. Було вирішено, що вони її продадуть, а грошові кошти поділять між собою порівну. Позивачем [PERSON] у липні 2013 року була надана письмова згода на продаж спірної квартири відповідачем, яка була завірена нотаріально у приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу [PERSON] Однак, після надання позивачем згоди на продаж спільної квартири, відповідач змінив свою позицію, та категорично відмовив позивачу у добровільному поділі майна, придбаного ними у шлюбі, заявляючи, що спірна квартира належить тільки йому. На цей час шлюб між сторонами розірвано, спільно господарство сторони не ведуть. В листопаді 2013 року позивач звернулася до відповідача з проханням переоформити частки в нерухомому майні, але він їй в цьому відмовив, вважаючи, що позивач не має права на майно, яке вони спільно придбали під час шлюбу на спільні кошти на ім'я відповідача. Представник позивача зазначив, що кошти на придбання квартири належать сторонам, як подружжю. Позивач під час перебування сторін у шлюбі та до цього працювала приватним підприємцем, отримувала чималий доход. Відповідач на той час постійно не працював. Оскільки кошти збиралися сторонами в період шлюбу, то вони є спільними коштами подружжя, а тому придбане у шлюбі майно є спільною сумісною власністю подружжя. Версії відповідача стосовно джерел коштів на купівлю квартиру, постійно змінюються: спочатку, була версія, що це кошти від продажу його майна; потім, що ці кошти спадщина його діда; потім, що ці кошти подарували йому мати та бабуся, свідчить про те, що відповідач, хоче викривити фактичні обставини. Твердження відповідача, стосовно того, що спірна квартира є його особистим майном, оскільки придбана саме на його ім'я та за рахунок його особистих коштів, які йому подарували його рідні, вважає безпідставними, оскільки належних доказів на підтвердження цих фактів відповідач суду не надав, Звертає увагу суду, що спірне житло придбано під час перебування сторін у шлюбі, та в цьому випадку діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи та судовий збір. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує. Вважає, що спірна квартира не є спільним майном подружжя, оскільки придбана за його особисті кошти, які подарували йому його родичі. Підтвердив, що в шлюбі з позивачем вони перебували з 30.01.2010 року по 19.03.2012 року. [INFO] в них народилася донька - [PERSON] Також пояснив, що перед народженнями дитини стосунки між сторонами погіршилися, та вони короткий час проживали окремо. Після народження дитини вони з позивачем помирилися, та знову стали проживати спільно. Влітку 2010 року його мати [PERSON] знайшла квартиру, яку вона хотіла купити саме для нього, розташовану за адресою: [ADDRESS], оскільки до цього вони з позивачем знімали квартиру, а мати сплачувала кошти за квартиру. В серпні 2010 року мати передала йому 1000 доларів США (спадщина його діда), та він відкрив депозитний рахунок у банку, куди помістив ці кошти, в сумі 1010 доларів США. Приблизно в жовтні 2010 року його бабуся з боку батька - [PERSON] зняла зі свого депозитного рахунку кошти в сумі 16000 грн., та подарувала йому для придбання квартири. Крім того, йому ще давала кошти мати, та в жовтні 2010 року він поклав на свій рахунок кошти в розмірі 4355 доларів США. В грудні 2010 року він зняв зі свого рахунку 1500 доларів США, та сплатив завдаток продавцям квартири. 17.02.2011 року, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округа [PERSON], він купив спірну квартиру за 7000 доларів США. При цьому він зняв залишок коштів зі свого рахунку, та йому також допомагала його мати. Оскільки квартира була у занедбаному стані, вони почали робити ремонт, на що він взяв споживчий кредит у банку на суму 6000 грн. Мати позивача також давала кошти на ремонт квартири, але коли вони розривали шлюб, він повернув колишній дружині всі кошти, які її мати давала на ремонт квартири, та кошти, які їй подарували на весілля. Після цього, ніяких претензій, щодо розподілу майна, у позивача не було. Позивач надала згоду на продаж спірної квартири, але потім стала претендувати на квартиру. Оскільки квартира придбана на кошти, які йому подарували родичі, просить в задоволенні позову відмовити. Представники відповідача за довіреністю [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечують, вважають, що відповідачем доведено поясненнями свідків в суді, наданими банківськими документами, що кошти, на які була придбана спірна квартира, були подаровані відповідачу для придбання ним квартири особисто для себе. Позивач же в судове засідання не з,явилася, а її представник не підтвердив, з яких джерел були отримані кошти на купівлю спірної квартири. Крім того, вони вважають, що відповідачем доведено, що всі кошти, які мати позивача давала на ремонт спірної квартири, повернуто позивачу, разом із коштами, які їй подарували на весілля. Вважають, що спірна квартира, є особистим майном відповідача, а тому у позові належить відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю відповідача [PERSON] Влітку 2010 року вона знайшла квартиру, яку хотіла купити для сина, оскільки свого житла в нього не було. До цього вона винаймала квартиру для сім'ї сина протягом 4-х місяців. З продавцями вона домовилася про вартість квартири - 7000 доларів США. Квартира була в занедбаному стані, та потребувала ремонту. Своїх грошей у сина не було, тому вона дала сину гроші 1000 доларів США, які отримала як спадщину після смерті свого батька. Син відкрив рахунок у банку та ці кошти поклав на рахунок. Потім йому ще подарувала кошти його бабуся, та вона ще також надавала йому кошти на житло. Коли син купив квартиру він перебував у шлюбі. Вона спочатку хотіла подарувати сину цю квартиру, але оформити договір дарування не змогли через покупців. Купити на себе квартиру вона не могла з сімейних обставин. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона баба відповідача [PERSON] з боку батька. В жовтні 2010 року вона зняла зі свого депозитного рахунку 16000 грн., які подарувала онуку для купівлі квартири, оскільки його сім'я квартири не мала. Вона давала кошти на квартиру для онука. Офіційно договір дарування не укладали. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй та її братам на підставі приватизації та спадщини належала [ADDRESS], яку після смерті батьків вони вирішили продати. Квартира була у занедбаному стані, потребувала ремонту. На той час в ній проживали її брати. Влітку 2010 року знайшлися покупці. Всі справи та оформлення документів відбувалося через [PERSON], яка говорила, що квартиру купує для сина. Ціна була обумовлена у 7000 доларів США. При цьому приблизно в грудні 2010 року вони попросили аванс, та саме [PERSON] передав їм 1500 доларів США, про що вони написали розписку. Сам договір був оформлений нотаріально 17.02.2011 року, та всі кошти їм було передано до укладення договору. Підтвердила, що [PERSON] спочатку просила оформити договір дарування, але вони не погодилися, та було оформлено договір купівлі-продажу. При укладанні договору у нотаріуса був присутній відповідач [PERSON], дружину [PERSON] вона жодного разу не бачила. Вислухавши представників сторін, відповідача, свідків зі сторони відповідача, ознайомившись з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2010 року. Мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.3-4/. Відповідно до рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 19.03.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Як зазначено в рішенні, шлюбні відносини між сторонами припинено у червні 2011 року, та з того часу сторони спільно господарство не ведуть, майнового спору та спору про місце проживання дитини немає /а.с.5/. Судом встановлено, що в період шлюбу, 17.02.2011 року відповідач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 17.02.2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], купив квартиру за [ADDRESS], розташовану на четвертому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 27,8 кв.м, загальною площею 42,6 кв.м, та зареєстрованого в реєстрі за №275, що підтверджується копією зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна та витягом з державного реєстру правочинів /а.с.81-85/. Вартість квартири за згодою сторін становить 55650грн., що еквівалентно 7000 доларів США /а.с.44/. Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, спірна квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу ВРЕ №354889, ВРЕ №354890 від 17.02.2011 року/а.с.39/. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №401 від 11.06.2014 року, яка проводилася згідно ухвали суду від 13.05.2014 року, ринкова вартість [ADDRESS], складає 142280,00 грн./а.с.119-124/. Відповідно до довідки Криворізької Південної ОДПІ, [PERSON] (позивач) перебуває на податковому обліку, як фізична особа-підприємець, та згідно звітів отримала доход: за 2009 рік - 54000,00грн., за 2010 рік - 43650,00 грн., за 2011 рік - доходів не отримувала /а.с.145/. Відповідно до інформації ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 14.10.2014 року, яка була витребувана ухвалою суду за клопотанням відповідача, для підтвердження надання йому грошових коштів дідусем [PERSON], за період з 01.01.2010 року по 01.06.2010 року рух коштів по рахунку на ім'я [PERSON], 1937 року народження, відсутній /а.с.178/. Відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) №26207162634600, який відкрив відповідач [PERSON] в ПАТ "УкрСиббанк" 25.08.2010 року, тобто в період шлюбу з позивачем, відповідач [PERSON] вніс вклад та розмістив на рахунку 1010 доларів США, що еквівалентно 7968,90 грн.; 13.10.2010 року [PERSON] внесено на рахунок ще 4355 доларів США, що еквівалентно 34447,61 грн./а.с.202-203/. Відповідно до виписки з особового рахунку [PERSON] [NUMBER] в ПАТ "Райфазен Банк Аваль" від 13.11.2014 року останньою знято з рахунку 01.10.2010 року 16000,24грн. /а.с.204/, що підтверджує пояснення свідка [PERSON] про надання нею грошових коштів онуку [PERSON] на придбання квартири. Відповідно до заяв на видачу готівки, 17.12.2010 року [PERSON] з відкритого ним депозитного рахунку були зняті кошти в сумі 1500 грн., які він сплатив в якості завдатку продавцям спірної квартири / а.с.205-206/. Також [PERSON] знімав кошти з вищезазначеного рахунку 11.02.2011 року в сумі 2500 дол. США (еквівалентно 19860грн.), та 15.02.2011 року - ще 700 дол. США ( еквівалентно 5560,45 грн.). Всього з депозитного рахунку [PERSON] в період часу з 17.12.2010 року по 15.02.2011 року було знято 4700 дол.США. Судом також встановлено, що 10.03.2011 року відповідач [PERSON] уклав кредитний договір з ПАТ "Дельта-банк" на суму 6780,70 грн. на придбання товарів для ремонту квартири /а.с.211/. Відповідно до розписки від 28.11.2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] гроші в сумі 14000 грн. та 100 доларів США, з яких 11400грн. - на ремонт квартири по [ADDRESS]; 2600 грн. та 100 дол.США - подаровані на весілля /а.с.67/. Відповідно до заяви, посвідченої 07.06.2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округа [PERSON] - [PERSON] дає згоду на укладання договору купівлі-продажу її чоловіком [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] за ціну і на умовах на його власний розсуд. В заяві також зазначено, що квартира, яка буде продаватися - є її з [PERSON] спільною сумісною власністю, як така, що набувалася у період перебування в зареєстрованому шлюбі /а.с 86/, що підтверджує факт, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Судом встановлено, що під час шлюбу, одним із подружжя - відповідачем [PERSON] придбана спірна квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Указаною нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач. Якщо заперечує проти цього, відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України має довести протилежне, тобто спростувати матеріально-правову презумпцію). Відповідно до ст.57 СК України, особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно набуте ним до шлюбу, майно набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Стверджуючи, що кошти на придбання спірної квартири подаровані відповідачу його матір,ю та бабусею, відповідачем не враховано, що ч.2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Між тим, відповідно до ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п,ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у п.27 роз'яснив судам, що виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 218 ЦК, не може стверджуватись показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Проте жодного належним чином оформленого письмового доказу( договору дарування грошових коштів) відповідачем суду не надано. Доводячи суду, що більша частина коштів на придбання спірної квартири була подарована відповідачу його матір,ю та бабусею, відповідачем не доведено, що це надає йому право особистої приватної власності на квартиру, оскільки грошові кошти, на які посилаються відповідач та свідки, були передані на сім,ю сторін, та кожен свідок знав, що відповідач перебуває у шлюбі, в нього нещодавно народилася дитина, та сім'я відповідача не має житла. Підтвердженням того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, є і те, що в п.12 договору купівлі-продажу спірної квартири зазначено, що придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини [PERSON] - [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]./а.с.82/, що свідчить про те, що ця угода відбувалася в інтересах сім'ї, в якій [INFO] народилася дитина. Надана відповідачем в якості доказу копія заяви [PERSON], посвідченої 07.06.2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округа [PERSON], якою [PERSON] дає згоду на укладання договору купівлі-продажу її чоловіком [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS], також підтверджує факт того, що спірна квартира - є її з [PERSON] спільною сумісною власністю, як така, що набувалася у період перебування в зареєстрованому шлюбі /а.с 86/, тобто підтверджує факт, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Розписка позивача, про отримання від відповідача грошових коштів, які були надані на ремонт спірної квартири, та коштів, які були подаровані на весілля, не є доказом відмови позивача від своєї частки в праві власності на спірну квартиру, та не є компенсацією частки позивача у спільній сумісній власності, оскільки вартість частки спірного нерухомого майна кожного з подружжя, перевищує цю суму у рази, а походження суми повернутої позивачу відповідачем саме і зазначено у розписці /а.с.67/. Таким чином, відповідачем не спростовано, що спірна квартира, є спільною сумісною власністю подружжя - сторін у справі, оскільки діє презумпція виникнення спільної сумісної власності, та не доведено належними допустимими доказами, що спірна квартира є особистою власністю відповідача. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги, які позивач уточнила 14.08.2014 року, тільки щодо вартості спірного майна, підлягають задоволенню. При цьому, оскільки спірне нерухоме майно, є спільною власністю подружжя, то з метою усунення ускладнень при реєстрації права власності на частку спірного майна, в резолютивній частині рішення необхідно зазначити про те, що інша - ? частка спірної квартири залишається у спільній частковій власності відповідача. Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивач сума витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 1200 грн./а.с.144/. Судом встановлено, що висновком вищезазначеної експертизи була визначена ринкова вартість спірного майна - 142280 грн., ? частка становить - 71140 грн., а тому судовий збір відповідно до Закону України "Про судовий збір" становить - 711,40 грн.(1%). Оскільки позивачем попередньо ( до експертизи) сплачений судовий збір в сумі 280,00грн., то різниця, - 431,40 грн. підлягає достягненню на користь держави, з відповідача, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню. А позивачу за рахунок відповідача компенсується сума судового збору - 280,00 грн. При цьому суд не зарахував в суму сплаченого позивачем судового збору, суми збору, сплачені позивачем за забезпечення позову та доказів, оскільки ці заяви були подані після подання позовної заяви.

Outcome: approved