Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

В грудні 2015 року [PERSON] пред'явив вказаний позов. Згідно позову [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачкою та поділити спільне майно подружжя, виділивши йому таке майно: телевізор „Самсунг", вартістю 2800 грн., мікрохвильову піч „Самсунг", вартістю 1500 грн., шафу трьохдверну, вартістю 2200 грн., софу „Толедо", вартістю 3200 грн.; всього на суму 9700 грн. Відповідачці виділити таке майно: пилосос, вартістю 1000 грн., електром'ясорубку „Мірта", вартістю 500 гривень, два пледи, вартістю 250 грн. кожен, балконний блок, вартістю 2700 грн., ноутбук „Леново", вартістю 5500 гривень, міжкімнатні двері, вартістю 1000 гривень, набір каструль та сковорода, вартістю 500 грн., електрочайник, вартістю 150 грн., комод, вартістю 1000 грн.; всього на суму 15450 грн. Причиною розлучення позивач зазначив, що через непорозуміння та сварки та з середини вересня 2015 року з відповідачкою не проживають однією сім'єю. Він втратив до неї почуття любов та поваги. Вважає, що сім'я розпалась остаточно. У судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав наведених у позовній заяві. Не наполягає на рівності часток при поділі майна. Просить йому виділити те майно, яке зазначено у позові. Оскільки доказів про наявність електрочайника та того, що комод є спільним майном подружжя він не може надати, просить не враховувати це майно при поділі. Відповідачка позов визнала частково. Погоджується на розлучення, підтвердила, що з позивачем однією сім'єю не проживають з вересня 2015 року. При вирішення питання про поділ майна просить їй виділити софу, оскільки їй з дитиною не буде де спати. Взамін погоджується на передачу позивачеві іншого рівноцінного майна. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеву РС Бердичівського МРУЮ зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Сторони є батьками [PERSON], [INFO], який проживає з позивакою (а.с. 11). Згідно частини першої статті 24 СК України шлюбґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з сторін ( частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що сторони наполягли на розірванні їх шлюбу, заперечили про примирення, з вересня 2015 року спільно не проживають, суд доходить висновку, що збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Вирішуючи вимогу про поділ майна, суд виходить з такого. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( частина перша статті 60 СК України). До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до частини першої статті 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Сторони погодили вартість та наявність майна, придбаного за час шлюбу. А саме: телевізор „Самсунг", вартістю 2800 грн.; мікрохвильова піч „Самсунг", вартістю 1399 грн.; шафа трьохдверна, вартістю 2680 грн.; пилосос, вартістю 1000 грн.; електром'ясорубка „Мірта", вартістю 500 гривень; два пледи, вартістю 250 грн. кожен; софа „Толедо", вартістю 2900 грн.; нагрівач води, вартістю 1477 грн.; балконний блок, вартістю 2700 грн.; ноутбук „Леново", вартістю 5000 гривень; міжкімнатні двері, вартістю 500 гривень, набір каструль та сковорода, вартістю 500 грн.. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України вказані обставини суд вважає доведеними. Враховуючи прохання відповідачки залишити їй софу, а позивачеві передати взамін рівноцінне майно, суд вважає за необхідне поділити майно таким чином. Позивачеві виділити у власність майно, яке він просив у позові, з урахуванням погодженої сторонами вартості майна, за виключенням софи, виділивши йому взамін пилосос, електром'ясорубку та плед. Всього майна суму 8629 гривень. Відповідачці виділити решту майна, всього на суму 13327 гривень. Різницю переполученої частки відповідачки у спільному майні суд не стягує, оскільки позивач згідно позову на тому не наполягав. Про це підтвердив і в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 874 гривні 40 копійок ( а.с. 2,3) слід стягнути з відповідачки на користь позивача. У стягненні витрат за надання правової допомоги суд відмовляє, оскільки дана до позову квитанція на підтвердження розміру цих витрат ( а.с.13) не є належним фінансовим документом (квитанція до прибуткового касового ордеру, квитанція чи платіжне доручення банківської установи), що підтверджує зарахування грошових коштів адвокату.

Outcome: partial