Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

25.03.2014 року до суду надійшла вказана позовна заява, яка мотивована тим, що [INFO], у віці 66 років, в с. Вишенька Хмільницького району Вінницької області, помер [PERSON], який постійно проживав в с. Вишенька Хмільницького району Вінницької області. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, до складу якого входить житловий будинок літ. «А», погріб з шиєю літ. «Б», загальною інвентаризаційною вартістю 13145 гривень, який розташований в [ADDRESS]; Право на земельну ділянку, розміром 0,63 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою [ADDRESS]; Право власності на земельну ділянку розміром 4,69 га у межах згідно з планом. Після смерті [PERSON] у позивачки [PERSON] виникло право на спадкування за заповітом. З моменту відкриття спадщини, у встановлений законом строк, позивачка своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в позивача немає можливості, оскільки відсутня реєстрація права власнсті на дане нерухоме майно. Отримати в нотаріальній конторі, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке складається з земельної ділянки, розміром 0,63 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого селянського господарства, позивачка не може, так як [PERSON] не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, однак розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України та її не закінчив у зв"язку зі смертю, що змушує позивача звернутися до суду. В судове засідання позивач та її представник не з"явилися, однак подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Вишеньківської сільської ради в судове засідання не з"явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до приписів ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне: [INFO] помер [PERSON] (а.с.6). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина за заповітом (а.с.7) до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], належний [PERSON], що підтверджується довідкою про його належність покійному та технічним паспортом (а.с.10, 12-15), земельна ділянка загальною площею 4,69 га, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 16) та права на земельну ділянку розміром 0,63 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 10,11). Спадкоємцем за заповітом являється [PERSON] (а.с.7), яка до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулась на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, в зв"язку з чим нотаріусом було заведено спадкову справу та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку загальною площею 4,69 га (а.с.17-18,31-34). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та у продовженні приватизації земельної ділянки площею 0,63 га їй було відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Відповідно до пп. 6- Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Таким чином в судовому засіданні доведено, що спадкодавцеві на праві власності належав житловий будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.. 1269 ЦК України, спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Оскільки позивач скористалась своїм правом та на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому вважається що вона спадщину прийняла. Крім того, позивач на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На підставі абз. 2 п 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509- VI). Тобто, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання відповідного в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Таким чином, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК. Оскільки спадкодавець розпочав процедуру приватизації про що свідчить відповідне рішення сесії сільської ради (а.с. 11), однак її не закінчив у зв"язку зі смертю, тому суд вважає, що спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації земельної ділянки та отримання свідоцтва про право власності на землю. За таких обставин, суд, вважає можливим задовольнити позовні вимоги повністю, оскільки матеріалами справи, дослідженими у судовому засіданні доведено, що спадкове майно належало на праві власності спадкодавцю, позивачка, яка є спадкоємцем, в межах встановленого шестимісячного строку звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину вона позбавлена можливості, а тому її права підлягають судовому захисту.

Outcome: approved