Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, з метою забезпечення якого укладеного іпотечний договір. У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.01.2012 р. звернуто стягнення на предмет застави: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення суду було відкрито виконавче провадження, державним виконавцем було винесено постанову та акт про передачу майна стягувачу. У державному реєстрі прав на нерухоме майно, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за позивачем. Відповідачі продовжують проживати у спірній квартирі, чим створюють перешкоди позивачу як новому власнику. Відповідачам направлялася вимога про виселення, яку вони отримали, проте добровільно не виконали. У зв'язку з цим, позивач просить виселити відповідачів та всіх інших осіб, які зареєстровані та/або проживають за вищевказаною адресою; визнати відповідачів такими, що втратили право перебування на реєстраційному обліку у квартирі. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.01.2012 р. позов ПАТ "ПлатинумБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави задоволено, звернено стягнення на предмет застави, а саме квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], шляхом реалізації з прилюдних торгів в сумі 122004,59 грн., зазначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів з продажу квартири /а.с.6,7/. На виконання зазначеного рішення суду, було видано виконавчий лист, який примусово виконувався відділом ДВС Павлоградського МРУЮ. Постановою державного виконавця від 12.07.2013 року в рахунок погашення боргу [PERSON] стягувачу було передано нерухоме майно: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], про що складено акт від 12.07.2013 р. Позивачу було видано свідоцтво про передачу майна в рахунок погашення боргу /а.с.9-12/. Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за позивачем зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] /а.с.13/. Позивачем була направлена вимога про добровільне виселення, яка була отримана відповідачами 08 листопада 2013 року. Проте, на протязі місяця з дня тримання вимоги, відповідачі не звільнили квартиру та не знялися з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою /а.с.14,15,32,33/. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частини 2 і 3 зазначеної статті встановлюють певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. У зв'язку з тим, що відповідачем отримано вимогу про добровільне виселення із квартири, на яку звернуто стягнення як на предмет іпотеки, але протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги відповідачі не звільнили житлове приміщення, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про виселення відповідачів. В той же час вимоги позивача про виселення "всіх інших осіб", які проживають та/або зареєстровані у квартирі, задоволенню не підлягають, оскільки відповідачами по справі є [PERSON] та [PERSON], тому суд не може вирішити питання про права та обов'язки осіб, які не беруть участь у справі. Житлові права громадян підлягають захисту відповідно до ст.ст.9, 109 ЖК України, а позивачем не надано до суду даних про осіб, які проживають у цій квартирі. При вирішенні вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право перебування на реєстраційному обліку суд виходить з того, що питання та підстави для зняття з реєстрації визначені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», яка передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на жиле приміщення, або право користування жилим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В свою чергу визнання відповідачів такими, що втратили право перебування на реєстраційному обліку, взагалі не ґрунтується на Законі, оскільки рішення суду про виселення є саме по собі достатньої правовою підставою для зняття з реєстраційного обліку осіб, яких виселено. Лише в разі відмови компетентного органу здійснити зняття особи з реєстраційного обліку на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому КАС України, тому в задоволенні позовних вимог щодо визнання відповідачів такими, що втратили право перебування на реєстраційному обліку необхідно відмовити. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 229 грн. 60 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial