Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

23.06.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить суд розірвати шлюб та визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO], разом ним. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2013 року. В період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. З січня 2015 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинилися, разом вони не мешкають, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Просить шлюб розірвати. Крім того, спільна дитина, син [PERSON], проживає з матір'ю, хоча місце реєстрації дитини за його місцем проживання, а саме [ADDRESS]. Вважає, що в інтересах дитини проживати з ним, з батьком виходячи з того, що відповідачка б'є сина, вживає ненормативну лексику, що негативно впливає на психіку дитини. Під час перебування на роботі позивача, відповідачка постійно відвідувала кафе-бари з маленьким сином, годувала його їжею, яка є неприпустимою для вживання дитиною дворічного віку. Крім того, відповідач не має достатнього постійного доходу для забезпечення умов проживання сина, постійного місця проживання, мешкає в орендованих квартирах. Лікуванням сина відповідачка не займалася, внаслідок чого у дитини з'явилися алергічні рани. Натомість він забезпечений житлом та придатними умовами для проживання та виховання дитини, працює, піклується про сина, може забезпечити йому гармонійний розвиток. Характеризується позивач позитивно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра. Посилаючись на норми Сімейного кодексу України, Конвенцію про права дитини та судову практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначаючи, що батьки мають рівні права щодо дитини, просить визначити місце проживання сина з ним. 22.09.2015 р. [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, сина [PERSON] [INFO] з нею, посилаючись на те, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучений зі своєю матір'ю, як про це зазначено в Декларації прав дитини, прийнятою Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН. На даний час немає ніяких виключних обставин для визначення місця проживання дитини з батьком. просить визначити місце проживання дитини з нею, оскільки вона на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримає у зв'язку з цим відповідну допомогу від держави, підробляє барменом в кафе і також отримає додатковий дохід. На цей час має достатні заробіток для утримання малолітнього сина. На даний час проживає зі своїм співмешканцем [PERSON] в с.Чорнобаївка Білозерського району Херсонської області в будинку його батьків, які не заперечують проти проживання її с малолітнім сином. Її співмешканець має постійну роботу та дохід, що підтверджується довідками. Крім того вона позитивно характеризується за місцем проживання. Позивач за первинним позовом [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримав, просив задовольнити його вимоги. Зустрічний позов не визнав, заперечив проти його задоволення, просив врахувати, що батьки дитини наділені рівними правами щодо своїх дітей, визначення місця проживання сина [PERSON] з ним буде відповідати інтересам дитини, він більше уваги та турботи проявляє до дитини, ніж відповідачка та може створити для сина належні умови виховання та розвитку. В догляді за дитиною йому допомагає його матір [PERSON] Він забрав сина у відповідачки у липні 2015 року, записав його до дитячого садка. Звернувся до лікарів з приводу захворювання шкіри у дитини та вилікував сина. В даний час дитина проживає з ним, він турбується про сина, готує йому їжу, купує одяг та іграшки. 27.10 2015 року його звільнили з роботи, але він не ще не став на біржу. Просить розірвати шлюб з відповідачкою та визначити місце проживання сина з ним. Представник позивача за первинним позовом [PERSON] позов [PERSON] підтримала з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Відповідачка за первинним позовом [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечувала проти розірвання шлюбу між нею та позивачем, підтвердила, що шлюб фактично розпався та збереження сім'ї неможливо. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з позивачем - позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, свій зустрічний позов підтримала, просила задовольнити її вимоги та визначити місце проживання дитини з нею. Свою позицію обґрунтовувала тим, що син [PERSON] проживав з нею по 7 липня 2015 року, поки позивач не викрав сина в неї, позивач не дає можливості спілкуватися з дитиною. Зазначені в позові обставини щодо відсутності в неї матеріальної можливості утримувати сина, відсутність в неї постійного місця проживання, відвідування нею барів з малолітньою дитиною та годування дитини "чипсами та газировкою" не відповідає дійсності. Пояснила, що вона в даний час працює, та продовжує отримувати соціальну допомогу, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. В даний час проживає із співмешканцем в с.Чорнобаївка. За час спільного проживання з позивачем, останній не турбувався про дитину. Дозволяв собі кричати на сина, виганяв її з дитиною з будинку, що б не заважали йому відпочивати, навіть взимку. Вважає, що в інтересах дитини буде проживання з нею. Представник служби у справах дітей Голопристанської РДА надала суду та підтримала висновок від 22.09.2015 року № 01-25/562, відповідно до якого батьки малолітнього [PERSON], сторони в справі, характеризуються позитивно, працюють,мають дохід. Обстеження умов проживання як батька та і мати вказує на наявність задовільних умов проживання обох батьків. Проте комісією встановлено, що батько виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, тому служба у справах дітей вважає за доцільне визначити для малолітнього [PERSON], [INFO], місце проживання з батьком, за адресою [ADDRESS]. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2013 року, зареєстрованому виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8). Від цього шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, в якому батьками записані сторони в справі (а.с.9). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися в січні 2015 року, подружжя спільно не проживає, спільного господарства не веде, на примирення не погоджуються. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтуєтья на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що спільне життя подружжя [PERSON] і збереження шлюбу неможливо, суперечило б їх інтересам, а тому позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. На даний час між сторонами, як батьками малолітньої дитини має місце спір щодо визначення місця проживання сина [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами з січня 2015 року дитина залишилася проживати з матір'ю, але з липня 2015 року проживає з батьком. Сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, що призвело до звернення до суду з позовом батька та зустрічним позовом матері дитини про визначення місця проживання дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов'язків подружжя у шлюбі та сім'ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім'ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч. 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини. У ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до довідки Олексіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 15.07.2015 року позивач [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], в будинку матері [PERSON] (а.с.45) Відповідно до характеристики з місця проживання [PERSON] характеризується позитивно (а.с.47) Відповідно до довідок від 11.09.2015 року позивач [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра (а.с.50,51) З довідки ПП "Органік Системс" від 08.06.2015 року вбачається, що [PERSON] працював на даному підприємстві та отримував заробітну плату. В судовому засіданні позивач пояснив, що з 27.10.2015 року він звільнений з даного підприємства та ніде не працює (а.с.10,11) З довідки завідуючої ДНЗ "Веселка" від 27.08.2013 року вбачається, що [PERSON] відвідує дитячий садок, вихованням дитини цікавиться батько [PERSON] (а.с.48). З довідки завідуючої ДНЗ "Веселка" від 21.09.2015 року вбачається, що з 01.10.2015 року І молодша група не працює (а.с.60). З виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], [INFO] вбачається, що за медичною допомогою дитина звернулася 24.07.2015 року зі скаргами на висипання на шкірі та свербіж. Встановлено діагноз анемія та алергійний дерматит, призначене лікування. (а.с.49). З довідки Олексіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 02.06.2015 року вбачається, що відповідачка [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до характеристики наданої Гаврилівською сільською радою Каланчацького району від 14.09.2015 року [PERSON] не зареєстрована на території сільської ради, проте проживала в період з вересня 2014 року по січень 2015 року в с.Гаврилівка Каланчацького району. Характеризується з позитивної сторони, займається вихованням дитини, створила гідні умови проживання для сім'ї, зокрема для дитини. проявила себе турботливою мамою та дружиною. Дитина постійно знаходилася лише з мамою , як на прогулянках так і в громадських місцях. Спиртні напої та тютюнові вироби не вживає. (а.с.59) Відповідно до характеристики наданої депутатом Чорнобаївської сільської ради від 31.07.2015 року [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з сином [PERSON], цивільним чоловіком [PERSON] в будинку його батьків. На даний час [PERSON] працює барменом в кафе, веде активний спосіб життя, займається спортом, має авторитет у своїх товаришів, претензій та нарікань з боку сусідів немає (а.с.37) Відповідно до довідки про отримання допомоги від 27.07.2015 року [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Голопристанської РДА та з 26.06.2013 р. по [INFO]. їй призначено допомогу по догляду за дитиною до трьох років [PERSON], [INFO] (а.с.36) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 16.09.2015 року за місцем її проживання за адресою [ADDRESS], для проживання та виховання дитини створені необхідні умови. Дитина має окрему кімнату, забезпечена необхідним одягом та взуттям, іграшками, книжками. В кімнаті є дитяче ліжко, тумба для речей, санітарно-гігієнічні умови проживання добрі. Власник житла [PERSON] не заперечує проти проживання малолітнього [PERSON] в будинку (а.с. 57) Аналогічні факти встановлені при обстеженні умов проживання сім'ї [PERSON] депутатом Чорнобаївської сільської ради від 15.07.2015 року та 16.09.2015 року ( а.с.38, 58). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сільським головою Олексіївської сільської ради. Знає родину [PERSON]. Дитина в даний час проживає з батьком, який забезпечує її всім необхідним, дитина відвідувала дитячий садок до 01.10.2015 року поки не закрили молодшу групу. Дитина здорова,розвинута відповідно його віку. Мати хлопчика, [PERSON], приїжджає до дитини, відвідує його. В вересні цього року вона звернулася до сільської ради з проханням допомогти поспілкуватися з сином, оскільки батько [PERSON] перешкоджає цьому. Свідок пішла з [PERSON] до двору [PERSON], де була присутня при спілкуванні мами та сина. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є дружиною вітчима відповідачки. Їй відомо, що подружжя [PERSON] жили в Каланчацькому районі, а в 2015 року після того, як подружжя припинило спільне життя, [PERSON] жила у матері в с.Стапанівка, а відповідач у своєї матері в с.Олексіївка. В липні 2015 року позивач забрав дитину від матері. Хлопчик був худенький з алергією, тепер краще виглядає, розмовляє. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є батьком позивача, відповідачка йому невістка. У 2014 році протягом 5 місяців позивач з дружиною та сином проживали у нього будинку в Каланчацькому районі. Він спостерігав, що відповідачка хороша мама, турбувалася за сином, готувала їжу, прибирала, прала одяг, ходила на прогулянку з сином, гарна господиня, не п'є, не палить.. В той час як позивач не проявляв доброго відношення до дружини, ображав її, вчив сина битися та бити матір, вихованням не займався, по господарству нічого не робив, їсти ніколи не готував. У хлопчика була алергія на певні продукти харчування. Після того, як сторони припинили спільне життя відповідачка з сином жила у своєї матері в с.Степанівка, а зараз зі своїм цивільним чоловіком в с.Чорнобаївка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є дружиною [PERSON], батька позивача, дала покази аналогічні показам свідка [PERSON] Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" N 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції з прав дитини у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують щоб дитина не розлучалася з батьками, всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Суд, вирішуючи даний спір, враховує, що на час ухвалення рішення дитині виповнилося лише 2 роки 6 місяців, в дитини задовільний стан здоров'я, а також суд приймає до уваги такі істотні обставини як відсутність у обох батьків власного житла, але наявність постійного місця проживання, створення відповідачкою належних матеріально-побутових умов для проживання та розвитку дитини. В той час як позивачем не надано суду доказів створення ним таких умов для проживання дитини. Суд враховує матеріальний стан батьків, а саме відсутність у позивача постійного заробітку та отримання відповідачкою соціальних виплат та тимчасового заробітку. Суд також приймає до уваги ставлення до виконання батьківських обов'язків обох батьків, позитивну громадську характеристику обох батьків, бажання кожного з них забезпечити проживання дитини в атмосфері любові та турботи. Водночас суд враховує поведінку позивача, який без згоди матері вивіз дитину до місця свого проживання та чинив перешкоди в спілкуванні матері з сином. Судом не встановлено виняткових обставин, коли дитина могла бути розлучена з матір'ю. Обставин, які б виключали залишення дитини з відповідачкою, що передбачені ч.2 ст. 161 СК, судом також не встановлено. При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача, що відповідачка недбало ставиться до сина, б'є його, не має самостійного доходу та постійного місця проживання, оскільки дані факти не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON] як показала, що спостерігала, що відповідачка не турбується про родину, ані про чоловіка, ані про дитину. Батько дитини краще відноситься до сина та піклується про нього ніж мати, та не приймає їх до уваги ці покази через неприязне відношення свідка до відповідачки, про що свідок заявила в судовому засіданні. Щодо твердження позивача та його представника про неналежний догляд за дитиною з боку відповідачки, що призвело до захворювань дитини, то суд вважає, що даний факт не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження виникнення хвороби у дитини з причин відповідної поведінки відповідачки. А надана позивачем виписка із медичної карти дитини тільки констатує факт наявності певної хвороби у дитини, та не вказує на причину її виникнення. Стосовно наданого службою в справах дітей Висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком суд вважає його не вмотивованим, оскільки з висновку не зрозуміло з яких підстав надано перевагу правам та обов'язкам батька на проживання з ним дитини, в чому виявляється більша увага до дитини та турбота до неї з боку батька, за наявності позитивних характеристик обох батьків, належних побутових умов проживання обох батьків. Тому суд вважає, що висновок не є належним доказом у справі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням вказаних вище обставин, місце проживання [PERSON], [INFO], слід визначити з матір'ю, що не суперечить інтересам дитини. Тому позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання сина з ним не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання сина з нею підлягають задоволенню. При цьому, суд роз'яснює позивачу, що він як батько з сином не розлучається, батьківських прав та можливості приймати участь у вихованні сина, спілкуванні з ним не позбавлений. Судові витрати, а саме судовий збір, які підтверджені відповідними квитанціями, підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial