Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

[INFO] помер [PERSON], який є біологічним батьком [PERSON]. Після смерті батька, мати [PERSON] - [PERSON] вийшла заміж за громадянина Німеччини [PERSON] та прийняла його прізвище. 14.04.2005року рішенням суду першої інстанції м. Херсбрук [PERSON] був усиновлений чоловіком матері [PERSON] і прийняв його прізвище. Однак, в Україні залишилася проживати його бабка по батьковій лінії [PERSON], 1939 року народження, з якою він продовжував підтримувати родинні, допомагав матеріально. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті бабки він приїхав, щоб належним чином організувати похорони та близькі знайомі [PERSON], повідомили що перед смертю, будучи важко хворою, вона зробила заповіт на ім'я [PERSON], яка є чужою людиною для померлої і ніякого відношення до неї не має. Заповіт було складено 14.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу в [ADDRESS] Матвієнко Людмилою Володимирівною та зареєстрований за № 29. Через три дні після оформлення заповіту [PERSON] померла. [PERSON] вважає заповіт недійсним з таких підстав, що його бабка довгий час страждала психічним захворюванням, заходилася на амбулаторному обліку у лікаря-психіатра Бершадської ЦРЛ та неодноразово проходила стаціонарне лікування у психоневрологічному відділенні в Бершадській ЦРЛ та у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. Ющенка О.І. в період 2012-2013 роках, а тому внаслідок хвороби вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Враховуючи вищенаведене, представник [PERSON] адвокат Плахотнюк Т.С. звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] від 14.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Матвієнко Людмилою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №29 та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила в задоволенні позову [PERSON] відмовити та визнати його таким, що втратив право на спадкоємництво за законом за правом представлення після смерті [PERSON] та стягнути на її користь судові витрати. Підставами для задоволення зустрічного позову [PERSON] вказує те, що вона протягом тривалого часу знаходилась у дружніх відносинах з [PERSON], яка одиноко проживала в приватизованій нею квартирі 40 будинку [ADDRESS] і хворіла на захворювання серця та гіпертонію. Чоловіка у [PERSON] не було, а єдиний син - [PERSON] [INFO]. 15 листопада 1986 року вступив у шлюб з [PERSON] і від цього шлюбу у них [INFO]. народився син - [PERSON]. Сім'я сина спадкодавиці проживала окремо від останньої. [INFO] [PERSON] помер. Через деякий час після смерті чоловіка, його дружина - [PERSON] разом з сином [PERSON] виїхали до Німеччини, де 10.05.2003 року вона уклала шлюб з громадянином Німеччини [PERSON]. 14.04.2005року судом першої інстанції міста Херсбрук по справі XVI 0015\\04- було винесене рішення, згідно із яким [PERSON] визнаний дитиною усиновителя [PERSON] і ним ([PERSON].) прийняте прізвище "[PERSON]". Таке рішення винесене за дозволом [PERSON], який, відповідності до паспорту іменується: "[PERSON]". Проживаючи в Німеччині, [PERSON] в місто Бершадь практично не приїздив, за винятком 20 січня 2014 року та за життя [PERSON], будь-якої допомоги їй не надавав. Наприкінці грудня 2013 року стан здоров'я [PERSON] погіршився, у неї паралізувало половину тіла, в зв'язку з чим вона була шпиталізована в неврологічне відділення Бершадської лікарні. Під час її проживання в своїй однокімнатній квартирі, [PERSON] разом зі своєю дочкою надавала посильну допомогу, так як хвора втратила можливість ходити. При цьому вона була в повній свідомості, чула та розмовляла. Стан хворої потребував постійного догляду за нею, тому після лікарні [PERSON] вирішила забрати її до себе в будинок по [ADDRESS], де їй виділили окрему кімнату та в повному обсязі здійснювали догляд за нею, забезпечуючи як харчування, так медичне спостереження. Розчулена таким відношенням до себе, [PERSON] вирішила заповісти [PERSON] своє майно, яке фактично складалось з однієї однокімнатної приватизованої квартири з непрацюючим опаленням. За наполяганням [PERSON], у повній відповідності чинного законодавства України, приватним нотаріусом Бершадського нотаріального округу Матвієнко Л.В. було складено заповіт, згідно із яким вона заповіла позивачці за зустрічним позовом все належне їй на день смерті майно. Після погіршення стану здоров'я [PERSON], [PERSON] за допомогою засобів електронного зв'язку (скайп) повідомила [PERSON] про хворобу, однак він ні матеріальної ні моральної підтримки не надав. А після смерті [INFO] [PERSON] всі клопоти та витрати по її похованню [PERSON] взяла на себе, хоча повідомили [PERSON] про факт смерті [PERSON] Відповідним чином було відзначено і 40 днів від смерті [PERSON] За весь період догляду [PERSON] за [PERSON] на її потреби було витрачено 366,0 грн. (купівля памперсів та медикаментів). На оплату комунальних послуг квартири Спадкодавиці за 2013 рік та за спожиту електроенергію за грудень 2013 року та січень, лютий 2014р. сплачено 427,31грн. Витрати на поховання та ритуальні послуги, включаючи ритуальні обіди в день поховання та на сороковини становили 4480 грн., втім відповідними бухгалтерськими документами підтверджується лише частина витрат, а саме 3446,58 грн. При цьому [PERSON] приїхав в м.Бершадь лише 20 січня 2014 року, побував на цвинтарі, однак будь-якої матеріальної допомоги чи компенсації на витрати понесених на догляд та поховання не надав. 28 січня 2014 року,[PERSON] подала приватному нотаріусу Бершадського нотаріального округу Матвієнко Л.В. заяву про прийняття спадщини. В той же день їй стало відомо про подання аналогічної заяви і [PERSON], який подав заяву 22.01.2014р. нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Байлемі І.Д. Вважає, що Позивач за первісним позовом - громадянин ФРН [PERSON] не є і не може бути спадкоємцем за законом, отже і не може бути в даному конкретному випадку і належним позивачем, оскільки він міг би бути спадкоємцем за правом представлення, якби не був усиновленим та при відсутності заповіту на іншу особу. [PERSON] втратив особисті та майнові права між собою та бабою - [PERSON], яка являлася матір'ю померлого батька усиновленої особи. Такі права були втрачені з моменту усиновлення, тобто з 14.04.2005 року, коли було винесене рішення судом першої інстанції міста Херстбрук. Представник позивача за первісним позовом Плахотнюк Т.С. позовні вимоги за первісним позовом в судовому засіданні підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позові, оскільки відповідно до акту №15 посмертної судово - психіатричної експертизи [PERSON] на момент підписання заповіту від 14.01.2014 року страждала на хронічне душевне захворювання, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] та її представники під час розгляду справи по суті просили задовольнити зустрічний позов, так як [PERSON] при усиновленні не зберіг родинні зв'язки із померлою бабкою [PERSON], а тому не має права бути спадкоємцем за правом представлення. Крім того [PERSON] не може звертатись до суду із позовом про визнання заповіту недійсним так, як не є спадкоємцем на майно померлої. Приватний нотаріус Матвієнко Л.В. суду пояснила, що дійсно нею 14.01.2014 року в силу виконання своїх посадових обов'язків було посвідчено заповіт від імені [PERSON]. яка виявила бажання заповісти своє майно [PERSON] При цьому заповідачка була паралізована та від її імені заповіт підписувала [PERSON] Заповіт був складений в присутності свідків, бажання [PERSON] сумнівів не викликало, так як вона говорила зв'язано, чітко та логічно виражала свої думки. Після її смерті [PERSON] подала до неї, як до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом, окрім неї заяву про прийняття спадщини подав [PERSON], який є онуком померлої по лінії батька, однак після смерті останньої був усиновлений громадянином Німеччини. З метою повного та всебічного розгляду справи в суді було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] Так свідок [PERSON] вказала, що проживає по сусідству із позивачкою за зустрічним позовом та дійсно може підтвердити, що [PERSON] доглядала за [PERSON], забрала її до себе додому після лікарні, так як остання будучи паралізованою не могла здійснювати за собою догляд самостійно. При цьому [PERSON] самостійно розмовляла та вела звичайні розмови, її поведінка не викликала сумніву у тому, що вона розуміє значення своїх слів. Так вона була присутня при тому, як нотаріусом було посвідчено заповіт від імені [PERSON], вчинений на ім'я [PERSON] Після того, як спадкодавиця померла, [PERSON] здійснила поховання та поминки за власний рахунок, їй ніхто не допомагав з родичів чи знайомих [PERSON] [PERSON], будучи допитаною в якості свідка суду показала, що проживає в багатоквартирному житловому будинку, де в одній з квартир проживала [PERSON]. За життя остання жила бідно, у квартирі було відключено опалення, що стало причиною того, що сусіди змушені були викликати швидку допомогу, та як в змову пору року [PERSON] тяжко захворіла від холоду. За нею ніхто з рідних не доглядав та не надавав їй матеріальну допомогу, що викликало недостатній рівень життя останньої та змушувало сусідів надавати допомогу. В останні місці її життя за [PERSON] доглядала [PERSON], яка і похорони останньої оплатила за власний рахунок. Вона дійсно була присутня при тому, що нотаріусом було складено заповіт за бажанням [PERSON], яка все своє майно заповіла [PERSON], яка її на той час доглядала. Так як [PERSON] була паралізована та не могла самостійно підписуватись, від її імені вона сама підписала заповіт в присутності нотаріуса. Бажання [PERSON] заповісти все своє майно саме [PERSON] не викликало сумніву, так як говорила вона зв'язно та логічно. Вислухавши думку та пояснення учасників процесу, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] (а.с.40) встановлено, що [PERSON], померла [INFO] у віці 74 роки. За життя остання вчинила заповіт від 14.01.2014 року посвідчений приватним нотаріусам Бершадського районного нотаріального округу Матвієнко Л. В. (а.с.41), відповідно до якого заповіла все належне їй на день смерті майно [PERSON]. 28 січня 2014 року приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу було заведено спадкову справу №7/2014 до майна померлої [PERSON] (а.с. 27-47). В матеріалах даної справи наявні заява [PERSON], подана 22.01.2014 року до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Байлемі І.Д. (а.с.28) про прийняття спадщини після смерті бабусі - [PERSON] Окрім нього із заявою про прийняття спадщини також звернулась [PERSON] Відповідно до ст. 1233 та ч. 1 ст. 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Ст. 1257 цього ж кодексу визначає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Отже, оскільки заповіт перш за все є правочином, тому всі правила чинного законодавства, які стосуються питання недійсності угод, в однаковому ступеню відносяться й до заповіту. Заповіт як угода, яка проявляє волю заповідача щодо розпорядження належним йому майном після його смерті, вимагає посвідчення дійсності волевиявлення й тотожності волі заповідача і змісту заповіту, тому закон пред'являє до заповіту підвищенні вимоги в дотриманні умов укладання заповіту. Так, норми ст. 215 ЦК України встановлюють, що підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які визначені ст. 203 ЦК України. Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Щоб правочин мав належну юридичну силу він повинен відповідати низці умов, що підтверджують його дійсність, де не останню роль відіграє відповідність внутрішньої волі волевиявленню сторін. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9 при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. На підставі зазначеного та за клопотанням сторін, ухвалою від 6 серпня 2014 року судом було призначено судово-психіатричну (посмертну) експертизу (а.с. 97). Згідно акту №15 посмертної судово-психіатричної експертизи від 25.12.2014 року (а.с. 117-121) встановлено, що [PERSON] на момент підписання заповіту від 14.01.2014 року страждала на хронічне душевне захворювання у формі маячного розладу органічного походження. На момент підписання нею заповіту від 14.01.2014 року [PERSON] за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи викладене, суд встанови, що дійсно заповіт, [PERSON] на користь [PERSON] від 14.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Матвієнко Людмилою Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №29 є недійсним, оскільки заповідач під час його підписання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Розглядаючи вимоги зустрічного позову суд враховує те, що згідно з довідкою відділу ДРАЦС реєстраційної служби Бершадського РУЮ у Вінницькій області №3.1-56/18 від 22.01.2014 року (а.с.23) [INFO] народився [PERSON], батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON]. 15.11.1986 року [PERSON] одружився із [PERSON] (копія свідоцтва про укладення шлюбу а.с. 15). Від шлюбу у них [INFO], як вказано у свідоцтві про народження (а.с.16), народився син [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що вказано у свідоцтві про смерть (а.с.14). 14.04.2005 року судом першої інстанції міста Херсбрук по справі XVI 0015\\04 було винесене рішення (а.с.21), згідно із яким [PERSON] визнали дитиною усиновителя [PERSON] і ним ([PERSON].) прийняте прізвище: "[PERSON]". Таке рішення винесене за дозволом [PERSON], який, відповідності до паспорту іменується: "[PERSON]". Зазначене підтверджується копією заяви на всиновлення від 23.07.2004р. (а.с.18-20). Статтею 1260 ЦК України встановлюється правила спадкування усиновленими після смерті спадкодавця. Так, у разі спадкування за законом усиновлений та його нащадки, з одного боку, та усиновлювач і його родичі - з другого, прирівнюються до родичів за походженням. Але, усиновлений та його нащадки не спадкують за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії. В правовому розумінні усиновлення полягає в тому, що з ним пов'язується припинення особистих та майнових прав і обов'язків між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Усиновлення породжує між усиновленим та усиновлювачем такий же обсяг прав та обов'язків, які існують між кровними батьками та дітьми. Аналогічно, усиновлення породжує правові зв'язки між родичами усиновлювача і усиновленою особою. Отже, юридичний зв'язок спадкування між усиновленим, його кровними батьками та їхніми родичами припиняється. Усиновлений не має права на спадкування за законом одночасно і після усиновлювача, і після своїх кровних батьків. Оскільки усиновлювач в правовому розумінні прирівнюється до батька (матері) усиновленого, останній успадковує винятково після смерті усиновлювача і позбавлений права на спадкування після своїх кровних батьків. Так само після вступу в силу рішення суду про усиновлення нащадки усиновленого не спадкують після смерті батьків усиновленого та інших родичів по лінії батька (матері) усиновленого. Відповідно до вимог ч.3 ст. 1260 ЦК України - якщо за рішенням суду про усиновлення збережений правовий зв'язок між усиновленим та його бабою, дідом, братом та сестрою за походженням, то у разі смерті його баби, діда за походженням усиновлений має право на спадкування за правом представлення, а у разі смерті його брата, сестри за походженням - має право на спадкування як спадкоємець другої черги. Згідно із ч.1 ст.232 СК України: " 3 моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням.". Згідно із ч.2 ст.232 СК України: "Якщо після смерті одного з батьків дитини або розірвання шлюбу з недієздатною особою, визнаною судом недієздатною, другий : батьків дитини вступив у повторний шлюб і його дружина, чоловік у повторному шлюбі бажають усиновити дитину, баба, дід дитини з боку того з батьків, хто помер або визнаний недієздатним, рідні брати, сестри дитини мають право подати до суду заяву про збереження між ними та дитиною. яку усиновлюють, правового зв'язку. Суд розглядаю таку заяву одночасно із заявою про усиновлення і задовольняє її. якщо це відповідає інтересам дитини". Отже, враховуючі відсутність факту збереження правового зв'язку між померлою [PERSON] та її усиновленим онуком [PERSON], так як підставою усиновлення було рішення першої інстанції міста Херсбрук від 14.04.2005 року відсутнє право на спадкування спадщини після [PERSON] як спадкоємця за правом представлення. Відповідно до ч .1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи те, що судом було задоволено як первісний так і зустрічний позов, суд вважає за необхідне розділити між сторонами в рівних частинах виключно витрати за проведення судово - психіатричної експертизи, які складають 727,16 грн. (квитанція а.с.111), стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 363,58 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved