Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

19.02.2014 року Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить в стягнути відповідача - [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № НАЕ1RЕ12670021 від 16.08.2006 року в розмірі 12293,25 грн., а також судові витрати пов'язані зі сплати судового збору. Крім того позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 200,00 гривень. В обгрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № НАЕ1RЕ12670021 від 16.08.2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 1969,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зобов'язання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки від 22.03.2011 року, укладеним з поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС"у Комінтернівському районі міста Харкова. Згідно із зазначеним договором, поручитель та позичальник відповідають перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"як солідарні боржники. Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. Однак , [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим в 2008 році Банк звернувся до Московського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором. 20.08.2008 року Московським районним судом м. Харкова винесено судовий наказ про стягнення заборгованості у сумі 2918 грн. 33 коп. з відповідача - [PERSON] за кредитним договором № НАЕ1RЕ12670021 від 16.08.2006 року. Однак, [PERSON] продовжує порушувати умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 12.11.2013 року в нього виникла заборгованість перед позивачем по несплаченим відсоткам за користування кредитом та пенею, яка в загальному розмірі складає 12493, 25 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути виниклу заборгованість з відповідачів відповідно до кредитного договору та договору поруки, а також стягнути з [PERSON] понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про застосування до вимог позивача строків позовної давності, позов не визнав та просив розглядати справу за його відсутністю. Представник відповідача ТОВ «УФА « Верус» в Комінтернівському районі м.Харкова в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № НАЕ1RЕ12670021 від 16.08.2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 1969,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення до 15.08.2007 року включно. 20.08.2008 року Московським районним судом м. Харкова винесено судовий наказ про стягнення заборгованості у сумі 2918 грн. 33 коп. з відповідача - [PERSON] за кредитним договором № НАЕ1RЕ12670021 від 16.08.2006 року. Однак, як зазначив позивач в своєму позові, [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав , у зв'язку з чим станом на 12.11.2013 року в нього виникла заборгованість перед позивачем по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2580, 89 грн. та по пені в розмірі 9912, 36 грн. За приписами ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, нарахована заборгованість за відсотками у [PERSON] виникла за період з 31.03.2009 по 16.12.2010 року, а звернувся позивач з даним позовом тільки 19.02.2014 року. Таким чином, строк звернення до суду про стягнення заборгованості відсотками сплинув 17.12.2013 року . Що стосується вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею, суд також відмовляє в задоволені цих вимог з наступних підстав. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню ( місяцю ) , за який нараховується пеня , окремо . Право на позов про стягнення пені за кожний день (місяць ) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця) , коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права . Стаття 266 ЦК передбачає , що після закінчення позовної давності до основної вимоги вважається , що позовна давність спливає і до додаткової вимоги (стягнення неустойки , накладення стягнення на заставне майно і т. д.). Отже аналіз норм ст. 266 , ч. 2 ст. 258 ЦК дає підстави для висновку про те , що стягнення неустойки (пені , штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненнями кредитора до суду , а починається з дня (місяця) , з якого вона нараховується , в межах строку позовної давності за основними вимогами. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Таким чином суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами й про стягнення пені. За змістом ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач не просив поновити строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором та не надав обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин його пропуску. Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed