Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою відповідно до якої просить суд ухвалити рішення, яким розмір стягнутих з [PERSON] аліментів за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука №2-1261/11 від 29.06.2011 на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до їх повноліття, збільшити, а саме стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що 29 червня 2011 року рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука було стягнуто з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку до їх повноліття. На підставі вищезазначеного судового рішення був виданий виконавчий лист №2-1261 від 03.08.2011 року про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку до їх повноліття. Оскільки аліменти на утримання двох дітей були стягнуті у розмірі 1/3 частини з розрахунку 1/6 частина на кожну дитину, а [INFO] року її найстаршій дитині - [PERSON] виповнилось 18 років, відповідно, виплата аліментів на останню дитину припинилась. На сьогоднішній день здійснюється стягнення аліментів за вищезазначеним виконавчим листом на їх з відповідачем молодшу дитину - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку до її повноліття. Дитина проживає разом з нею, та перебуває на її утриманні. Відповідно до довідки №58613 від 20.12.2018р. виданої Крюківським відділом державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про нараховані та сплачені аліменти, з вересня 2018 року вона почала отримувати незначну суму аліментів на утримання дитини у розмірі 583 грн. 20 коп., яких не вистачає на задоволення потреб дитини та достатнього утримання. Згідно до довідки від 12.01.2019 року №50 виданої ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" відповідач [PERSON] працює в ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" займаючи посаду водія автотранспортних засобів, отримує заробітну плату, а отже, може сплачувати аліменти на утримання дитини у більшому розмірі. Інших осіб на утриманні боржник не має. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позові вимоги підтримала з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 (п»ятидесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не вбачає та вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки для того наявні законні підстави. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено судом, сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане 05 серпня 2009 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області та [PERSON], [INFO]. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.06.2011 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до їх повноліття на користь матері дітей [PERSON]. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, дочка сторін - [PERSON], [INFO] року досягла повноліття. Згідно довідки про нараховані та сплачені аліменти, яка видана державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького МУЮ 20.12.2018 року за вих.№58613, за період з 01.06.2018 року по 30.11.2018 року згідно виконавчого листа №2-1261 від 03.08.2011 року виданого Крюківським районним судом м.Кременчука, [PERSON] отримує аліменти з [PERSON] на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів отримувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як достовірно встановлено в судову засіданні та зокрема підтверджується довідкою, виданою ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» 12.01.2019 року за вих.№50, відповідач [PERSON] працює з 20.05.2011 в ПАТ «Крюківський вагонобудівний завод» на посаді водія автотранспортних засобів (вантажного автомобіля) та загальна сума доходу за період з 01.2018 року по 12.2018 року становить 221 002 грн. 44 коп. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачка потребує допомоги на утримання дитини, тому при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, передбачені ст.182 СК України, а саме те, що відповідач - платник аліментів, є працездатною особою та працює, на утриманні інших неповнолітніх дітей не має, рівність прав та обов'язків обох батьків щодо утримання сина [PERSON], матеріальний стан позивачки та відповідача, а також суд враховує і згоду відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду. За викладених обставин, суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] за рішенням суду та стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав неповнолітньої дитини, обов'язок по утриманню якої покладений на обох сторін по справі. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз.4 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року, а тому позов є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved