Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Позовні вимоги мотивують тим, що квартира відповідача розташована в багатоквартирному будинку, який оснащений центральним опаленням, відповідач користуються послугами з теплопостачання, але не здійснює оплату отриманої теплової енергії, в результаті чого виникла заборгованість. Після уточнення позовних вимог просять стягнути з відповідача заборгованість за період з березня 2010 року по жовтень 2013 року в сумі 11839,00 грн., а також стягнути суму індексу інфляції - 1467,24грн. та 3% річних - 683,79 грн., нараховані на суму заборгованості, а також стягнути сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача - Григор»єва І.О. підтримала позовні вимоги, уточнила, просить їх задовольнити. Пояснила, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Позивач є виробником та транспортувальником теплової енергії, його відносини з населенням регламентують «Правила надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджені Постановою КМУ №630 від 21.07.2005р. Особистий рахунок відкритий на квартиру відповідача, за період з березня 2010 року по жовтень 2013 року включно заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням перерахунків та оплати складає 11839,00 грн. На вказану суму нарахована сума індексу інфляції в розмірі 1461,75 та 3% річних - 683,79 грн. Просить задовольнити такі позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що вона є власником квартири [ADDRESS] та дійсно не повністю сплачувала позивачу за послуги теплопостачання за вказаний в позові період. Не заперечуючи проти розрахунку заборгованості за теплопостачання, просить застосувати строк позовної давності та вважати період заборгованості з жовтня 2010 року. Також зазначила, що позивачем невірно розраховано суму інфляційних збитків, які за її розрахунками за вищевказаний період складають в загальній сумі 173,64 грн. Не заперечує проти задоволення позову в межах строку позовної давності та вірного розрахунку інфляційних витрат. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ВО "Харцизьктепломережа", як виробник теплової енергії, надає послуги населенню, відповідно до Положення «Про виробничу одиницю обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Харцизьктепломережа" від 2005р., метою діяльності якого на підставі п.4.1 Статуту ОКП «Донецьктеплокомуненерго» від 08.12.2006р. за № 597 (нова редакція) - є виробництво та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води та пари споживачам, у порядку, встановленому законодавством. Опалювальний період складає 7 місяців - з жовтня по квітень місяць. Відповідачка є власником квартири [ADDRESS], що сторонами не оспорюється та підтверджується договором купівлі-продажу від 25.06.1997 року, посвідченим приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий №2781) та зареєстрованим в БТІ м.Харцизьку 11 серпня 1997р. в реєстрову книгу №29 за реєстровим №8088. Будинок, де розташована квартира відповідача, підключений до мережі централізованого опалення. Позивач здійснював постачання теплової енергії населенню, в т.ч. і в будинок відповідача в 2010, 2011, 2012, 2013р., що підтверджується відповідними актами, та фактично відповідачем в судовому засіданні не оспорюється. Як вбачається з особового рахунку [NUMBER], закріпленого за квартирою [ADDRESS], яка є власністю відповідачки, за відповідачем числиться заборгованість по оплаті за послуги з теплопостачання, яка утворилася за період з березня 2010 року по жовтень 2013 року включно в загальній сумі 11839,00 грн. 27 лютого 2013 р. позивач звернувся до Харцизького міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання за період з березня 2010 року по лютий 2013 року в сумі 10 562,49грн., а також збитків від інфляції - 1728,94грн. та 3% річних -1716,74грн. 26 березня 2013р. Харцизьким міським судом був виданий судовий наказ № №248/1787/13-ц (2н/248/1444/2013) про стягнення вказаної заборгованості. Ухвалою Харцизького міського суду від 22.04.2013р. судовий наказ № №248/1787/13-ц (2н/248/1444/2013) від 26.03.2013р. скасований за заявою [PERSON]. 05.12.2013р. позивач звернувся до суду з даним позовом. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Житловим кодексом Української РСР, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до положень ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24.06.2004р. споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, в тому числі і за централізоване опалення, у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.162 ЖК України громадяни, яким належить квартира на праві приватної власності, зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату, а також плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. У частині 6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.23 Правил користування тепловою енергією, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачка, як власниця помешкання, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства неналежним чином виконувала свої зобов'язання за фактично існуючим між нею та позивачем договором теплопостачання, зокрема, не здійснювала оплату за фактично надані позивачем послуги з централізованого опалення, що в судовому засіданні фактично не оспорювалось відповідачкою. Також нею не оспорювався обов'язок споживача здійснювати оплату за отримані житлово-комунальні послуги. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою обов'язку щодо оплати послуг теплопостачання утворилась заборгованість за період з березня 2010 року по жовтень 2013 року включно в сумі 11839,00 грн., яку суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача. При постановленні рішення суд не приймає до уваги доводи відповідачки про необхідність застосування 3-річного строку позовної давності, оскільки строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України в три роки, за цим позовом не пропущений. При цьому суд виходить з того, що заборгованість за період 01.03.2010р. була предметом видачі судового наказу, який в подальшому було скасовано за заявою [PERSON] На момент звернення з заявою про видачу судового наказу строк позовної давності за цими вимогами не був пропущений, видача судового наказу перервала строк позовної давності. Тому стягненню за даним рішенням підлягає заборгованість саме за період з березня 2010 року по жовтень 2013 року включно в сумі 11839,00 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача суму індексу інфляції та 3% річних, то суд приходить до таких висновків. В постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладено правовий висновок, відповідно до якого правовідношення, яке виникло між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, щодо оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) щодо отримання грошових коштів за надані послуги, є грошовим зобов'язанням. У зв'язку з цим на зазначені правовідносини поширюється дія норми ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачем на суму заборгованості суми індексу інфляції та 3% річних. Суд визнає правильним та обґрунтованим наданий позивачем розрахунок суми трьох процентів річних в сумі 683,79 грн., який визнаний відповідачкою, але вважає за необхідне прийняти при ухваленні даного рішення розрахунок інфляційних збитків за розрахунками відповідачки в сумі 173,64 грн., оскільки такий розрахунок є вірним, обґрунтованим та відповідає вимогам нормативно-правових актів, які регулюють порядок нарахування інфляційних витрат. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання за період з березня 2010 року по 01 листопада 2013 року в сумі 11839,00 грн., сума індексу інфляції - 173,64 грн. і сума 3% річних за той же період - 683,79 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідачки на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 229,40грн.

Outcome: partial