Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до рішення суду від 27 січня 2020 року [PERSON] платить аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 15 жовтня 2019 року і до 01 липня 2021 року (за умови продовження навчання). Однак при ухвалення зазначеного судового рішення не було враховано оплату за навчання 2020-2021 рік, та на 1 000 грн. щомісячно вона не можу належно утримувати сина, що змусило її звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бут Н.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] відповідно до рішення суду від 27 січня 2020 року до 2 000 грн. щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки він вже платить аліменти відповідно до рішення суду від 27 січня 2020 року на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 15 жовтня 2019 року і до 01 липня 2021 року (за умови продовження навчання). Доводи, зазначені позивачем у даному позові, вже були проаналізовані та досліджені у ході розгляду справи №175/4054/19, по якій ухвалене судове рішення від 27 січня 2020 року. З моменту ухвалення судового рішення у справі №175/4054/19 його матеріальний стан не змінився, матеріальний стан позивача - не погіршився, а тому він не розуміє причину збільшення розміру аліментів. Крім того, наразі його сину вже 20 років, він фізично розвинений, про що свідчить його фото в участі у змаганнях в мережі інтернет. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив суд ухвалити рішення про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] відповідно до рішення суду від 27 січня 2020 року до 2 000 грн. щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову. Зауважив, що за станом здоров`я не може працювати. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Разом із цим, відповідно до ч 3. ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Лише за наявності усіх передбачених ст. 199 СК України, умов, суд за приписами ст.ст. 182, 200, СК України, має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що відповідач є батьком повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 листопада 2001 року (а.с.10). Відповідач проживає окремо від сім`ї, син [PERSON] проживає з матір`ю. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №175/722/15-ц від 23 березня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 700 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.02.2015 року. Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2019 року вказано строк стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 700 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.02.2015 року та до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] навчається у Автотранспортному коледжі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», на денного відділенні за спеціальністю 274 «Автомобільний транспорт» за денною формою навчання, на контрактній основі з 01 вересня 2017 року по 01 липня 2021 року, що підтверджується та Договором про підготовку фахівця №39 від 08 серпня 2017 року (а.с.17). [INFO] [PERSON] виповнилося 18 років. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області №175/4054/19 від 27 січня 2020 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 15 жовтня 2019 року і до 01 липня 2021 року (за умови продовження навчання), допустивши по справі негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ЦПК України). У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом у ході розгляду справи №175/4054/19 встановлено, що на даний час відповідач офіційно не працює за станом здоров`я, відтак має невеликий та не стабільний дохід, має боргові зобов`язання перед АТ «Ідея Банк». [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина від другого шлюбу [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), згідно судового наказу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2019 року. Крім того, на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року [PERSON] сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] стипендію не отримує, проживає разом з матір`ю та перебуває на її матеріальному забезпеченні. Так, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 СК України). Як встановлено в судовому засіданні, змін матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось зі сторін за період з 27 січня 2020 року по теперішній час не відбулося. Доказів на підтвердження іншого в судовому засіданні сторонами не надано. На думку суду, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року чітко визначено розмір аліментів, що повинен стягуватися з [PERSON] на утримання повнолітнього сина. Крім того, судове рішення від 27 січня 2020 року було оскаржене [PERSON] в апеляційному та касаційному порядку, однак розмір аліментів не змінився. Враховуючи викладене вище, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності збільшення розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду. Крім того, суд бере до уваги, що станом на день ухвалення даного судового рішення, строк дії стягнення аліментів згідно рішення суду від 27 січня 2020 року закінчився. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed