Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

06 листопада 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON], ТОВ КБ «СоцКомБанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про звільнення майна з під арешту. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що29.12.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МRC0AU00820172, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 18 339,70 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором позивач та відповідач уклади договір застави автотранспорту № МRC0AU00820172 від 29.12.2006 року. Відповідно до умов договору застави [PERSON] передав в заставу автомобіль (марки Chevrolet, модель: Аveo, рік випуску 2006, тип ТЗ - легковий седан, №кузова /шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Орджонікідзевським ВДВС ММУЮ на примусовому виконанні постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на вищевказаний автомобіль, належний на праві власності відповідачу. Вказане обтяження зареєстровано в МРЕВ, що підтверджується карткою арешту. В даному випадку, право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 29 грудня 2006 року, а постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у 2009 р., тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Крім того, згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вищий пріоритет на заставлене майно має ПриватБанк. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. На підставі викладеного, посилаючись на норми законодавства, просить суд звільнити з - під арештів, накладених Орджонікідзевським ВДВС ММУЮ, майно, належне на праві власності відповідачу, а саме: автомобіль марки Chevrolet, модель: Аveo, рік випуску 2006, тип ТЗ - легковий седан, №кузова /шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], а також заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь - які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «ПриватБанк» права розпоряджатися відносно вказаного автомобіля, стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача Пархоменко М.О., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та представники відповідачів ТОВ КБ «СоцКомБанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до судового засідання не з'явились за невідомих суду причин, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно згідно вимог діючого законодавства. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився. Від начальника відділу Хаваліц І.І. надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ. Справу просить розглянути згідно діючого законодавства. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 29 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МRC0AU00820172, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 29.12.2006 р. По 26.12.2013 р. Включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 13 445,54 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 4897,17 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. 29 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір застави рухомого майна № МRC0AU00820172, згідно якого в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором відповідач надав в заставу автомобіль марки Chevrolet, модель: Аveo, рік випуску 2006, тип ТЗ - легковий седан, №кузова /шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ від 15 вересня 2009 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення - 14130,32 грн. Стягувачем зазначений - ТОВ КБ «СоцКомБанк». 03 грудня 2009 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ММУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1997 виданим 14.09.2009 р. Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 23 464,70 грн. Також накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах суми звернення стягнення 23 464,70 грн. Згідно копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 40802483 від 30.05.2013 року, зареєстровано звернення стягнення ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору застави автотранспорту № МRC0AU00820172 від 29.12.2006 року. Статтею 575 ЦК України визначено, що закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особі. Правила про окремі види застав встановлюється законом. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», банк має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1,2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", заставодержатель має право звернутися до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року №6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним, і відповідачам в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Постановою Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" визначено, що при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про заставу" право застави виникає з моменту укладення договору застави. В даному випадку право застави у ПАТ КБ «Приват Банк» виникло - 29 грудня 2006 року, а постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження були винесені у 2009 року, тобто пізніше, ніж було укладено договір застави. Однак, на момент накладення арешту на майно державний виконавець не з'ясував, що спірний автомобіль перебуває в заставі з метою забезпечення виконання ним кредитного зобов'язання. Згідно Інструкції "Про проведення виконавчих дій " № 512/5 від 02.04.2012 року та ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено в разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. На підставі викладеного, суд вважає необхідним зняти арешт з рухомого майна - автомобіль марки Chevrolet, модель: Аveo, рік випуску 2006, тип ТЗ - легковий седан, №кузова /шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який накладений на підставі постанов Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 15 вересня 2009 року та 03 грудня 2009 року. Суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині заборони органам державної виконавчої служби вчиняти будь які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» права розпорядження відносно спірного автомобіля, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а не тих, що можуть бути порушені у майбутньому. На підставі ст. 52, 54, 60 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 16,20 Закону України «Про заставу», Інструкції "Про проведення виконавчих дій " № 512/5 від 02.04.2012 року,

Outcome: partial