Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

В грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом до відповідачів - Коростишівської громадської організації ветеранів Афганської війни в особі голови [PERSON], Асоціації гранітопереробників м. Коростишів в особі голови [PERSON], Спілки споживчих товариств в Коростишівському районі в особі голови -[PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачами було поширено негативну і недостовірну інформацію шляхом направлення листа-звернення до Прем'єр-Міністра України [PERSON], а саме: «Так, Житомирською обласною державною адміністрацією, з метою врахування думки громадськості при внесенні на розгляд Кабінету Міністрів України кандидатур на посади голів районних державних адміністрацій та визначення їх рівня готовності щодо забезпечення виконання покладених на відповідний орган завдань і функцій, запроваджена практика проведення громадських слухань. Але вона тільки запроваджена, адже думка громадськості не враховується при поданні кандидатур на затвердження. Так було і з призначенням заступника голови, керівника апарату Житомирської ОДА [PERSON]. Громадськість знаючи його «ділові якості», які він проявив на теренах Коростишівщини (сам києвлянин) як головний «деребанщик», руйнівник всього, що було ним придбано за часів Президента [PERSON]»; «.. Призначення т.в.о. голови Коростишівської РДА - це насмішка, це ще раз доказує, Революція Гідності не для таких людей як [PERSON], спрацьовує, як і спрацьовувало - принцип партійності»; «..Тому звертаємось до Вас, [PERSON], тому що віримо, що ця кандидатура з Вами не погоджена і навіть не представлялась на затвердження Президенту, це призначення відбулося, на нашу думку, в Адміністрації Президента за участю нашого земляка та одно партійця п. [PERSON]. та зайняти врешті позицію Прем'єр - Міністра України і не допускати, щоб на керівні посади призначались особи, які себе дискримінували при належності до попередньої влади та за якими рахуються несумісні з званням державного службовця вчинки на попередніх займаних посадах». Копію вказаного листа-звернення було надіслано і на адресу Житомирської обласної державної адміністрації. Позивач вказує, що дана інформація є негативною та недостовірною, порушує його особисті немайнові права, ганьбить його честь, гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації як заступника голови Житомирської ОДА, керівника апарату. Відповідачі відкрито критикували його та поширили інформацію, що завдає шкоди його особистим немайновим благам, а саме : мати репутацію особи, що не вчиняла протиправних дій. Позивач бажає спростувати вказану недостовірну інформацію, неправомірно поширену відповідачами, оскільки остання порушує його особисті немайнові права, що виразились і в негативному ставленні до нього з боку колег - працівників Житомирської ОДА. Інформація, яку поширили відповідачі не відповідає дійсності, є недостовірною, оскільки не підтверджена жодним доказом, є поширеною інформацією, оскільки доведена до відома багатьох осіб, викладені відомості ганьблять його честь , гідність та ділову репутацію в очах невизначеного кола осіб. Враховуючи глибину заподіяння позивачу душевних страждань від завданих образ, наклепу, завдану моральну шкоду позивач оцінив в розмірі 30000 грн. Позивач просив визнати недостовірною інформацією, поширену відповідачами у листі зверненні до Прем'єр Міністра України [PERSON], в копії Житомирській ОДА. Зобов'язати відповідачів спростувати поширену негативну і недостовірну інформацію шляхом направлення листа - звернення до Прем'єр Міністра України [PERSON], копію Житомирській ОДА, а саме «Ми - співголова координаційного центру надання допомоги військовослужбовцям Коростишівського району при Громадській раді Коростишівської райдержадміністрації, голова Коростишівської громадської організації ветеранів Афганської війни [PERSON], голова асоціації гранітопереробників м. Коростишеві [PERSON], голова спілки споживчих товариств Коростишівського району [PERSON] у листі-зверненні до Прем'єр-Міністра України від 14.11.2014 року стверджували про те, що «...керівника апарату Житомирської ОДА [PERSON]. Громадськість знаючи його «ділові якості», які він проявив на теренах Коростишівщини (сам києвлянин) як головний «деребанщик», руйнівник всього, що було ним придбано за часів Президента [PERSON]»; «..Призначення т.в.о. голови Коростишівської РДА - це насмішка, це ще раз доказує, Революція Гідності не для таких людей як [PERSON], спрацьовує, як і спрацьовувало -принцип партійності»; «...Тому звертаємось до Вас, [PERSON], тому що віримо, що ця кандидатура з Вами не погоджена і навіть не представлялась на затвердження Президенту, це призначення відбулося, на нашу думку, в Адміністрації Президента за участю нашого земляка та однопартійця п. [PERSON]. та зайняти врешті позицію Прем'єр - Міністра України і не допускати, щоб на керівні посади призначались особи, які дискримінували при належності до попередньої влади та за якими рахуються несумісні з званням державного службовця вчинки на попередніх займаних посадах» - однак ця інформація є не перевірена та неправдива». Стягнути з відповідачів на користь позивача 30000 грн. моральної шкоди, а саме по 10000 грн. з кожного відповідача та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачів - Коростишівської громадської організації ветеранів Афганської війни, Спілки споживчих товариств в Коростишівському районі - [PERSON] позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити. З усних та письмових заперечень слідує, що звернення було направлено до органу виконавчої влади не з метою доведення до громадськості, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами. В судовому засіданні представник відповідача - Асоціації гранітопереробників м. Коростишів - [PERSON] позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити. В своїх усних та письмових запереченнях щодо позовних вимог вказав, що позивач є державним службовцем - заступником голови ОДА, керівником апарату. Громадським організаціям надано право вносити пропозиції і щодо кадрового формування органів влади, висловлювання критичних суджень з цих питань та звернень до уповноважених структур. Викладена в листі інформація стосується виключно ділової репутації публічної особи, а не честі, гідності фізичної особи позивача. Дане звернення в листопаді 2014 р. з критичним судженням та оціночною інформацією про особу [PERSON] було уособленням колективної думки. Громадськими організаціями висловлена критична оцінка певних фактів діяльності в біографії позивача, думки та судження щодо недоліків у рівні його професіоналізму. Позивач є публічною особою, звернення стосувалось його призначення і перебування на важливій державній посаді. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності, в межах позовних вимог приходить до слідуючого висновку. Судом достовірно встановлено, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 26 Закону України «Про державну службу», Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою КМУ від 11.04.2012 р. № 298, погодженням Адміністрації Президента України від 30.08.2014 р. № 02-01/2424, погодження КМУ України від 19.09.2014 р. № 1291/0/2- 14 - [PERSON] розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації № 346-к від 22.09.2014 р. призначений на посаду заступника голови - керівником апарату обласної державної адміністрації з 23.09.2014 р. В листопаді 2014 року відповідачі звернулись із зверненням до Прем'єр - Міністра України [PERSON], копія голові Житомирської ОДА, в якому вказали в тому числі і: « Так, Житомирською обласною державною адміністрацією, з метою врахування думки громадськості при внесенні на розгляд Кабінету Міністрів України кандидатур на посади голів районних державних адміністрацій та визначення їх рівня готовності щодо забезпечення виконання покладених на відповідний орган завдань і функцій, запроваджена практика проведення громадських слухань. Але вона тільки запроваджена, адже думка громадськості не враховується при поданні кандидатур на затвердження. Так було і з призначенням заступника голови, керівника апарату Житомирської ОДА [PERSON]. Громадськість знаючи його «ділові якості», які він проявив на теренах Коростишівщини (сам києвлянин) як головний «деребанщик», руйнівник всього, що було ним придбано за часів Президента [PERSON]»; «.. Призначення т.в.о. голови Коростишівської РДА - це насмішка, це ще раз доказує, Революція Гідності не для таких людей як [PERSON], спрацьовує, як і спрацьовувало - принцип партійності»; «..Тому звертаємось до Вас, [PERSON], тому що віримо, що ця кандидатура з Вами не погоджена і навіть не представлялась на затвердження Президенту, це призначення відбулося, на нашу думку, в Адміністрації Президента за участю нашого земляка та однопартійця п. [PERSON]. та зайняти врешті позицію Прем'єр - Міністра України і не допускати, щоб на керівні посади призначались особи, які себе дискримінували при належності до попередньої влади та за якими рахуються несумісні з званням державного службовця вчинки на попередніх займаних посадах». Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. П. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009р. визначено, що під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. З врахуванням вимог ст. 10, 12, 40 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» позивач [PERSON] є посадовою особою - державним службовцем. Відповідно до вимог ст.ст. 2,3,37 ЗУ «Про державні адміністрації», ст. 3,5 «ЗУ «Про державну службу» громадські організації можуть вносити пропозиції з питань діяльності державних адміністрацій та мають право бути присутніми під час розгляду внесених ними питань, давати необхідні пояснення. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені). Разом із тим, згідно ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Із роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Питання практичної реалізації громадянами вищезазначеного конституційного права регулюються, зокрема, Законом України "Про звернення громадян", який забезпечує громадянам можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення. Частина 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" вказує на те, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Під зверненнями громадян згідно ч.1 ст.3 вищевказаного Закону слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, а ст.5 передбачено, що звернення можуть бути індивідуальні, колективні. Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Прем'єр-Міністр України керує роботою Кабінету Міністрів України, отже є керівником вищого органу виконавчої влади, до повноважень якого входить вирішення питання щодо погодження осіб ( призначення та звільнення) на посаду заступника голови ОДА, а призначення та звільнення з займаної посади здійснюється головою ОДА ( ст. 10 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації»). А відповідно до ст. 1 вказаного закону - виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. А тому, відповідачі відповідно до положень ст. 40 Конституції України мали право на звернення, як до органів виконавчої влади. Статтею 30 Закону України "Про інформацію" визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пунктом 19 Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи " визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Проаналізувавши висловлювання відповідачів, що викладенні в зверненні до Прем'єр - Міністра України, копія голові Житомирської ОДА, суд приходить до висновку, що зазначена інформація не містить фактичних тверджень, а є лише оціночними судженнями громадян з критикою та оцінкою певних фактів діяльності позивача - як публічної особи ( представника влади) та не має на меті приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON] При цьому слід зазначити, що проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Вказані обставини відображені і в п.3 рішення Конституційного суду України № 8-рп від 10.04.2003 р. Також у рішенні у справі «Лінгенса проти Австрії», Європейський Суд зазначив, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Із роз'яснень, що містяться в п. 21 Постанови Пленуму ВС України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» слідує, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Аналізуючи всі обставини справи суд приходить до висновку, що відповідачі під час звернення до Прем'єр Міністра України, голови ОДА реалізовували своє право на звернення, з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами, переслідуючи мету висвітлення критичної оцінки, певних фактів діяльності позивача, як публічної особи, його призначення та перебування на займаній посаді, а не з метою поширення таких відомостей невизначеному колу осіб, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію [PERSON] Слід зазначити, що в судовому засіданні позивачем відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України не доведено та не подано доказів на підтвердження того, що відомості, викладені у зверненні відповідачів, порушують особисті немайнові права позивача, завдають шкоди його особистим немайновим благам або перешкоджають позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте право, немайнове право чи права, а отже суд вважає, що юридичний склад правопорушення, який є підставою для задоволення позову в частині захисту честі, гідності та ділової репутації відсутній, і тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Виходячи з зазначеного, суд також вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди, оскільки така вимога є похідною від вимоги про захист честі та гідності позивача, ділової репутації в задоволенні якої судом відмовлено, про що вказано вище. Таким чином суд, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, приходить до остаточного висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі наведеного ст.ст. 32,34,40 Конституції України, ст. 10 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи», ст.ст. 15,16,200,277,297,299 ЦК України,

Outcome: dismissed