Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним розпорядження про приватизацію квартири, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та державної реєстрації права власності на квартиру мотивуючи тим,\~\~ що він разом зі своєю дружиною та дитиною зареєстровані та проживають в м. Чернігів, перебуває на військовій службі в Національному Університеті оборони імені Івана Черняховського. Позивач та його сім`я перебувають на квартирному обліку у Чернігівському гарнізоні та військовій частині А 2984 з 24.06.2005 року, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилого приміщення з 05.03.2015 року. У 2018 році позивачу стало відомо про те, що у 2000 році на його ім`я була здійснена приватизація 1/3 частини жилого приміщення в м. Біла Церква на підставі п. 7 розпорядження Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Служба приватизації Державного житлового фонду. На підставі даного розпорядження було видано свідоцтво про право власності на житло за № [NUMBER] від 07.12.2000 року, в якому посвідчено, що квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної власності батькові позивача - [PERSON] , матері -\~ [PERSON] , та позивачу. Позивач посилається на те, що набуття права власності на вказану квартиру суперечить його правам та законним інтересам на отримання у власність житла по місцю навчання та проходження військової служби. В добровільному порядку Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Служба приватизації Державного житлового фонду здійсниити відміну приватизації не бажає. Також зазначає, що по виповненню йому 18 років, у 1999 році, він виїхав з м. Біла Церква до м. Києва на навчання, де і проживав в гуртожитку до 2004 року. Таким чином, позивач вважає, що приватизація житла була проведена з порушенням Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2018 року дана справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні, про що були повідомлені сторони. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від представника КП БМР "Служба приватизації державного житлового фонду" надійшла заява з проханням розглядати справу без участі його представника. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно розпорядження Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації Державного житлового фонду" від 07.12.2000 року № 1-2-74, передано в особисту та спільну власність квартиру [ADDRESS] [PERSON] з сім`єю з трьох чоловік. Члени сім`ї: 1) [PERSON] , 2) [PERSON] . На підставі вказаного розпорядження 07.12.2000 року видано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] . З довідки №87/382 від 10.04.2018 року, виданої ВЧ [NUMBER] , вбачається, що позивач з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS] , з 10.11.2015 року. З 24.06.2005 року позивач та його сім`я перебувають на квартирному обліку в Чернігівському гарнізоні та ВЧ [NUMBER] , а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилого приміщення з 05.03.2015 року, що підтверджується довідкою №670 від 05.04.2018 року виданою квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернігова. В позовній заяві позивач стверджує, що письмової згоди на отримання йому у спільну часткову власність безоплатно\\ приватизацію\\ не давав. Станом на 07.12.2000 року позивач був повнолітнім і мав особисто подавати заяву на приватизацію житла. З довідки №257 від 24.07.2018 року, виданої ВЧ [NUMBER] , вбачається, що підполковник [PERSON] перебуває на військовій службі у Збройних силах України і проходить службу у ВЧ [NUMBER] м. Чернігів. Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (станом на час винекнення спірних правовідносин) до об`єктів приватизації належать квартирибагатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами\~ на умовах найму. Згідно ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються\~ при\~ приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна\~ площа\~ квартир\~ (будинків),\~ що\~ підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Статтею 64 Житлового кодексу України передбачено, що до членів сім`ї наймача належить дружина, чоловік наймача, їх діти і батьки, якщо вони постійно проживають разом з наймачем ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону та п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року за № 56, передача квартир у власність здійснюється лише з письмової згоди всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Аналіз вказаних вище норм вказує на те, що право на приватизацію житла та згоду на приватизацію квартири іншими членами сім`ї повинна давати кожна особа, яка проживає або має право на проживання у цій квартирі. В позовній заяві позивач стверджує, що безпідставне, тобто, всупереч вимогам чинного на той час законодавства, набуття ним у власність частки квартири [ADDRESS] , суперечить його правам та інтересам на отримання у власність житла по місцю проходження служби. Будь-яких доказів на спростування викладених в позовній заяві обставин в матеріалах справи не міститься. Таким чином, суд вважає, що п. 7 розпорядження Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду" № 1-2-74 від 07 грудня 2000 року в частині передачі [PERSON] в спільну часткову власність з [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] \~ було ухвалено з порушенням ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прав позивача, тому його слід визнати незаконним та скасувати, а також скасувати видане на підставі цього розпорядження свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 07.12.2000 року та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

Outcome: approved