Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

В грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), державного підприємства «Сетам», відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, [PERSON] , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком» про визнання незаконним та скасування постанови та акту, скасування рішення державного реєстратора, посилаючись на наступні обставини. 18.03.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 610 000 грн. в якості безпідставно набутого майна та 3 654 грн. сплаченого судового збору (рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/14640/15-ц, яке після перегляду набрало законної сили). 09.08.2016 року щодо стягнення 613 654,00 грн. видано виконавчий лист та 18.08.2016 року відкрито виконавче провадження №51967089. 17.07.2018 року накладено арешт на 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» вартістю 1 258 364,50 грн., що належить [PERSON] 14.02.2019 року на замовлення [PERSON] оцінено ринкову вартість 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», що склала 601 557,00 грн. Видано звіт ТОВ «Стандарт консалтинг» про визначення ринкової вартості. 03.07.2019 року на адресу ДП «СЕТАМ» направлено документи для організації електронних торгів з продажу 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», що належить [PERSON] . Перші та повторні (другі, треті) торги не відбулися. Лот уцінено до 300 778,50 грн. 02.10.2019 року [PERSON] як стягувану запропоновано залишити за собою нереалізовані 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», на що останній погодився та 16.10.2019 року направив відповідне клопотання. 21.10.2019 року видано Постанову та Акт про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу. 10.09.2020 року представником [PERSON] до Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради подано заяву щодо державної реєстрації юридичної особи з додатками. .09.2020 державним реєстратором Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради (на підставі заяви представника [PERSON] від 10.09.2020 р.) проведено державну реєстрацію 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» за [PERSON] . Вважає, що реалізація майна відбувалася з порушенням строків проведення торгів арештованого майна. Також, відбулося порушення уцінки майна, так як 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» не є рухомим чи нерухомим майном, а належить до особливого виду майна - корпоративних прав. При реалізації 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» лот уцінено як рухоме майно, а саме на 75 відсотків (другі торги) до 451 168,00 грн та 50 відсотків (треті торги) до 300 778,50 грн. При цьому, уцінення корпоративних прав Порядком не передбачено. Таким чином, відсутні правові підстави в уціненні 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», чим порушено права Позивача. Звернення стягнення на частку у статутному капіталі ТОВ «Агроком» на думку Позивача, факт реєстрації за [PERSON] . 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» відбулося без законних підстав. Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не врегульовано питання державної реєстрації звернення стягнення на частку у статутному капіталі товариств, зокрема, які документи мають бути подані, хто має завіряти акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства. Без внесення змін до цього Закону щодо звернення стягнення на частку у статутному капіталі товариств неможливо здійснити стягнення частки [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «Агроком», оскільки це є великою прогалиною законодавства. Окремо звертає увагу на Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Агроком» від 19.08.2020 р., який має ряд недоліків, що тягнуть за собою його недійсність: 1) Відсутнє зазначення «по батькові» [PERSON] , за яким зареєстровано частку у статутному капіталі ТОВ «Агроком». Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить (ч. 1 cm. 28 ЦК України). Громадяни, в національній традиції яких немає звичаю фіксувати «по батькові», мають право записувати в паспорті лише ім`я та прізвище (ч. 3 cт. 12 Закону України «Про національні меншини в Україні»), [PERSON] не належить до національних меншин. Також відсутнє зазначення «по батькові» [PERSON] у заяві про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців та громадських формувань. Стаття регулює питання переважного права учасника товариства на купівлю частки та може застосовуватися виключно у порядку ст. 22 цього Закону, а саме як придбання частки учасником товариства. У цій же справі частка передана стягувану у рахунок погашення боргу. Вказані форми переходу частки до учасника товариства відрізняються, оскільки придбання частки учасником товариства - цивільно-правова угода, а передача стягувачу майна у рахунок погашення боргу - акт органу/посадової особи державної влади, що має форму Постанови та Акта про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу. Так, передбачена ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» процедура передачі державним виконавцем стягувану нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформляється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувану, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт. Актом є документ, що підтверджує певні встановлені факти або події (п. 8 Інструкції з примусового виконання рішень). Таким чином, передача державним виконавцем спірного майна стягувачу після того, як торги не відбулися не є договором купівлі-продажу, а є актом органу/посадової особи державної влади. Тобто є помилковим судження, що внаслідок прилюдних торгів відбувся перехід за цивільно-правовою угодою, оскільки Постанова та Акт про передачу майна стягувачу є актом державного виконавця і переважне право учасника товариства на купівлю частки не виникає. Такий Акт із посиланням на ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» міг би мати місце виключно у разі передачі частки в порядку ч. 2 ст. 22 цього Закону. Проте, частка передана стягувачу після повторних (третіх) торгів, які не відбулися, та залишена стягувачем за собою. Просив суд визнати незаконною та скасувати Постанову державного виконавця Білоцерківського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацьким Русланом Олександровичем про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 21.10.2019 у виконавчому провадженні №51967089, визнати незаконним та скасувати Акт державного виконавця Білоцерківського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацьким Русланом Олександровичем про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 21.10.2019 у виконавчому провадженні №51967089, скасувати рішення державного реєстратора - від .09.2020 про проведення державної реєстрації частки у статутному капіталі ТОВ «Агроком» у розмірі 6,9% за [PERSON] та стягнути з Відповідачів понесені Позивачем судові витрати, що складають: 2 522,40 грн. сплаченого судового збору; 80 000,00 грн. витрат на правничу допомогу ( а. с.1-8 ). Ухвалою судді від 09 лютого 2021 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі ( а. с. 47-48 ). 11 березня 2021 року за вх.№ 11622 судом отримано відзив на позовну заяву, який підписаний представником [PERSON] - адвокатом Солдаткіним О.С., в якому просив суд у задоволенні позову відмовити та стягнути судові витрати на правову допомогу. Відзиву обґрунтований тим, що дата початку проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) визначається на наступний після закінчення зазначених строків день та відображається в формаційному повідомленні, яке розміщується на Веб-сайті автоматично після внесення формації про лот у Систему. Порядком чітко зазначено, що після внесення лота до Системи визначається строк і в даному випадку становить 20 календарних днів, тобто однозначно вказано, що відлік строку розпочинається з моменту внесення лота в Систему, а не на наступний день, як вважає позивач. Таким чином, спираючись на приписи Порядку, представник відповідача-4 зазначає, що датою проведення перших торгів вірно визначено автоматично Системою - 06.08.2019 року, а не 07.08.2019 року, про що помилково зазначає позивач. Позивач зазначає, що відсутні правові підстави в уціненні 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», як рухоме майно, а саме на 75 відсотків (другі торги) 50 % (треті торги), чим порушено права позивача. У той же час, відповідно до абз. 8 статті 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» рухоме майно - окрема рухома річ, сукупність рухомих речей. гроші, валютні цінності, цінні папери, а також майнові права та обов`язки, у тому числі майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Таким чином, з системного аналізу чинного законодавства України чітко вбачається, і частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є рухомим майном. Щодо оцінка вартості 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», то представник [PERSON] звертає увагу, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області прийнято ухвалу від 25 червня 2019 року у справі № 357/14640/15-ц, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, якою вирішено: «У задоволенні скарги [PERSON] , заінтересовані особи: головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацький Руслан Олександрович, [PERSON] , на постанову головного державного виконавця від 102.2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання участі у виконавчому проваджені № 51967089, - відмовити. Вказаним судовим рішенням встановлено, що дії державного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України виконавче провадження». Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна. Встановлено та не спростовано в судовому засіданні представником скаржника, що до державного виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна зазначеного у даному звіті, останній не звертався і не надав, а також не було надано доказами, які б свідчили про скасування чи визнання недійсним вказаного висновку. Стосовно звернення стягнення на частку у статутному капіталі ТОВ «Агроком», то на думку Позивача, факт реєстрації за [PERSON] 6,9 % статутного капіталу ТОВ роком» відбулось без законних підстав, оскільки Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не врегульоване дане питання щодо державної реєстрації звернення стягнення на частку у статному капіталі товариства, зокрема, які документи мають бути подані, хто має завіряти приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства. До такої думки Позивач дійшов проаналізувавши поданий до Господарського суду Київської області позов [PERSON] до [PERSON] про витребування в останнього 6,9% ш статутного капіталу ТОВ «Агроком» (справа № 911/1824/20) та долучені до вказаного позову ряд листів [PERSON] та його представника - адвоката Солдаткіна О.С. до різних державних органів з приводу надання роз`яснень здійснення державної реєстрації звернення стягнення на частку у статутному капіталі. Вказані роз`яснення [PERSON] все ж таки домігся отримати і в кінцевому підсумку відбулась державна реєстрація та нотаріальне підписання оскаржуваного акта приймання- передачі частки [PERSON] у розмірі 6,9 % статутного капіталу ТОВ «Агроком». Зокрема, у листі Міністерства юстиції України № 394/14730-33-20/8.4.4 від 02.06.2020 за підписом першого заступника міністра Євгенія Горовця , зазначено, що статтею 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення зобов`язання іншої особи. Якщо товариство не виконає обов`язків відповідно до частини другої чи третьої цієї статті, або учасник товариства не скористаються правом на придбання частки, або якщо договір купівлі-продажу вважатиметься розірваним відповідно до частини сьомої цієї статті, частка передається на реалізацію на аукціон в загальному порядку. Реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено обороноздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (стаття 61 Закону). Отже, для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розмір часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю чи товариств з додатковою відповідальністю стягувач на підставі акту приймання-передачі майна, винесеного виконавцем, може звернутися до нотаріуса за посвідченням у ньому підписів (для посвідчення підпису виконавця Закон де забороняє виконавцю з`явитися до нотаріуса) та в подальшому до відповідного суб`єкта державної реєстрації. Після отримання вказаного роз`яснення від Міністерства юстиції України, який був доведений до відома Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) із державним виконавцем було погоджено дату, час та нотаріальну контору, де був засвідчений відповідний акт приймання-передачі частки [PERSON] у розмірі 6,9 % статутного капіталу ТОВ «Агроком». Крім цього, позивач у позовній заяві зазначає, що акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «Агроком» від 19.08.2020 року має бути визнаний недійсним з підстав відсутності в акті по батькові [PERSON] та з підстав того, що акт виданий на підставі ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». З приводу даних доводів представник відповідача-4 зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, юго моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З якої саме підстави акт приймання-передачі є недійсним - позивач не зазначає. У той же час, акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «Агроком» від 19.08.2020 року є дійсним, оскільки відповідає всім вимогам частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України. Оскільки сторони при укладенні акта приймання-передачі керувалися ч. 7 ст. 20 Закону, то посилання на дану статтю було включено в акт, а сам акт за своєю формою та змістом відповідає всім необхідним приписам законодавства у сфері корпоративного права та законодавства про виконавче провадження, більше того законодавством не встановлено конкретної форми вказаного акту. Що стосується відсутності в акті приймання-передачі по батькові [PERSON] то представник відповідача-4 вказує, що відповідно до відповідно до п.п. б) п. 1) ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» одним із документів, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Під час засвідчення акту приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «Агроком» від 19.08.2020 року відповідача-4 надав нотаріусу саме паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Таким чином, сторони при укладенні акта, а державний нотаріус при його посвідченні, діяли у повній відповідності до приписів законодавства України ( а. с. 58-69 ). 15 березня 2021 року за вх. № 12105 судом отримано відзив на позовну заяву від ДП «Сетам», в якому просили відмовити позивачу у задоволенні вимог до державного підприємства «Сетам», обґрунтовуючи наступним. Так, на підставі заявки державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби від 01.07.2019 № 45816 державним підприємством "Сетам" було внесено до Системи інформацію про реалізацію 6.9% статутного капіталу ТОВ "Агроком", код ЄДРПОУ 30615677, присвоєно номер лоту № 363704 та призначено дату торгів 06.08.2020 р. Однак, 08.08.2020 р. торги з реалізації лоту № 363704 було визнано такими, що не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що було складено протокол № 423867, копія якого додається. Після проведення уцінки майна, передбаченої пунктом першим розділу IX Порядку (не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється Організатором на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження») було проведено уцінку лоту № 363704, призначено нову дату торгів - 27.08.2019 р. та присвоєно номер лоту № 367960. Торги з реалізації лоту № 367960 теж було визнано такими, що не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що було складено протокол № 427838, копія якого додається. Після проведення уцінки майна, передбаченої абз. 2 пункту першого розділу IX Порядку (у разі повторної не реалізації майна нерухоме майно виставляється Організатором на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» ) було проведено уцінку лоту № 367960, призначено нову дату торгів -17.09.2019 р. та присвоєно номер лоту № 371666. Торги з реалізації лоту № 371666 теж було визнано такими, що не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що було складено протокол № 432060, копія якого додається. Щодо тверджень Позивача про невідповідність звіту оцінювача Національним стандартам оцінки майна та встановлення вартості майна на нижчому рівні за звичайні ціни на цей вид майна, повідомляють, що згідно з пунктом 1, 2 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Так, оскільки сторони виконавчого провадження не досягли згоди щодо вартості майна боржника та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець визначив вартість майна самостійно шляхом залучення суб`єкта оціночної діяльності. Згідно висновку вартості об`єкта незалежної оцінки ринкова вартість 6.9% статутного капіталу ТОВ "Агроком", код ЄДРПОУ 30615677 складає 601 557,00 грн. До заявки на реалізацію державним виконавцем було додано копію листа від 21.02.2019 № 11904/В25, яким Позивач повідомлявся про результати оцінки майна та докази направлення такого листа. Однак результати оцінки позивачем у відповідності до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" оскаржено не було. Предмет спору у справі, що розглядається, складається з вимог визнати незаконними та скасувати постанови та акт, видані державним виконавцем, скасування рішення державного реєстратора. Предмет спору у справі, що розглядається не стосується дій державного підприємства "Сетам", а рішення суду у справі у випадку задоволення, не спричинить виникнення у державного підприємства "Сетам" будь-якого обов`язку щодо його виконання ( а. с. 110-114 ). 18 березня 2021 року за х.№ 3122 судом отримано відзив на позовну заяву від Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), в якому просили відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Твердження Позивача щодо порушення процесу реалізації арештованого майна спростовується, так як відповідно до пункту 4 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, Організатор організовує електронні торги (торги за фіксованою ціною), в тому числі повторні, відповідно до строків, визначених цим Порядком. Строки визначаються системою автоматично, тобто твердження Позивача, що недотримано строків при підготовці до реалізації 6,9 % частки статутного капіталу ТОВ «Агроком» є необґрунтованими та безпідставним, не підтвердженими доказами. Твердження Позивача, що перехід 6,9 % статутного капіталу ТОВ «Агроком» відбувся всупереч вимогам законодавства спростовується наступним. Згідно статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягай згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Пунктом 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача. 26 грудня 2018 року стягувачем [PERSON] було подано державному виконавцю міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Прохацькому P.O. клопотання про призначення суб`єкта оціночної діяльності у якому просив винести постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Консалтинг», копії відповідних сертифікатів та посвідчення суб`єкта оціночної діяльності були долучені. 29.12.2018 року від ТОВ «Агроком» надійшло клопотання про долучення до матеріалів виконавчого провадження витребуваних відомостей, необхідних для розрахунку вартості частки боржника (копія фінансового звіту малого підприємництва станом на 01.07.2018 р.; копія звіту про визначення ринкової вартості обладнання; копія дублікатів свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.12.2014 р.; копія витягу з державного реєстру та правочинів від 21.11.2011 р.; копія витягу про державні реєстрацію прав від 26.03.2012 р.). 12 лютого 2019 року за клопотанням представника стягувача, головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацьким P.O. була винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для визначення вартості частки у розмірі 6,9 % статутного капіталу ТОВ «Агроком». 20.02.2019 року до відділу надійшов звіт про визначення ринкової вартості 6,9% статутного капіталу ТОВ "Агроком", де згідно вищевказаного звіту від 14.02.2019 року ринкова вартість 6,9% статутного капіталу ТОВ "Агроком" станом на 16.07.2018 року становить 601557 грн. 00 коп. без ПДВ. 21.02.2019 року сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про вартість 6,9% статутного капіталу ТОВ "Агроком", власником якої є Позивач. Щодо залучення суб`єкта оціночної діяльності не на конкурсних засада, на що звертає увагу суду Позивач, хочуть зазначити, що відповідно до пункту 8 Інструкції з організації примусової виконання рішень державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2019 року в справі № 357/14640/15-ц, у задоволені скарги [PERSON] , заінтересовані особи: головний державний виконавець І Білоцерківського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацький Руслан Олександрович, [PERSON] , на постанову головного державного виконавця від 12.12.2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені № 51967089, відмовлено. Отже, твердження позивача, що відповідач-1 здійснив передачу частки у статутному капіталі ТОВ « Агроком» з порушенням ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» ґрунтується на припущення Позивача та не підтверджено жодним доказом. Також позивач зазначає, що його було позбавлено гарантованого права щодо отримання доступу до документів фінансової звітності, інших документів ТОВ «Агроком» необхідних для визначення частки та, зокрема, заявлення відводові експертові чи спеціалісту, що не відповідає дійсності, оскільки рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2019 року в справі № 357/14640/15-ц за скаргою [PERSON] , заінтересовані особи: головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацький P.O., [PERSON] , на постанову головного державного виконавця від 12.02.2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 51967089, судом були встановлені наступні обставини: В ході примусового виконання рішення суду було встановлено, що [PERSON] є власником частки у розмірі 6,9% статутного капіталу ТОВ "Агроком" (код ЄДРПОУ: 30615677; 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе 192-В) вартістю 1258364 грн. 50 коп. На вищевказану частку накладено арешт постановою про арешт майна боржника ВП № 51967089 від 17.07.2018 року. 17.07.2018 року на адресу ТОВ «Агороком» направлено повідомлення про те, що на частку у розмірі 6,9% статутного капіталу ТОВ "Агроком", власником якої є [PERSON] накладено арешт та про необхідність ТОВ «Агроком» надати протягом 30 днів з дня одержання такого повідомлення відомості, необхідні для розрахунку вартості частки боржника. 29.12.2018 року від ТОВ «Агроком» надійшло клопотання про долучення до матеріалів виконавчого провадження витребуваних відомостей, необхідних для розрахунку вартості частки боржника (копія фінансового звіту малого підприємництва станом на 01.07.2018 р.; копія звіту про визначення ринкової вартості обладнання; копія дублікатів свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.12.2014 р.; копія витягу з державного реєстру та правочинів від 21.11.2011 р.; копія витягу про державні реєстрацію прав від 26.03.2012 р.). 12.02.2019 року за клопотанням представника стягувача, державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 51967089 для проведення оцінки частку у розмірі 6,9% статутного капіталу ТОВ "Агроком", власником якої є [PERSON] , де в якості експерта було залучено ТОВ «Стандарт Консалтинг». 20.02.2019 року до відділу надійшов звіт про визначення ринкової вартості 6,9% статутного капіталу ТОВ "Агроком", де згідно вищевказаного звіту від 14.02.2019 року ринкова вартість 6,9% статутного капіталу ТОВ "Агроком" станом на 16.07.2018 року становить 601557 грн. 00 коп. без ПДВ. 21.02.2019 року сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про вартість 6,9% статутного капіталу ТОВ "Агроком", власником якої є [PERSON] 21.02.2019 року учасникам ТОВ «Агроком» направлено повідомлення про їх право придбати 6,9% статутного капіталу ТОВ "Агроком". [PERSON] було відомо про відкрите виконавче провадження, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження [PERSON] отримав 30.08.2016 року, що підтверджується наявними матеріалами виконавчого провадження. Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Щодо Акта приймання - передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Агроком» від 19.08.2020 року, де Позивач звертає увагу суду, що в Акті приймання - передачі частки статутного капіталу від 19.08.2020 року відсутнє зазначення по - батькові [PERSON] , та цей недолік тягне за собою його недійсність. 19.08.2020 року Акт приймання - передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком» було посвідчено державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.Г., та особу [PERSON] , який підписав документ встановлено його дієздатність перевірено, про, що зазначено в акті. Порядок примусового виконання рішень регламентовано Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом № 1404-VIII, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Одним із заходів примусового виконання рішень, передбачених статтею 10 Закону № 1404-VIII, є зокрема, звернення стягнення на кошти , цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної власності, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами. Отже, хибним є твердження Позивача, що перехід 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» відбувся в супереч вимогам законодавства ( а. с.142-145 ). 13 квітня 2021 року суд протокольно із занесенням в протокол судового засідання на місці ухвали закрити підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 01.06.2021 року ( а.с.160 -165 ). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Зінченко П.Л. підтримав позовні вимоги повивача, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив задовільнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Солдаткін О.С. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, просив суд відмовити позивачу в задоволенні вимог в повному обсязі та проси стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати понесені на правову допомогу в розмірі 15 000 грн. Відповідач Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна розписка ( а.с.166 ), на якій міститься підпис представника Прохацького Р.О. , який був присутнім в судовому засіданні 13.04.2021 року, що підтверджується протоколом судового засідання ( а.с.160-165 ). Відповідач державне підприємство «Сетам» в судове засідання свого представника не направили, звертаючись з відзивом на позов [PERSON] просили розглянути справу за відсутності представника ДП «Сетам» ( а. с. 114 ). Відповідач відділ державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання свого представника не направили, 21.05.2021року за вх.№ 23522 судом отримано лист, в якому відділ державної реєстрації просили суд розглядати справу без участі представника. Третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком» в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 18.03.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 610 000 грн. в якості безпідставно набутого майна та 3 654 грн. сплаченого судового збору (рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/14640/15-ц, яке після перегляду набрало законної сили). 09.08.2016 року щодо стягнення 613 654,00 грн. видано виконавчий лист та 18.08.2016 року відкрито виконавче провадження № 51967089 ( а. с.14 ). 17.07.2018 року накладено арешт на 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» вартістю 1 258 364,50 грн., що належить [PERSON] . На замовлення [PERSON] 16.07.2018 року оцінено ринкову вартість 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», що склала 601 557,00 грн. Видано звіт ТОВ «Стандарт консалтинг» про визначення ринкової вартості ( а. с.31 ). 03.07.2019 року на адресу ДП «СЕТАМ» направлено документи для організації електронних торгів з продажу 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», що належить [PERSON] . Встановлено, що перші та повторні (другі, треті) торги не відбулися (а. с. 32-34 ). Лот уцінено до 300 778,50 грн. (а. с. 119-121 ). 02.10.2019 року [PERSON] як стягувану запропоновано залишити за собою нереалізовані 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», на що останній погодився та 16.10.2019 року направив відповідне клопотання. 21.10.2019 року видано Постанову ( а. с. 12) та Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу ( а. с. 11 ). 19 серпня 2020 року відбувся Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Агроком», укладений між головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ ) та [PERSON] , [INFO] ( а. с. 39 ). 10.09.2020 року представником [PERSON] до Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради подано заяву щодо державної реєстрації юридичної особи з додатками ( а. с. 35, 36-38 ). Встановлено, що на підставі отриманих документів державним реєстратором Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради (на підставі заяви представника [PERSON] від 10.09.2020 р.) проведено державну реєстрацію 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» за [PERSON] . Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами позивач зазначає на тому, що реалізація майна відбувалася з порушенням строків проведення торгів арештованого майна, відбулося порушення уцінки майна, а звернення стягнення відбулося без законних на то підстав, а в самому акті приймання-передачі відсутні дані, що ідентифікують [PERSON] , тобто відсутнє по-батькові. Процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформляється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, який є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019, справа №752/1115/17; постанови Верховного Суду України від 14.06.2017, справа №6-1804цс16; 16.11.2016, справа № 6-1655цс 16). Оскільки майно уже було реалізовано на електронних торгах, що вбачається з копії Протоколу та Акту про проведення електронних торгів, які є предметом оскарження, в такому випадку є спір про право. Тому не подається скарга на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця, а подається позов в порядку, передбаченому ст. 393 ЦК України - «Визнання незаконним правового акта, що порушує право власності». При цьому боржник повинен визначити державного виконавця та стягувача як відповідачів у позові (постанови Верховного Суду від 14.06.2017, справа № 6-1804цс16; від 16.11.2016, справа № 6-1655цс16). Постанова та Акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу фактично є правочинами, на підставі яких відбувається подальше оформлення стягувачем права власності на це майно (постанова Верховного Суду України від 18.05.2016, справа № 6-109цс16). Таким чином, реалізація майна боржника на електронних торгав є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, захист яких відбувається відповідно до норм ЦК України в порядку цивільного судочинства. Оскільки дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження), то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення цими особами позову, у зв`язку з чим у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд ухвалою залишає без розгляду і роз`яснює заявникові можливість вирішення спору в позовному провадженні (п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»). Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стосовно посилань позивачем на порушення строків проведення торгів, то з цього приводу суд приходить до наступного. Встановлено, що саме 17.07.2019 року вперше внесено до системи інформацію про реалізацію 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» та сформовано лот торгів № 363707. У той же час, абз. 2 п. 2 Розділу ІІІ Порядку встановлено, що після внесення лота до Системи автоматично визначається строк для підготовки до проведення торгів, реєстрації учасників, огляду майна, який становить для електронних торгів: для лотів зі стартовою ціною від 5000,01 до 1 000 000,00 грн - 20 календарних днів. Дата початку проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) призначається на наступний після закінчення зазначених строків день та відображається в формаційному повідомленні, яке розміщується на Веб-сайті автоматично після внесення формації про лот у Систему. Порядком чітко зазначено, що після внесення лота до Системи визначається строк і в даному випадку становить 20 календарних днів, тобто однозначно вказано, що відлік строку розпочинається з моменту внесення лота в Систему, а не на наступний день, як вважає позивач. Таким чином, спираючись на приписи Порядку, судом встановлено, що датою проведення перших торгів вірно визначено автоматично Системою - 06.08.2019 року, а не 07.08.2019 року, про що помилково зазначає позивач. Тому, порушення строків при підготовці до реалізації 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» судом не встановлено, а такі посилання позивача не знайшли свого підтвердження, що в свою чергу є безпідставними. Щодо посилань позивача [PERSON] стосовно того, що відбулося порушення уцінки майна, були відсутні правові підстави в уціненні 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», як рухоме майно, а саме на 75 відсотків (другі торги) 50 % (треті торги), чим порушено права позивача не заслуговують на увагу враховуючи наступне. Відповідно до абз. 8 статті 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» рухоме майно - окрема рухома річ, сукупність рухомих речей, гроші, валютні цінності, цінні папери, а також майнові права та обов`язки, у тому числі майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Також відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Таким чином, з системного аналізу чинного законодавства України чітко вбачається, і частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є рухомим майном. Тому, у зв`язку з тим, що торги неодноразово не відбувалися, уцінка 6,9% частики статутного капіталу ТОВ «Агроком» здійснювалася правомірно. Крім того, суд не погоджується з доводами позивача, що Звіт про визначення ринкової вартості 6,9% статутного капіталу оформлений суб`єктом оціночної діяльності з порушенням, виходячи з наступного. Так, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2019 року у справі № 357/14640/15-ц, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, якою вирішено: «У задоволенні скарги [PERSON] , заінтересовані особи: головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацький Руслан Олександрович, [PERSON] , на постанову головного державного виконавця від 102.2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання участі у виконавчому проваджені № 51967089, - відмовити. Вказаним судовим рішенням встановлено, що дії державного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України виконавче провадження». Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна. Встановлено та не спростовано в судовому засіданні представником скаржника, що до державного виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна зазначеного у даному звіті, останній не звертався і не надав, а також не було надано доказами, які б свідчили про скасування чи визнання недійсним вказаного висновку. Зазначена вище ухвала суду від 25.06.2019 року набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому, доводи позивача, що Звіт про визначення ринкової вартості 6,9% статутного капіталу оформлений суб`єктом оціночної діяльності з порушенням, спростовується вищевказаною ухвалою суду від 25.06.2019 року, якої зазначені обставини досліджувалися судом та відповідно з цього приводу судом не було встановлено порушень. Стосовно посилань позивача, що звернення стягнення на частку у статутному капіталі ТОВ «Агроком» відбулось без законних підстав, суд наголошує на наступному. 06 лютого 2018 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» №2275-VIII (надалі - Закон №2275-VIII). Одним із нововведень, передбачених Законом №2275-VIII, є можливість відчуження частки учасника товариства. З прийняттям Закону № 2275-VIII, поряд з правом кредитора на звернення стягнення на частину майна товариства у кредитора з`явилося право звернути стягнення на корпоративні права учасника товариства, а саме - на частку товариства. Також Закон №2275-VIII закріплює право учасника товариства на передання його частки в заставу. Враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», слід зазначити, що виконавець має право звернути стягнення на частку учасника товариства лише у тому разі, якщо у боржника відсутні кошти та інші цінності, достатні для задоволення вимог стягувача (крім звернення стягнення на частку, яка була передана в заставу). Виконавець передає частку у статутному капіталі товариства на реалізацію шляхом проведення аукціону якщо товариство не надасть відомостей, необхідних для розрахунку вартості частки боржника, не надасть виконавцю та учаснику-боржнику доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки боржника, учасники товариства не скористаються правом на придбання частки або якщо договір купівлі-продажу вважатиметься розірваним у зв`язку з не оплатою вартості частки. Якщо продаж частки здійснюється на аукціоні (публічних торгах), переважне право учасника товариства не застосовується. Крім того, у листі Міністерства юстиції України № 394/14730-33-20/8.4.4 від 02.06.2020 за підписом першого заступника міністра Євгенія Горовця, зазначено, що статтею 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення зобов`язання іншої особи. Якщо товариство не виконає обов`язків відповідно до частини другої чи третьої цієї статті, або учасник товариства не скористаються правом на придбання частки, або якщо договір купівлі-продажу вважатиметься розірваним відповідно до частини сьомої цієї статті, частка передається на реалізацію на аукціон в загальному порядку. Реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено обороноздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (стаття 61 Закону). Отже, для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розмір часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю чи товариств з додатковою відповідальністю стягувач на підставі акту приймання-передачі майна, винесеного виконавцем, може звернутися до нотаріуса за посвідченням у ньому підписів (для посвідчення підпису виконавця Закон не забороняє виконавцю з`явитися до нотаріуса) та в подальшому до відповідного суб`єкта державної реєстрації. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що звернення стягнення на частку у статутному капіталі відбулося на законних підставах. Щодо посилань позивача, що в Акті приймання - передачі частки статутного капіталу від 19.08.2020 року відсутнє зазначення по - батькові [PERSON] , та цей недолік тягне за собою його недійсність не заслуговують на увагу, так як 19.08.2020 року Акт приймання - передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком» було посвідчено державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.Г., та особу [PERSON] , який підписав документ встановлено його дієздатність перевірено, про що зазначено в акті. Отже, під час розгляду даної цивільної справи з боку суду не було встановлено, що перехід 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» відбувся в супереч вимогам законодавства. Тому, обґрунтованість вимог позивача не знайшли свого підтвердження, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Окрім цього, держреєстратор Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області є неналежним відповідачем у даній справі. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, де зокрема, зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Аналогічні правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17, постанові Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі № 357/ 7734/18. Подібні правові висновки Великої Палати Верховного Суду, щодо залучення реєстратора як відповідача у справі викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)). До того ж, звертаючись до суду з вимогою ( а. с. 7 ) скасування рішення державного реєстратора про проведення державної реєстрації ( .09.2020 ) позивачем не зазначено дату такого проведення. На питання суду стосовно дати проведення державної реєстрації не зміг назвати її і представник позивача в судовому засіданні ( припускав, що це було 10.09.2020 ). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), державного підприємства «Сетам», відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, [PERSON] , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком» про визнання незаконним та скасування постанови та акту, скасування рішення державного реєстратора є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Позивачем при звернені до суду було понесено судові витрати у розмірі 2 522,40, сплата яких документально підтверджено квитанцією № 6116604 від 18.12.2020 року ( а. с. 41 ). Однак, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, не підлягають і стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати понесенні останнім при зверненні до суду. Однак, звертаючись до суду з відзивом на позовом позивача, який підписаний адвокатом відповідача [PERSON] - Солдаткіним О.С. , останній просив стягнути позивача на користь [PERSON] понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 гривень. На зазначеному наполягав і під час розгляду справи по суті. Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесення відповідачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу, останнім було надано до суду: Договір № 05/01 про надання правової допомоги від 05 січня 2015 року ( а. с. 98-99 ); Акт № 03/03 про прийняття-передачі наданих послуг від 03 березня 2021 року ( а. с. 100 ); квитанцію до прибуткового касового ордеру № 12 від 03.03.2021 року про сплату 15 000 гривень ( а. с. 101 ). Отже, судом встановлено, що з боку відповідача [PERSON] дійсно були понесені судові витрати на правничу допомогу, загальний розмір яких склав 15 000 гривень. В цьому контексті Верховний Суд правильно зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року). Під-час розгляду справи стороною позивача ( його представника ) не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що виключає можливість суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що понесені відповідачем [PERSON] витрати на правову допомогу, враховуючи положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на залишення позову без задоволення, дійсно такі витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача [PERSON] , понесення яких документально підтверджено. На підставі викладеного,

Outcome: approved