Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Боржавської сільської ради, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], а [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, що складається зокрема із житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS]. На випадок своєї смерті, батько позивача залишив заповідальне розпорядження на його користь, посвідченого секретарем виконкому Боржавської сільської ради 15.02.2002 року за реєстровим №1. Заповіт не змінено та не скасовано. Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом до спадкового майна є також діти спадкодавця - треті особи по справі [PERSON] та [PERSON], які спадщину у встановлені законом строки не прийняли і не вчинили жодної з дій, які би свідчили про їх намір прийняти таку. Позивач вказує, що спадщину прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини в спадковому будинку, однак при зверненні до нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок, нотаріусом йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду. Тому в судовому порядку позивач просить визнати за ним право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з"явилися. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю і просить суд такі задоволити. Представник відповідача Боржавськоїсільської ради Виноградівського району належним чином своєчасно повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Треті особи [PERSON], [PERSON]належним чином своєчасно повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не з'явилися, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги визнають повністю, проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], а [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається зокрема із житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого [ADDRESS]. На випадок своєї смерті, спадкодавець залишив заповіт посвідчений секретарем виконкому Боржавської сільської ради 15.02.2002 року за реєстровим №1, яким все своє майно залишив позивачу [PERSON] Заповіт не змінено та не скасовано, про що зроблено відповідну відмітку від 25.08.2015 року. Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом до спадкового майна є також діти спадкодавця - треті особи по справі [PERSON] та [PERSON], які спадщину у встановлені законом строки не прийняли і не вчинили жодної з дій, які би свідчили про їх намір прийняти таку. Таким чином, крім третіх осіб по справі, які не заперечують проти задоволення позову, інших спадкоємців (інвалідів чи непрацездатних осіб), які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні не існує. Єдиним спадкоємцем до спадкового майна за заповітом є позивач. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Суд констатує, що позивач після смерті свого батька відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, як спадкоємець за заповітом спадщину прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, а саме, фактично проживав у вище вказаному житловому будинку, здійснював догляд за батьком, в подальшому провів похорон батька. Постійне проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується довідкою виконкому Боржавської сільської ради за №590 від 21.08.2015 року. В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори. Разом з тим, державним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв"язку відсутні оригінали правовстановлюючих документів та роз'яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду, що стверджується листом - відмовою від 23.09.2015 року за № 210/01-16. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 Глави 10 Частини 2 «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», затверджених Наказом Мінюсту "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України"), від 22.02.2012, № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку». Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 19.08.2015 року та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за №345/15 від 27.08.2015 року вбачається, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], будівництвом завершений (рік закінчення будівництва 1937 рік), не є самочинно збудованим, будівля та інші господарські будівлі не є аварійними та придатні до користування і проживання, такі рахуються за батьком позивача -[PERSON], однак за життя правовстановлюючих документів ним виготовлено не було. Крім того, згідно Довідки виконкому Боржавської сільської ради Виноградівського району за №656 від 10.09.2015 року, вбачається, що згідно погосподарської книги, (особовий рахунок №0432-1). житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], рахується за спадкодавцем [PERSON] (копія Довідки додається). Відповідно до ст. 10-13 глави III Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Як випливає з цього нормативного акту запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. З аналізу положень Конституції України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved