Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Будьоннівського райсуду м. Донецька з позовом до ТУ Держпромнагляду в Донецькій області, відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасного випадку на виробництві у Будьоннівському районі м. Донецька, в якому обґрунтував свій позов наступним. З 06 травня 1984 року по 18 лютого 1998 року позивач [PERSON] постійно працював на Донецькому хімічному заводі водієм у господарському цеху. Згідно із записами у трудовій книжці позивача [PERSON], у 1993 році завод було перейменовано в арендне підприємство «Донецький хімічний завод», потім в акціонерне товариство «Донецький хімічний завод». В січні місяці 2009 року, у зв`язку із банкрутством підприємства, АТЗТ «Донецький хімічний завод» було ліквідовано. Під час роботи у вказаному підприємстві 20 березня 1989 року приблизно о 16.00 год. при проведенні підготовчих робіт для завантаження автомобілю на позивача впав металевий ящик, в результаті чого він отримав травму тазу та поперекового відділу хребту. За фактом нещасного випадку на виробництві роботодавцем була складена комісія з розслідування нещасного випадку на виробництві та було складено акт форми Н-1 № 32 від 22 березня 1989 року. У зв`язку із отриманою травмою позивач тривалий час знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Інвалідність не оформлював, так як вона могла б завадити подальшій роботі. В останні роки стан здоров`я позивача різки погіршився. Копія акту форми Н-1 про нещасний випадок ніким не завірена, а в архівних документах оригіналу акту Н-1 № 32 від 22 березня 1989 року відсутній. Однак, у архівах служби охорони праці ТОВ «Українські аерозолі» знаходиться журнал реєстрації нещасних випадків на виробництві по Донецькому хімічному заводу та ДП «ДХЗ» «Импульс», записи якого підтверджують факт нещасного випадку, який трапився з позивачем на виробництві 20 березня 1989 року. Крім того, факт нещасного випадку підтверджується первинними медичними документами, коли позивач проходив лікування після отриманої травми. У грудні місяці 2013 року позивач звернувся до ВВД ФСС від нещасних випадків на виробництві у Будьоннівському районі м. Донецька із заявою про прийняття до провадження копії акту форми Н-1 №32 від 22 березня 1989 року. За результатами розгляду вказаної заяви, у зв'язку із відсутністю оригіналу акту Н-1, підтверджуючого факт нещасного випадку на виробництві 20 березня 1989 року, позивач звернувся до Територіального органу "Держпромнагляду" для проведення повторного розслідування та отримання акту, який підтверджує нещасний випадок на виробництві. Від названого органу "Держпромнагляду" позивач отримав відмову у видачі такого акту та роз`яснення від 23 травня 2013 року відносно процедури проведення розслідувань нещасних випадків. На підставі викладеного позивач просить суд встановити факт нещасного випадку на виробництві, який трапився з ним 20 березня 1989 року на час виконання позивачем своїх трудових обов`язків. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Представник ВВД ФСС від нещасного випадку на виробництві та профзахворювань в Будьоннівському районі м. Донецька та представник ТУ "Держпромнагляду" в Донецькій області в судове засідання не з`явились, але від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи проводився без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, суд розглядає справи в порядку особливого провадження про встановлення фактів, які мають юридичне значення, а ст. 256 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту, від котрого залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичної особи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач [PERSON] правомірно звернувся до суду з вказаною заявою, оскільки від вирішення цієї заяви належить виникнення для нього його особистих майнових прав. Дослідивши матеріали по справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно трудової книжки [NUMBER], позивач [PERSON] 06 серпня 1984 року був прийнятий на роботу до Донецького хімічного заводу водієм господарського цеху, де працював по 18 лютого 1998 року, коли був звільнений за ст. 38 КЗОТ України за власним бажанням. За вказаний час Донецький хімічний завод був перейменований спочатку на Орендне підприємство "Донецький хімічний завод", а потім на Акціонерне товариство "Донецький хімічний завод" (а.с.9-10). До матеріалів справи приєднані історії хвороби позивача [PERSON] і, згідно епікризу з історії хвороби № 068089, позивач знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з 20.03.1989 року по 20.04.1989 року, з 24.04.1989 року по 17.05.1989 року, з 01.12.1999 року по 17.12.1999 року, з 25.06.2013 року по 08.07.2013 року з клінічним діагнозом: "перелом сідничної кістки зліва", з відміткою «травма виробнича» (а.с. 14-17) Згідно копії журналу реєстрації нещасних випадків на виробництві по Донецькому хімічному заводу ДП «ДХЗ «ИМПУЛЬС»», у вказаному журналі 20 березня 1989 року внесено запис про нещасний випадок на виробництві за участі водія [PERSON].(а.с.11-13). Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного Процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Конституція України гарантує громадянам України право на належні, безпечні і здорові умови праці. Єдиний порядок організації охорони праці в Україні визначає Закон України "Про охорону праці". На підставі ст.171 КЗпП України, ст. 22 Закону України "Про охорону праці" роботодавець повинен організовувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням із всеукраїнським об'єднанням профспілок. Відповідно до ст. 23 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 року № 1232, який набрав законної сили з 01 січня 2012 року, нещасний випадок, про який своєчасно не повідомлено керівника підприємства чи роботодавця потерпілого або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується і береться на облік згідно з цим Порядком протягом місяця після надходження заяви потерпілого чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси (незалежно від строку настання нещасного випадку). Якщо факт настання нещасного випадку встановлено рішенням суду, розслідування організовує територіальний орган "Держгірпромнагляду" за місцем настання нещасного випадку та утворює комісію у складі не менш як чотири особи. Суд вважає встановленим, що позивач [PERSON] в момент травмування 20 березня 1989 р. перебував на робочому місці, нещасний випадок має виробничий характер. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні вказаними вище доказами. Тому суд, з'ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved