Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна в порядку поділу майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив наступне. 30.01.1988 року він уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом ЗАГС Куп`янського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 26, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». У шлюбі народився син, [PERSON] , який вже є повнолітнім. У період зареєстрованого шлюбу ними було придбано: майновий комплекс, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 09 серпня 2011 року № 2-1890, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в БТІ на ім`я відповідача [PERSON] ; нежитлову будівлю, магазин [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 09.08.2011 р. за р. № 2-1888, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори та який був зареєстрований у БТІ на ім`я [PERSON] ; нежитлову будівлю, магазин [ADDRESS] , по договору купівлі-продажу № 2-1886 від 09.08.2011 р., посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори та який був зареєстрований в БТІ на ім`я відповідача [PERSON] . Позивач вказує на те, що він надавав нотаріусу письмову згоду на купівлю вищевказаного нерухомого майна. Після купівлі цього нерухомого майна за рахунок подружніх коштів, вони виконали ремонт нежитлової будівлі, магазину [ADDRESS] , а також купили та встановили торгівельне та холодильне обладнання, що істотно збільшило вартість спірного майна. Крім того, ними у шлюбі набуте інше майно: меблі, побутову техніку тощо, яке знаходиться за місцем проживання відповідачки і яке він має намір розділити добровільно. Посилаючись на те, що спірне нерухоме майно було придбано ними у зареєстрованому шлюбі, за рахунок спільних сумісних коштів та спільної праці подружжя, тому, вважає, що відповідно до ст.ст. 63, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, спірне нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в рівних частках. Просить суд, в порядку поділу спірного нерухомого майна, набутого подружжям у зареєстрованому шлюбі та право власності на яке зареєстровано за відповідачем [PERSON] , визнати право власності на це майно по 1/2 частині за кожним. Ухвалою суду від 18.10.2017 р. провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 29.11.2017 р. позовні вимоги по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна в поряду поділу майна подружжя, роз`єднані, виділивши їх в самостійні провадження. Шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), [INFO] , зареєстрований 30 січня 1988 року відділом ЗАГС Куп`янського міськвиконкому Харківської області за актовим записом № 26 розірваний по рішенню Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2017 р., яке набрало законної сили 12.12.2017 р. 08.11.2017 р. відповідач [PERSON] подала заперечення проти позову, згідно яких просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що позивач не зазначив доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у позовні заяві не зазначені та викладені докази, на підтвердження кожної обставини. Ухвалою суду від 13.12.2017 р. клопотання позивача про витребування доказів було задоволено та витребувано з КП «Куп`янське БТІ» відомості про інвентаризаційну вартість спірного нерухомого майна станом на 25.08.2017 р. (а.с.47 т. 1). Ухвалою суду від 01.02.2018 р. клопотання позивача та його представника про витребування доказів було задоволено та витребувано з КП «Куп`янське БТІ» відомості про експертну вартість спірного нерухомого майна станом на 25.08.2017 р.; у державного нотаріуса Куп`янської державної нотаріальної контори завірені копії договорів купівлі-продажу спірного нерухомого майна (а.с.67 т. 1). Ухвалою суду від 16.02.2018 р. закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд. Ухвалою суду від 24.10.2018 р. клопотання позивача та його представника про витребування доказів було задоволено та витребувано у головного бухгалтера Споживчого товариства радгоспу ім. Паризької Комуни відомості щодо сплати [PERSON] сум, визначених договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2011 р. (а.с.239 т. 1). 15 грудня 2017 року набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України в новій редакції. Пунктом 9 частини першої Перехідних положень цього кодексу (Розділ ХІІІ) встановлено: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Демянюк Л.М. підтримали позові вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представники - адвокати Гладченко І.С., Курило М.І., Бабій Л.В., які залучалися до участі у справі в процесу судового розгляду , з якими вона укладала договори про надання правової допомоги, заперечували проти позову та просили відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши доказі по справі та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного. Так, 30.01.1988 року сторони по справі уклали шлюб, який був зареєстрований відділом ЗАГС Куп`янського міськвиконкому Харківської області, актовий запис № 26 (а.с.6). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, № 95067854 від 19.08.2017 р., [PERSON] на праві приватної власності в цілому належать: нежитлова будівля, магазин [ADDRESS] (а.с.9-10 т. 1). Згідно належним чином засвідченої копії договору купівлі-продажу від 09.08.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О., зареєстровано в реєстрі за № 2-1886, укладеного міжСпоживчим товариством Радгоспробкооп ім. Паризької Комуни в особі голови зборів Тарасової Л.О. (далі іменований «продавець») та [PERSON] (далі іменований «покупець»), продавець продав та передав у власність покупця, а покупець купила та прийняла у власність нежитлову будівлю, магазин [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0251 га Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, кадастровим номером 6323783005:00:001:0061 (а.с.72-73 т. 1). За умовами цього договору, за домовленістю сторін та на підставі протоколу загальних зборів Споживчого товариства Радгоспробкооп ім. Паризької Комуни № 3 від 27.06.2011 року встановлено такий період розрахунків між продавцем та покупцем із сплати ціни нежитлової будівлі, магазину, у розмірі 1760 грн.: щомісячно до 01 числа кожного місяця по 30,00 грн., починаючи з 01.09.2011 року. Останній розрахунок провести до 01 вересня 2016 року. В разі виникнення можливості передбачається дострокове погашення боргу. Кошти отримані від продажу вносити на розрахунковий рахунок продавця, вказаний у договорі. Остаточний розрахунок має бути здійснено в м. Куп`янську Харківської області з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою представника продавця, покупця, що є невід`ємною частиною договору, справжність підписів на якій засвідчується нотаріусом. У п. 6.2. цього договору вказано, що він вчиняється за письмовою згодою чоловіка [PERSON] - [PERSON] , яка викладена у його письмовій заяві, підпис на якій засвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області 09.08.2011 року за р. № 2-1885. 09.08.2011 року між Споживчим товариством Радгоспробкооп ім. Паризької Комуни в особі голови зборів Тарасової Л.О. (далі іменований «продавець») та [PERSON] (далі іменований «покупець») укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, магазину [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0393 га Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, посвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О., р. № 2-1890 (а.с.74-75 т. 1 ). За умовами цього договору, за домовленістю сторін та на підставі протоколу загальних зборів Споживчого товариства Радгоспробкооп ім. Паризької Комуни № 3 від 27.06.2011 року встановлено такий період розрахунків між продавцем та покупцем із сплати ціни нежитлової будівлі, магазину, у розмірі 16170 грн.: щомісячно до 01 числа кожного місяця по 270,00 грн., починаючи з 01.09.2011 року. Останній розрахунок провести до 01 вересня 2016 року. В разі виникнення можливості передбачається дострокове погашення боргу. Кошти отримані від продажу вносити на розрахунковий рахунок продавця, вказаний у договорі. Остаточний розрахунок має бути здійснено в м. Куп`янську Харківської області з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою представника продавця, покупця, що є невід`ємною частиною договору, справжність підписів на якій засвідчується нотаріусом. У п. 6.2. цього договору вказано, що він вчиняється за письмовою згодою чоловіка [PERSON] - [PERSON] , яка викладена у його письмовій заяві, підпис на якій засвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області 09.08.2011 року за р. № 2-1885. 09.08.2011 р. між Споживчим товариством Радгоспробкооп ім. Паризької Комуни в особі голови зборів Тарасової Л.О. (далі іменований «продавець») та [PERSON] (далі іменований «покупець») укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбала у власність майновий комплекс за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0856 га Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, який посвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О., р. № 2-1888 (а.с.76-77 т. 1). За умовами цього договору, за домовленістю сторін та на підставі протоколу загальних зборів Споживчого товариства Радгоспробкооп ім. Паризької Комуни № 3 від 27.06.2011 року встановлено такий період розрахунків між продавцем та покупцем із сплати ціни комплексу майнового, у розмірі 100100 грн.: щомісячно до 01 числа кожного місяця по 1700 грн., починаючи з 01.09.2011 року. Останній розрахунок провести до 01 вересня 2016 року. В разі виникнення можливості передбачається дострокове погашення боргу. Кошти отримані від продажу вносити на розрахунковий рахунок продавця, вказаний у договорі. Остаточний розрахунок має бути здійснено в м. Куп`янську Харківської області з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою представника продавця, покупця, що є невід`ємною частиною договору, справжність підписів на якій засвідчується нотаріусом. У п. 6.2. цього договору вказано, що він вчиняється за письмовою згодою чоловіка [PERSON] - [PERSON] , яка викладена у його письмовій заяві, підпис на якій засвідчений державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області 09.08.2011 року за р. № 2-1885. Як вбачається із заяви [PERSON] до Куп`янської нотаріальної контори Харківської області від 09.08.2011 р., він дав згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю вищезазначених нежитлових будівель. При цьому, підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання нерухомого майна, є їхньою спільною власністю, придбане нерухоме майно також буде об`єктом права спільної сумісної власності як таке, що набувається ними за час шлюбу. Стверджує, що зазначені договори купівлі-продажу, з текстом яких він ознайомлений, укладаються його дружиною в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для себе, і укладання цих договорів відповідає їхньому спільному волевиявленню. Зміст статей 60,61 Сімейного кодексу йому роз`яснено. Державним нотаріусом Куп`янської нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О. засвідчено справжність підпису [PERSON] у цій заяві, який зроблено у її присутності (а.с. 71 т. 1). На виконання ухвали суду від 24.10.2018 р. про витребування доказів, представником відповідача адвокатом Курило С.І. надана письмова заява, в якій він зазначає, що станом на 31.12.2015 року будь-якої заборгованості перед Споживчим товариством Радгоспробкоп ім. Паризької Комуни [PERSON] відповідно до п. 3.1. розділу 3 договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2011 року (щодо порядку, строків і розмірів платежів), не має, на підтвердження чого до заяви додана в копії «Оборотная ведомость по счету С- Р им. Парижской коммуны 2016» (а.с.15). Також у заяві зазначає, що надати суду відомості щодо сплати [PERSON] сум, визначних договорами купівлі-продажу нерухомого майна від 09.08.2011 року, зареєстрованих в реєстрі за №№ 2-1886, 2-1888, 2-1890 немає можливості, оскільки такі документи підприємством знищені зі спливом строків їх зберігання. Крім того, до заяви додана копія протоколу загальних зборів Р-Р ім. Паризької Комуни від 20.08.2018 року, згідно якого головою правління р-р. ім. Паризької Комуни обрана [PERSON] , виконання обов`язків головного бухгалтера покладено на неї ж (а.с.17). Споживче товариство Радгоспробкооп ім. Паризької Комуни в особі голови загальних зборів Тарасової Лідії Олександрівни та [PERSON] подали до Куп`янської державної нотаріальної контори заяву, в якій Споживче товариство Радгоспробкооп ім. Паризької Комуни, представником якого є -голова загальних зборів споживчого товариства Тарасова Л.О., стверджує, що грошові кошти в сумі 1760 грн., які [PERSON] залишалася заборгована вказаному споживчому товариству по договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області 09.08.2011 року за р. № 2-1886, перераховані нею на розрахунковий рахунок цього ж споживчого товариства в повному обсязі згідно з умовами договору. Цією заявою Тарасова Л.О. та [PERSON] стверджують, що між сторонами договору купівлі-продажу проведено повний розрахунок у відповідності з умовами, викладеними в цьому є договорі. Підписи сторін у цій заяві - Тарасової Л.О. та [PERSON] засвідчені 12.12.2013 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О. (а.с.128-129 т.2). Крім того, споживче товариство Радгоспробкооп ім. Паризької Комуни в особі голови загальних зборів Тарасової Лідії Олександрівни та [PERSON] подали до Куп`янської державної нотаріальної контори заяву, в якій Споживче товариство Радгоспробкооп ім. Паризької Комуни, представником якого є -голова загальних зборів споживчого товариства Тарасова Л.О., стверджує, що грошові кошти в сумі 16170 грн., які [PERSON] залишалася заборгована вказаному споживчому товариству по договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області 09.08.2011 року за р. № 2-1888, перераховані нею на розрахунковий рахунок цього ж споживчого товариства в повному обсязі згідно з умовами договору. Цією заявою Тарасова Л.О. та [PERSON] стверджують, що між сторонами договору купівлі-продажу проведено повний розрахунок у відповідності з умовами, викладеними в цьому є договорі. Підписи сторін у цій заяві - Тарасової Л.О. та [PERSON] засвідчені 12.12.2013 року державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С.О. (а.с.130-131 т.2). Згідно листа завідувача Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовської С.О. від 04.04.2019 р. № 352/0216, за засвідченням справжності підпису на заяві про повний розрахунок по договору купівлі-продажу комплексу майнового, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Колосовською С.О. 09.08.2011 р. за № 2-1890, сторони по договору до Куп`янської державної нотаріальної контори не зверталися (а.с.127 т. 2). На а.с. 124-126, 132 т. 2 міститься копія трудової книжки [PERSON] , з якої вбачається, що він має професію газозварювальника, періодично працював водієм на різних підприємствах та довідка про отриманим ним дохід за період з 28.01.2010 р. по 27.05.2010 р. у Куп`янському МРЦЗ, як зареєстрованого безробітного. Допитані у судовому засіданні по клопотанню представника відповідача [PERSON] свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дали суду наступні показанням. Свідок [PERSON] - мати відповідачки [PERSON] , охарактеризувала свого колишнього зятя - позивача [PERSON] , з приводу придбання у період шлюбу сторін спірного нерухомого майна зазначила, що коли постало питання про купівлю магазинів, майнового комплексу у 2011 р., то вона (свідок) разом зі своїм чоловіком зібрали та віддали усі свої кошти, які за життя накопили, своїй доньці [PERSON] , у сумі 15 тисяч доларів. Грошима доньці допомагали завжди, не тільки на купівлю спірного нерухомого майна, так як вважали, що всі вони одна сім`я, [PERSON] та [PERSON] не просили грошей, вона з чоловіком, як батьки [PERSON] , самі давали їм кошти на сім`ю доньки. Свідок [PERSON] - син сторін по справі, пояснив суду, що на момент купівлі нерухомого майна - магазинів та майнового комплексу, право власності на половину яких батько претендує по даному позову, він вже був повнолітнім та йому відомо, що такої суми коштів на їх купівлю у сім`ї не було і гроші на це давали бабуся та дідусь, тобто мамині батьки. Мати виплачувала кошти за магазини та комплекс частково, щомісяця, у той період він (свідок) працював, отримував зарплату, яку віддавав матері [PERSON] на оплату придбаного спірного нерухомого майна. Також усі разом, він, бабуся та дідусь, батьки, приймали участь у ремонті придбаних магазинів. Крім того, пояснив, що сімейний бюджет вела мати [PERSON] , батько [PERSON] віддавав їй свою зарплату. При оформленні договорів купівлі-продажу у нотаріуса, свідок не був присутній, скільки грошей на придбання спірного нерухомого майна давали бабуся з дідусем, йому не відомо, у його присутності такі гроші не передавалися, яка сума позики була взята матір`ю [PERSON] за місцем її роботи, йому також не відомо. Свідок [PERSON] - родичка відповідачки, пояснила суду, що сім`я [PERSON] та сім`я [PERSON] (батьки відповідачки [PERSON] ) жили в одному будинку та вважали, що вони як одна сім`я. Батьки [PERSON] все життя «складали» кошти для своєї доньки і влітку 2011 року на купівлю нерухомого майна також вони давали гроші [PERSON] , під розписку, яку саме суму, свідку не відомо. [PERSON] працював водієм, [PERSON] заробляла більше, тому і вклала більше своїх коштів у ці магазини, їх ремонт, в якому відповідачка приймала участь та її батько. На яких умовах укладені договори купівлі-продажу магазинів, майнового комплекту, свідку не відомо. Свідком передачі коштів [PERSON] її батьками - не була. Отже свідки, допитані судом під час розгляду справи, не змогли підтвердити суму, за якою було куплено спірне нерухоме майно, оскільки не були присутні під час укладення договорів купівлі-продажу. Свідки [PERSON] , [PERSON] не змогли підтвердити суму грошових коштів, які передавалися батьками [PERSON] їй же, нібито на придбання спірного нерухомого майна, і що саме ці кошти були витрачені на придбання магазинів та майнового комплексу. Проте, колишнє подружжя [PERSON] на той час мали спільний бюджет, як зазначив свідок [PERSON] , а також спільно проводили ремонтні роботи у придбаному нерухомому майні. Крім того, 20.09.2019 р. Куп`янським міськрайонним судом Харківської області ухвалено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу у сумі 402900 грн. Судовим розглядом було встановлено, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що нерухоме майно за договорами купівлі-продажу від 09.08.2011 було придбано подружжям саме за спірні кошти, отримані [PERSON] у позику, оскільки умови цих договорів містять порядок розрахунків за ними, відповідно до яких сплата ціни майнового комплексу та нежитлових будівель здійснювалася щомісяця, починаючи з 01.09.2011 по 01.09.2016, тобто по 2000грн. щомісяця на протязі 5 років, а відтак і того, що ці кошти використані [PERSON] в інтересах сім`ї, адже у такому разі не виникало б необхідності в укладенні правочину з розстрочкою платежів, бо коштів, отриманих [PERSON] у позику, повністю вистачало на сплату вартості нерухомості у повному обсязі. Судовим розглядом належних і допустимих доказів про укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї - придбання саме цього нерухомого майна за договорами купівлі-продажу від 09.08.2011, а також, що [PERSON] давав згоду на укладеннятакого договору і знав про отримання дружиною таких коштів у борг, матеріали справи не містять.Крім цього, відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що отримані нею у позику кошти вона чоловіку не передавала. Суд вважав, що відсутні підстави для визнання боргу за розпискою від 08.08.2011 спільним боргом подружжя та для стягнення в солідарному порядку боргу з [PERSON] . Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу, як і стягнення солідарно з подружжя боргу за договором позики, укладеним одним із подружжя без згоди іншого та не в інтересах сім`ї, не може використовуватися для визначення загальної сукупності спільного майна подружжя при вирішенні між ними спору про його поділ.Позивач та відповідач [PERSON] діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно відповідача [PERSON] , оскільки такі їх спільні дії направлені на включення до складу майна, що підлягає поділу, також боргів подружжя.Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу, тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.Посилання позивача на те, що вона, подаючи позов про стягнення боргу з подружжя [PERSON] не зловживала своїми правами, а діяла відповідно до закону, суд відхиляє, оскільки з тексту боргової розписки вбачаться, що за умовами зобов`язання при порушення строку його виконання, боржник зобов`язався сплачувати 5 % річних, однак, не зважаючи на це позивач [PERSON] , яка є пенсіонером за віком та отримує пенсію на рівні близькому до прожиткового мінімуму, не заявляє позовних вимог, ані щодо стягнення відсотків за користування позикою, ані 5 % річних, що свідчить про те, що позивачем та відповідачем [PERSON] , які є матір`ю та донькою, використано судовий механізм з метою створення несприятливого положення відповідачеві [PERSON] при вирішення спору про поділ майна. Позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу - задоволено частково.Стягнуто з [PERSON] , борг у сумі 402900 (чотириста дві тисячі дев`ятсот) гривень.В частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про солідарне стягнення боргу - відмовлено. Дане судове рішення набрало законної сили 29.10.2019 р. (а.с.136-138). Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Аналізуючи зміст ст. ст. 60, 61 СК України, слід дійти висновку, що законом презюмується право спільної сумісної власності на все майно, набуте за період шлюбу. Натомість ст. 57 СК України передбачені випадки, коли майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема п.3 ч.1ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 6.02.2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5.04.2018 року у справі №404/1515/16-ц. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином саме відповідачка, яка заперечує, що спірне нерухоме майно, набуте нею у період шлюбу з [PERSON] , є спільною сумісною власністю подружжя, має довести, що майно було придбане нею за кошти, які належали їй особисто. Презумпцію права спільної сумісної власності відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами і таких доказів матеріали справи не містять та під час розгляду справи не здобуто. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірне нерухоме майно, набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим,підлягає розподілу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна, тим самим задовольнивши позов. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності зі ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового зблру та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 5121 грн. 65 коп., що підтверджується квитанціями (а.с.2,80,195 т. 1). Частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем понесені витрати, пов`язані з оцінкою спірного майна, на загальну суму 5600,00 грн., що підтверджується квитанцією № 484369 від 17.02.2018 р. (а.с.133 т. 2). Звіти про оцінку майна на 10 лютого 2018 р.: майнового комплексу за адресою: [ADDRESS] (документ № 2652911_10022018_ВD180210-002 ), нежитлової будівлі, магазину № 17 з сараєм за адресою: [ADDRESS] (документ № 2653902_10022018_ВD180210-003 ), нежитлової будівлі, магазину № 28 з убиральнею за адресою: [ADDRESS] (документ № [NUMBER] ), складені суб`єктом оціночної діяльності ФО-П [PERSON] , яка має сертифікат оціночної діяльності № 59/17 виданий Фондом державного майна 02.02.2017 р., строком дії до 02.02.2020 р., кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №8259 від 30.11.2013 року, безстрокове, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 282-ПК від 09.06.2017 р., яке дійсне протягом дворічного періоду з дати його видачі та є невід`ємною частиною кваліфікаційного свідоцтва (а.с. 84-182 т. 1). Отже, понесені позивачем витрати, пов`язані із залученням спеціаліста у розмірі 5600 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, позивачем, на підтвердження понесення витрати на правову (правничу) допомогу, надана квитанція № 18 від 26.07.2018 р., згідно якої від [PERSON] адвокатом ЮК Куп`янського району Демянюк Л.М. прийнято три тисячі гривень за складання позовної заяви, клопотань, участь у судовому засіданні та квитанція № 20 віл 16.02.2018 р., згідно якої від [PERSON] адвокатом ЮК Куп`янського району Демянюк Л.М. прийнято дві тисячі гривень за підготовку клопотань та участь у судових засіданнях та у зв`язку з тривалістю процесу (а.с.134,135 т. 2). 12.07.2017 р. між адвокатом Демянюк Л.М. та [PERSON] було укладено договір № 18 про надання правової допомоги (а.с.40,41,42 т. 1). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2, ч. 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем не надано суду доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, а наданий суду Витяг з Договору № 18 про надання правової допомоги не містить розміру витрат на таку допомогу адвоката, не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом із зазначенням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та детального розрахунку за кожну надану послугу, а тому витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають за їх недоведеністю.

Outcome: approved