Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації звернулася до суду в інтересах публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський [PERSON]" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 63\~577 грн 36 коп. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 19\~000,00 грн на поточні потреби зі сплатою 15,0% річних із кінцевим терміном повернення заборгованості 20 квітня 2014 року. За умовами даного договору [PERSON] мала регулярно сплачувати частину кредиту та відсотки за користування кредитом. Проте відповідачка не вносила необхідні платежі. Неодноразові звернення працівників банку результатів не дали. Станом на серпень 2015 року за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті кредиту 6\~238,65 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 2\~464,05 грн, комісія за управління кредитом 5320,00 грн. Оскільки у встановлений строк [PERSON] кредит не погашала, відсотки за користування кредитом не сплачувала, тому банк відповідно до умов договору нарахував пеню у розмірі 49\~554,66 грн. Тому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором банківського обслуговування №ВLаЖГА00029003 від 20 квітня 2011 року у розмірі 63\~577,36 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідачка не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч.1\~ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд з урахуванням заяви представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст.\~169\~ч. 4, ст.\~224 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При розгляді справи судом встановлено, що 20 квітня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00029003. За цим договором [PERSON] отримала кредит, згідно якого банк надав відповідачці кредит на поточні потреби у розмірі 19\~000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 20 квітня 2014 року. Процентна ставка за користування кредитом 15,0 % річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1,75% від суми кредиту. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно статей\~526,\~527,\~530 Цивільного кодексу України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно п. 4.3. договору, у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9 спеціальної частини договору.\~ З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст.\~509,\~526,\~1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України\~передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно \~ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до частини другої статті\~1054\~та частини другої статті\~1050 Цивільного кодексу України\~наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на серпень 2015 року за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 63 577 грн. 36 коп., яка складається із заборгованості по сплаті кредиту 6 238 грн 65 коп, заборгованості по процентам за користування кредитом 2 464 грн 05 коп, заборгованості по комісії за управління кредитом 5320 грн 00 коп, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 49 554 грн 66 коп. Разом з тим, положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених "Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків,та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, за рішенням суду розмір неустойки може бути зменшений за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення, питання про які вирішується на підставі аналізу обставин, які стосуються ступеня виконання зобов'язання, причини невиконання або неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов'язання, негайного добровільного усунення винною особою порушення та його наслідків. Виходячи з наданого Публічним акціонерним товариством "ВіЕйБі Банк" розрахунку заборгованості за період дії кредитного договору, позивачем нарахована пеня за прострочення погашення основного боргу за кредитом, в сумі 49\~554,66 грн., яка розрахована за період з 21 жовтня 2012 року по 07 серпня 2015 року. Окрім того, згідно\~ст. 258 ЦК України\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Виходячи з того, що позивач звернувся до суду з вимогами 12 серпня 2015 року, тому суд приходить до висновку про наявність законних підстав для застосування позовної давності до нарахованої пені. Разом з тим, з урахування норм чинного законодавства, яке регулює питання застосування заходів цивільно-правової відповідальності, суд приходить до висновку про наявність підстав застосування положень ч. 3 ст. 551\~Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з чим, заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] пені підлягають задоволенню частково, тому суд присуджує стягнути з відповідачки [PERSON], як боржника, нараховану позивачем пеню в сумі 6000,00 грн., оскільки сума нарахованої пені за період з 21 жовтня 2012 року по 07 серпня 2015 року, яка визначена позивачем в сумі 49\~554,66 грн., значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, тому підлягає зменшенню до розміру 5\~000,00 грн., як такої, що не перевищує суму основного боргу. Відповідно до частини третьої\~ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги, що боржник не виконав своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором від 20 квітня 2011 року, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню частково,а саме 19 022,70 грн. На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладення фізичних осіб за № 128 від 24.11.2014 р. призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] Відтак, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду щодо останнього розпочато процедуру ліквідації. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована\~Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Пунктом 16\~статті 2 зазначеного Закону\~встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Згідно до ч. 3\~ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Відповідно до п. 22 ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір"\~від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. У відповідності до ч. 4\~ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"\~уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Пунктом 1 ч. 3\~ст. 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"\~передбачено, що Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Згідно п.5 ч. 1\~ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"\~уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позовна заява про стягнення заборгованості є позовною заявою майнового характеру, за подання якої згідно п.1.1 ч.2 \~ст.4 ЗУ «Про судовий збір» (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) \~ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 243,60 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial