Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання правочину дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10 листопада 2000 року між нею та [PERSON] , в інтересах якої на підставі Доручення №130 від 19.10.2000 року діяв [PERSON] , відбулась домовленість про те, що [PERSON] продає, а вона купує житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 10.11.1992 року. Того ж дня, між ними був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2000 року №557-НД/557-Н, зареєстрований в Царичанській філії Придніпровської товарної біржі, а також зареєстрований в БТІ Царичанського ВОЖКГ 10.11.2000 року. Вартість будинку відповідно до розписки становила 3000 грн., які вона і передала в день складання розписки [PERSON] . На даний час вона вирішила розпорядитись даним домоволодінням та звернулася до нотаріуса, який їй повідомив, що договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений. На даний час вказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчити не має можливості, а [PERSON] померла, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладені обставини, прохає суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 10.11.2000 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в Царичанській філії Придніпровської товарної біржі за №557-НД/557-Н - дійсним, та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Ляшківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають повністю. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною1 статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. 10 листопада 2000 року в Царичанській філії Придніпровської товарної біржі між [PERSON] , позивачем в даній справі, та [PERSON] , в інтересах якої на підставі доручення №130 від 19.10.2000 року діяв [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №557-НД/557-Н - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов вищевказаного договору продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами було вчинено за грошові кошти в сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., про що свідчить відповідне положення в договорі купівлі-продажу, а саме: підписання цього договору Продавцем є підтвердженням факту повного розрахунку за проданий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та свідчить про відсутність щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру (а.с.5). 10 листопада 2000 року [PERSON] зареєструвала договір купівлі-продажу нерухомого майна №557-НД/557-Н в ОКП "Царичанське БТІ", про що свідчить реєстраційний надпис на договорі, згідно якого вказаний в цьому документі житловий будинок/будинковолодіння в цілому зареєстрований ОКП Царичанським БТІ на праві приватної власності за [PERSON] і записаний у реєстрову книгу №1 під реєстровим номером 63 (а.с.5). Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. В даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст.153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 31.10.2000 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст.47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна №557-НД/557-Н від 10.11.2000 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України "Про товарну біржу", зареєстрований в Царичанській філії Придніпровської Товарної Біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Відповідно до реєстраційного посвідчення ОКП "Царичанське БТІ" від 10.11.2000 року №63, вчиненого на договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2000 року №557-НД/557-Н, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2000 року №557-НД/557-Н. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] і покупцем [PERSON] Отримавши державну реєстрацію в ОКП "Царичанське БТІ" право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яку [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2000 року №557-НД/557-Н, що зареєстрований в Царичанській філії Придніпровської Товарної Біржі, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Закон України "Про товарну біржу" в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку у 1999 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Тому в цьому контексті не має підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2000 року №557-НД/557-Н, зареєстрованого в Царичанській філії Придніпровської Товарної Біржі, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.11.2000 року №557-НД/557-Н - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , оформленого в Царичанській філії Придніпровської Товарної Біржі, дійсним. При цьому, відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). Отже, суд, враховуючи вищевикладене, зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, визнавши таким чином за [PERSON] і право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved