Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

До Октябрського районного суду м. Полтави Кременчуцька міська рада звернулась з позовом про стягнення 234 907,34 грн. з відповідача доходу у вигляді орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно вимог 125, 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку. На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за адресою [ADDRESS] , знаходиться земельна ділянка № 5310436100:08:001:0053 площею 8333,00 кв.м (Т.1 а.с. 28). На зазначеній земельній ділянці розташоване нерухоме майно декількох власників загальною площею 1926,2 кв.м. серед яких Відповідачу належить частина нерухомого майна загальною площею 497,3 кв.м., яке він набув у власність 13.10.2016 року на підставі договору про поділ нерухомого майна (Т.І а.с. 21,25). Після набуття права власності на будівлю складу техматеріалівліт.Т, загальною площею 64,5 кв.м., будівлі складу арки літ. І, загальною площею 432,8 кв.м., [PERSON] всупереч вимогам чинного законодавства користувався земельною ділянкою, без оформлення належним чином права користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, не сплачуючи при цьому орендну плату за землю, що призвело до неповного надходження орендної плати за землю до місцевого бюджету м. Кременчука. З огляду на викладене Кременчуцька міська рада на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за період з 31.10.2016 по 31.10.2019 року нарахувала до стягнення з відповідача безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою на суму 234 907,34 грн. Орендна плата була розрахована позивачем пропорційно розміру нерухомого майна Відповідача на цій земельній ділянці. (497,3х8333/1926,2) =2151 квм. Позивач розрахував орендну плату у розмірі 3%від з нормативної грошової оцінки землі, відповідно до витягу із технічної документації від 01.03.2019 у розмірі 16893698,40 грн. (Т.1 а.с. № 31) із застосуванням до неї понижуючого коефіцієнту 0,6, встановленого рішенням Кременчуцької міської ради (а.с № 35 Т.1). 11.01.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 04 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив від представника Відповідача, відповідно до якого представник відповідача прохав відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтуваннязапереченьзазначив, щоВідповідач не користувався земельною ділянкою у розмірі 2151,00 кв.м. Зазначив, що нарахування орендної плати з земельної ділянки площею 2151,00 кв.м на його думку є не обгрунтованим та безпідставним,оскільки отримавши у власність нерухоме майно загальною плошею 497,3 кв.м неодноразово звертався до Кременчуцької міської ради із заявами про поділ земельної ділянки площею 8333,00 та формування нової земельної ділянки у меншому розмірі, а саме 752,98кв.м., достатньому йому для обслуговування та експлуатації нерухомого майна, оскільки він не користується земельною ділянкою у розмірі, що була у користуванні у попереднього землекористувача. Натомість Кременчуцька міська рада неодноразово виносила рішення щодо відмови у наданні згоди на формування нової земельної ділянки шляхом поділу земельної ділянки 8333,00 кв.м., що позбавило Відповідача оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, що фактично перебуває в його користуванні. 28.10.2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 01 квітня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року по справі № 440/3278/20, витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 14 червня 2011 року, рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 816/1228/18, техніко-економічне обґрунтування 05/03-18ТЕО, обґрунтування розмірів поділу 03/07-17ТД, довідку з Державного реєстру речових прав. В обґрунтування вказаного клопотання Відповідач зазначив, що останній намагався зменшити площу земельної ділянки до 752,98 кв.м., однак позивач надав відмову на це відповідачу, що вище вказаними судовими рішеннями визнано протиправним. Відтак, зазначає, що так як відмова у наданні згоди на поділ земельної ділянки та оформлення правовстановлюючих документів на площу 752,98 кв.м. є протиправним, то і нарахування орендної плати за площу 2151 кв.м. також є безпідставним та неправомірним. Орендна плата мала нараховуватись на площу 752,98 кв.м. у випадку, якщо б Позивач виніс правомірне рішення про надання згоди на поділ земельної ділянки. Орім того, вважає, що при розрахунку мав бути використаний дійсний розмір нормативної грошової оцінки землі, а саме з урахуванням рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 816/1228/18, яким визнано протиправним локальних коефіцієнтів на місцезнаходження земельної ділянки № 5310436100:08:001:0053: «Зона магістралей підвищеного містоформувального значення 1,15», «Зона пішохідної доступності швидкісного пасажирського транспорту (Пристані водного транспорту) 1,12», «Зона прирейкова 1,1» та сукупного коефіцієнту Км3 із значенням 1,09561 та з урахуванням дійсного коефіцієнту функціонального призначення Кф 1,2, що підтверджується доданим до клопотання витягом. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, судом установлено наступне. Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу). Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 цього Кодексу). Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (зазначені правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18). В цей же час для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за земельну ділянку, необхідно з`ясувати факт існування протягом зазначеного у позові періоду земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, у розумінні та визначенні положень земельного законодавства, факту користування такими земельними ділянками, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду, відповідно до Закону України «Про оренду землі» у зазначений період, а також довести обґрунтованість розрахунку заявленої до стягнення суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів). Аналогічні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11.02.2019 року у справі № 922/391/18, від 11.06.2019 року у справі № 922/551/18, від 01.10.2019 року у справі №922/2082/18, від 13.02.2019 у справі №922/392/18, від 07.02.2019 у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі № 923/921/17. Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Згідно зі статями 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки. У силу статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки. Відповідно до ст.16 ЗУ «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 3 ЦК України цивільне законодавство ґрунтується на засадах свободи договору. Частиною 1 статті 93 та статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Таким чином, законодавство надає право особі отримати у користування земельну ділянку у тому розмірі, який є необхідному для провадження орендареві підприємницької та іншої діяльності. В цей же час, відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельної ділянки можливо після її формування як об`єкту цивільних прав, що встановлено ст.79-1 ЗК України. Відповідно до ст. 79-1 ЗК Україниземельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; Таким чином, чинне законодавство передбачає право особи зменшити площу вже сформованої земельної ділянки шляхом її поділу та утворення нової (формування) земельної ділянки та укласти договір оренди на земельну ділянку з меншою площею, ніж була в орендному користуванні у попереднього землекористувача. Передумовою укладення договору оренди в такому випадку є звернення особи до власника земельної ділянки щодо отримання рішення щодо формування нової земельної ділянки у шляхом поділу. Матеріалами справи підтверджується що відповідач у період 2016-2019ррнеодноразово звертався до Позивача із зверненнями щодо поділу земельної ділянки площею 8333,00 кв.м. і подальшим присвоєнням окремого кадастрового номера, за результатами розгляду яких Кременчуцька міська рада виносила рішення про відмову у наданні згоди на поділ земельної ділянки ( [PERSON] № 76-128). У судовому засіданні був допитаний [PERSON] який пояснив, що його батьку належало на праві власності нерухоме майно. Проте в подальшому було здійснено відчуження та поділ цього майна, в результаті чого він, [PERSON] (відповідач) та [PERSON] стали власниками самостійними та незалежними один від одного об`єктами нерухомого майна. У зв`язку з тим, що виробнича діяльність на земельній ділянці була припинена, орендна плата зросла, а вони фактично не користувались земельною ділянкою за межами нерухомого майна, і на території земельної ділянки утворились відокремлені один від одного самостійні об`єкти нерухомого майна, власники майна звернулись до Кременчуцької міської ради із заявами про поділ земельної ділянки для того щоб сформувати нові земельні ділянки меншою площею, достатньою для експлуатації та обслуговування їх нерухомого майна. Проте Кременчуцька міська рада неодноразово надавала відмову у поділі земельної ділянки, а оформити правовстановлюючі документи на користування земельними ділянками у розмірах, що фактично знаходиться у їх користуванні без прийняття відповідних рішень Відповідачем є неможливим. Вказане стало приводом для звернення до Полтавського окружного адміністративного суду. Матеріалами справи підтверджується, рішення про відмову у наданні згоди були визнані судом протиправними (рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі 440/3805/18, рішення Полтавського окружного адміністративного суду та постанова Другого апеляційного адміністративного суду по справі 440/3278/20). Рішеннями суду встановлено, що позивачі звернулись до суду, оскільки вони є власниками відокремлених один від одного самостійних об`єктів нерухомого майна, які знаходяться на спірній ділянці. Кожен з них має на меті оформити право користування земельною ділянкою у розмірі достатньому для обслуговування належного їм нерухомого майна, проте відповідач протиправно відмовляє у цьому. Поділ є правомірним оскільки відповідно до техніко-економічного обґрунтування передбачається виокремлення земельних ділянок під кожну будівлю для їх обслуговування і експлуатації в межах майнових прав кожного власника відповідно до діючих норм, правил і стандартів. Аналізуючи зібрані у справі докази та нормативне-правове регулювання даних правовідносин, суд приходить до такого висновку. Як контрагент за цивільною угодою відповідач має право порушувати питання про визначення розміру земельної ділянки в тому розмірі, яка йому необхідна та допустима відповідно до будівельних таінших норм. Враховуючи наявність рішень суду, якими визнано протиправними підстави відмови поділу земельної ділянки, слід зробити висновок про необґрунтованість та недоведеність вимог Позивача щодо нарахування орендної плати саме з площі 2151 кв.м. В цей же час, відповідачем не спростовується факт того, що він користувався та мав на меті у спірний період оформити право орендного користування на земельну ділянку площею 752,98 кв.м. Отже, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою площею 752,98 кв.м. підлягають задоволенню. Ставка орендної плата визначена Кременчуцькою міською радою та становить 3% (Т.1. а.с.33). Базою для нарахування орендної плати є нормативна грошова оцінка. При цьому суд, привизначенні бази для нарахування орендної плати виходить з нормативної грошової оцінки у розмірі 765,02 грн. за 1 м.к.в., що обумовлено таким. Відповідач надав витяг з нормативної грошової оцінки № 01-21/4126 від 14 червня 2011 року у розмірі 50465448,13 грн. за 8333,00 кв.м., тобто вартість за 1 кв.м. у 2011 році 50465448,13 грн. становить 605,61 грн. Вказаний витяг містить супний коефіцієнт Км3 1,09561, проте останній був визнаний рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 816/1228/18 протиправним, також рішенням встановлено Км3, 07733. Отже з урахуванням рішення суду нормативна грошова оцінка за 2011 рік становила 427,43 грн. за 1 кв.м.(606,61/1,09561х0,7733). Враховуючи, що до нормативної грошової оцінки застосовується щорічно індексація, то для визначення розміру нормативної грошової оцінки станом на 2016-2019 роки необхідно застосувати відповідні індекси інфляції, що визначені у листіДержавної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру щодо коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки землі у період 2011-2018 роки (Т.1,а.с. 32), зокрема, 2012-2013 - «1»,2014 - «1,249», 2015 «1,433», 2016-2019- «1». Отже, з урахуванням сукупного індексу інфляції, нормативна грошова оцінка землі у період 2016-2019 року становила 765,02 грн. (427,43 грн. х 1,249 х 1,433). Витяг, поданий Позивачем по-перше сформований у 2019 році містить Кф - «3», який введено в дію 17.07.2018 року, тобто не відображає дійсний розмір у 2016-2018 роках, окрім того такий коефіцієнт зазначено на тій підставі, що інформація про види діяльності, що здійснюється на земельній ділянці не внесена до земельного кадастру. В цей же час, Відповідач надав Витяг з нормативної грошової оцінки № 01-21/4126 від 14 червня 2011 року, яким визначено функціональне використання земельної ділянки, а саме: землі промисловості для експлуатації та обслуговування комплексу будівель та встановлено з Кф 1.2. Окрім того, вказане підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку (Т.1, а.с.28). Використання земельної ділянки для експлуатації та обслуговування комплексу будівель земель промисловості не оспорюється і Позивачем (Т.1, а.с.1,9,14). Таким чином, матеріалами справи в цілому підтверджується, що земельна ділянка у спірному періоді використовувалась саме для промислової діяльності, а саме експлуатації та обслуговування будівель. Відповідно до Додатку 1 до Порядку проведення нормативної грошової оцінки, затвердженого Наказом № 489 від 25.11.2016 року, до земель промисловості, що використовується для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловостізастосовується коефіцієнт 1,2. Отже при розрахунку має враховуватись саме цей коефіцієнта. Правильність та обґрунтованість такого коефіцієнту підтверджується витягом № 01-21/4126 від 14 червня 2011 року. Відповідно до рішення Кременчуцької міської ради від 02 лютого 2016 року до нормативної грошової оцінки застосовується понижуючий коефіцієнт «0,6» (Т.1., а.с.35). Відтак, суд вважає за можливе частково задовольнити позов Кременчуцької міської ради Полтавської області та стягнути з відповідача на її користь 31130,03 грн.,з яких: за 2016 рік - 1756,47 грн.((756,02 грн.х752,98 кв.м.х0,6х3%)/366х62 дні); за 2017 рік - 10 368,81 грн. (756,02грн.х752,98 кв.м.х0,6х3%); за 2018 рік - 10 368,81 грн. (756,02грн.х752,98кв.м.х0,6х3%); за 2019 рік - 8635,94,42 грн. ((765,02грн.х752,98х0,6х3%))365х304. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судові витрати, які складають з судового збору в сумі 466,95 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial