Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач звернувся з указаним позовом, в якому зазначив, що 13 вересня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Український [PERSON]», правонаступником по всіх правах і обовязках якого виступає публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» - ПАТ «УПБ», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 529 , згідно з умовами якого [PERSON] надав Позичальнику кредит у розмірі 200000,00 грн. строком до 10.08.2016 р. зі сплатою 16% річних. В подальшому: 13.10.2011 р. 03.11.2011 р., 18.10.2012 р., 08.11.2013 р., 14.11.2014 р., до Кредитного договору сторонами вносились зміни, зокрема Позичальнику було надано реструктуризацію з внесенням відповідних змін до графіку платежів. Відповідно до положень пунктів 1.1., 3.2. Кредитного договору [PERSON] надано позичальнику кредитні кошти, шляхом видачі готівкових коштів з каси [PERSON], що підтверджується заявою на видачу готівки. Згідно з умовами пунктів 4.3., 4.4., 4.5. Кредитного договору з урахуванням змін та доповнень, Позичальник зобовязався забезпечити щомісячне погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 16% річних, згідно з графіком платежів, що викладений у Додатку 2 до Кредитного договору. Також, у разі порушення строків повернення кредиту Позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати [PERSON] подвійну процентну ставку, а саме - 32% річних. Крім цього, за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом Позичальник на вимогу [PERSON] сплачує пеню в розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу. Однак, в порушення умов Кредитного договору, Позичальник не повернув у встановлений договором строк кредитні ресурси, до того ж, не сплатив проценти за користування кредитними коштами та пеню. Станом на 07.04.2017 р. заборгованість [PERSON] перед ПАТ «УПБ» за Кредитним договором №529 від 13.09.2011 р. складає 216356,53 грн., в тому числі: 121500,00 грн. - заборгованість по простроченому кредиту; 3941,27 грн. - заборгованість по строкових процентах; 56429,47 грн. - заборгованість по прострочених процентах; 34485,79 грн. - заборгованість по пені. Згідно з умовами пункту 5.1. Кредитного договору, у разі затримок погашення кредиту та сплати процентів по ньому, [PERSON] має право достроково стягнути наданий кредит, проценти по ньому та інші витрати. [PERSON] неодноразово звертався до Позичальника з претензіями щодо усунення порушень виконання умов Кредитного договору та повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, проте на сьогоднішній день вимоги [PERSON] і досі не виконані. З огляду на вказане позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №529 від 13.09.2011 р. у сумі 216356,53 грн. та відшкодувати понесені судові витрати. 12.06.2017 року представник позивача надав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №529 від 13.09.2011 р. у сумі 230752,44 грн. та відшкодувати понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав подані раніше письмові пояснення, в яких останній зазначав, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ», наказом № 26/ТА від 29.05.2015 р., було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ», якою було встановлено, що за рахунком №29090026270529, відкритим на імя [PERSON], 22.05.2015 р. здійснено перерахування коштів у сумі 124421,43 грн., з рахунку №26204632001 [PERSON], відкритого також у ПАТ «УПБ» з призначенням платежу - погашення кредитної заборгованості Кредитного договору №529 від 13.09.2011 р. та Договору поруки №529-3 від 22.05.2015 р. 12 травня 2015 року Позичальник не сплатив проценти за користування кредитом в розмірі 1802,96 грн. 22 травня 2015 року між [PERSON], Позичальником та [PERSON] укладено Договір поруки, відповідно до якого Поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед [PERSON] в повному обсязі, як солідарний боржник, по Кредитному договору (п.1.2. Договору поруки). [PERSON] не направлялася Позичальнику та (або) Поручителю, Претензія щодо невиконання зобовязань по Кредитному договору . Однак, цього ж дня Поручитель - [PERSON] погашає заборгованість Позичальника по Кредитному договору в повному обсязі зі свого поточного рахунку в [PERSON] (№26204632001). Кошти на поточний рахунок [PERSON] надійшли 22.05.2015 р., як повернення суми вкладу за Договором банківського вкладу №348038 від 22.05.2015 р., укладеним з ПАТ «УПБ». [PERSON] на момент укладення Договору поруки, була кредитором [PERSON] за Договором банківського вкладу №348027 від 22.05.2015 р. При цьому, саме коштами, які обліковувались попередньо, як депозит [PERSON] і було здійснено штучне погашення заборгованості Відповідача. Виходячи із суті правочину поруки (встановлене законодавством право регресу) та враховуючи мету встановлених НБУ обмежень (запобігання появі будь-яких прав третіх осіб на предмет застави - майно та активи [PERSON]), укладення будь - яких договорів, що передбачають право регресу третьої особи до позичальників [PERSON], тобто, фактично призводять до обтяження майнових прав за кредитними договорами, укладеними [PERSON], було заборонено [PERSON] Постановою № 293/БТ. Але, не дивлячись на заборону, Договір поруки був укладений [PERSON], при цьому факт його укладення порушує суть встановлених Постановою М293/БТ обмежень. При розрахунках по Договору поруки що здійснювалися в національній валюті України, платежі проходили не через кореспондентський рахунок [PERSON], відкритий у НБУ, [PERSON] не отримав реальних грошових надходжень на погашення зобовязань за Кредитним договором, при цьому один з кредиторів [PERSON] - фізична особа набула право вимоги на активи [PERSON] (майнові права кредитора). Цим було прямо порушено заборону, встановлену Постановою №293/БТ (пункт 6.), відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок [PERSON], відкритий у Національному банку України. Приймаючи від [PERSON] повне погашення заборгованості по Кредитному договору відповідно до Договору поруки [PERSON] порушив положення ст.553 Цивільного кодексу України, відповідно до якої поручитель відповідає за порушення зобовязань боржником, а також положення пунктів 1.2. та 2.1. Договору поруки. Договір поруки було укладено з порушенням вимог Постанови Національного банку України від 30.04.2015 року №293/БТ, яка забороняє [PERSON] передавати в забезпечення третім особам майно та активи. [PERSON], уклавши Договір поруки, а також прийнявши повне дострокове погашення заборгованості по Кредитному договору, прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, при тримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», що прямо зазначено у п.5 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину. Умовою Договору поруки, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], прямо передбачено передачу [PERSON], яка є одночасно кредитором [PERSON], права кредитора (майнових прав) за Кредитним договором та договорами забезпечення, отже надають кредитору - [PERSON] переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами [PERSON], що прямо зазначено у п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як ознака нікчемності правочину. Таким чином, Договір поруки №529-3 від 22.05.2015 р., укладеним між [PERSON], [PERSON] та ПАТ«УПБ», є нікчемним згідно п. п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноваженою особою було направлено сторонам нікчемного правочину відповідні повідомлення (про нікчемність правочину) та застосовано слідки нікчемного правочину Згідно Наказу від 21.08.2015 р.№211/ТА було поновлено кредитну заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №529 від 13.09.2011 р. на загальну суму 124421,43 грн. Відповідно до Наказу від 07.09.2015 р. №8-Л кошти по погашенню кредитної заборгованості були повернені на поточний рахунок № 26204632001, [PERSON] в сумі 124421,43 грн. ПАТ «УПБ» направило [PERSON] та [PERSON] відповідні повідомлення про нікчемність (№01-10/34017від 20.08.2015 р., №01-10/4018 від 20.08.2015 р.) з вимогою в 10-денний термін з дня отримання повідомлення повернути отриману [PERSON] Довідку №11/5-02/528 від 28.05.2015 р. про здійснення погашення заборгованості перед [PERSON] за Кредитним договором в звязку з укладенням Договору поруки №529-3 від 22.05.2015 р., що є нікчемним, а також всі зобовязання [PERSON] за Кредитним договором №529 від 13.09.2011 р. підлягають виконанню перед ПАТ «УПБ». З огляду на вказане представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала подані нею письмові заперечення, в яких остання зазначала, що на виконання солідарних зобовязань по Кредитному договору та зобовязань по Договору поруки, 22 травня 2015 року Поручитель [PERSON] здійснила платіж на погашення кредитної заборгованості по Кредитному договору № 59 від 13 вересня 2011 року та Договору поруки № 529-3 від 22 травня 2015 року в сумі 124421,43 грн. Тобто, Поручитель [PERSON] повністю погасила заборгованість по Кредитному договору № 529 від 13 вересня 2011 року, що підтверджується листом, який ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» направив приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] та відповідно до якого ПАТ «УПБ» у звязку з повним погашенням кредиту, наданого [PERSON], згідно Кредитного договору № 529 від 13.09.2011 р., просить припинити обтяження нерухомого майна іпотекою та припинити обтяження речового права на нерухоме майно, а саме квартири № 18 загальною площею 69,7 кв. м., яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Лесі українки, буд. 14, що була надана в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за вищезазначеними Кредитним договором з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, повне виконання зобовязань Позичальника та Поручителя перед ПАТ «УПБ» по Кредитному договору № 529 від 13 вересня 2011 року підтверджується [PERSON] прийому-передачі правовстановлюючих документів, а саме договору купівлі-продажу обєкта нерухомості реєстраційний № 2395 від 23 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та технічного паспорту на квартиру [PERSON] На підтвердження повної сплати Поручителем [PERSON] заборгованості по Кредитному договору № 529 від 13 вересня 2011 року зі змінами і доповненнями, внесеними відповідно до додатковий угод до Договору, 28 травня 2015 року, ПАТ «УПБ» була надана Довідка, відповідно до якої [PERSON] здійснила погашення кредитної заборгованості по Кредитному договору № 529 від 13 вересня 2011 року в сумі 124421,43 грн. на підставі Договору поруки № 529-3 від 22 травня 2015 року. Тобто, [PERSON], як Кредитор та іпотекодержатель по Договору іпотеки, яким було забезпечено виконання зобовязань по Кредитному договору № 529 від 13 вересня 2011 року, зняв іпотеку та дав Позичальнику оригінал правовстановлюючої та технічної документації на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, що свідчить про повне виконання зобовязань по Кредитному договору 529 від 13 вересня 2011 року та відсутність у [PERSON] будь-яких грошових, або інших майнових претензій до [PERSON] З огляду на вказане представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні справи поклалась на думку суду та зазначила, що вона дійсно укладала указаний договір поруки та погашала кредит [PERSON], однак в подальшому їй указані кошти були повернуті на її рахунок та отримані нею в якості внесеного нею депозиту від Фонду гарантування вкладів. Указані кошти до банку не повертала задоволення позовних вимог заперечувала. Після проведення грошових операцій з кредитом [PERSON] вона з ним не спілкувалась і про долю його кредиту їй нічого не відомо. Претензій до [PERSON] щодо відшкодування сплаченою нею суми в якості поруки за договором у неї немає. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що 30.08.2011 року [PERSON] звернувся до начальника Управління обслуговування клієнтів ПАТ «УПБ» з заявою про надання йому кредиту по програмі кредитування фізичних осіб «Щаслива нерухомість» у «Сіті Щасливе» на суму 200000,00 гривень, шляхом безготівкового перерахування, строком на 60 місяців, для оплати ремонтних робіт нерухомості за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). 13.09.2011 року між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 529 (а.с.5-6). Відповідно до даного Договору [PERSON] отримав кредит в сумі 200000,00 гривень, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 11913773 (#11913773) від 13.09.2011 року (а.с.29). Додатком № 1, Додатком № 2 та Додатком 3 до даного Договору являються таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с.7), графік платежів (а.с.8) та згода фізичної особи субєкта кредитної історії (а.с.10). Відповідно до даного договору [PERSON] надав [PERSON] кредит у сумі 200000,00 гривень на оплату ремонтних робіт в нерухомості за адресою: [ADDRESS], що придбана у ТОВ «Сіті-Стейт». Строк кредиту з 13.09.2011 року по 10.08.2016 року (включно). Процентна ставка 16 % річних. Згідно розділу 2 вказаного Договору повернення кредиту забезпечується заставою майнових прав на грошові кошти ТОВ «Сіті-Стейт» (Договір поруки №529-1 від 13 вересня 2011 року, Договір застави майнових прав на грошові кошти № 529 - 2 від 13 вересня 2011 року). Кредитні ресурси надані [PERSON] забезпечуються всім належним Позичальнику майном та коштами, на які може бути звернуто стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України. Відчуження заставленого майна можливе лише за згодою [PERSON]. Позичальник зобов'язується терміном до 17 жовтня 2011 року забезпечити укладання Іпотечного договору з [PERSON] нерухомого майна, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Відповідно умов пунктів 4.3., 4.4., 4.5. Кредитного договору з урахуванням змін та доповнень, Позичальник зобовязався забезпечити щомісячне погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами у розмірі 16% річних, згідно з графіком платежів, що викладений у Додатку 2 до Кредитного договору. Також, у разі порушення строків повернення кредиту Позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати [PERSON] подвійну процентну ставку, а саме - 32% річних. Крім цього, за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом Позичальник на вимогу [PERSON] сплачує пеню в розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежу. 13.10.2011 року між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON] було укладено Додатковий договір про внесення змін до Кредитного договору № 529 від 13.09.2011 року, яким п.2.1 Кредитного договору викладено у новій редакції та вказано, що повернення кредиту забезпечується заставою майнових прав на грошові кошти ТОВ «Сіті-Стейт» (Договір поруки № 529-1 від 13 вересня 2011 року, Договір застави майнових прав на грошові кошти № 529-2 від 13 вересня 2011 року) та заставою власного майна Позичальника (Іпотечний договір від 13 жовтня 2011 року.). Пункт 2.4. Розділу 2. Договору виключено. Цей Додатковий договір набуває чинності з 13 жовтня 2011 року (а.с.11). 03.11.2011 року між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON] було укладено Додатковий договір про внесення змін до Кредитного договору № 529 від 13.09.2011 року, яким п.4.5 Кредитного договору викладено у новій редакції. Додаток № 1 та Додаток № 2 також викладено в новій редакції (а.с.13-15). Цей Додатковий договір набуває чинності з 03.11.2011 (а.с.12). 18.10.2012 року між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON] було укладено Додатковий договір про внесення змін до Кредитного договору № 529 від 13.09.2011 року, яким п.4.5 Кредитного договору викладено у новій редакції. Розділ 7 Договору доповнено пунктом 7.16. Додаток № 1 та Додаток № 2 також викладено в новій редакції (а.с.16-19). 08.11.2013 року між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON] було укладено Додатковий договір про внесення змін до Кредитного договору № 529 від 13.09.2011 року, яким п.4.5 Кредитного договору викладено у новій редакції. Розділ 7 Договору доповнено пунктом 7.16. Додаток № 1 та Додаток № 2 також викладено в новій редакції (а.с.20-23). 14.11.2014 року між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON] було укладено Додатковий договір про внесення змін до Кредитного договору № 529 від 13.09.2011 року, яким п.4.5 Кредитного договору викладено у новій редакції. Розділ 7 Договору доповнено пунктом 7.16. Додаток № 1 та Додаток № 2 також викладено в новій редакції (а.с.24-27). 18.09.2014 року, 20.10.2014 року та 23.02.2015 року ПАТ «УПБ» звертався до відповідача з претензіями про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором № 529 від 13.09.2011 року (а.с.34-36). На обґрунтування позовних вимог [PERSON] надано розрахунок заборгованості [PERSON] станом на 07.04.2017 року (а.с.30-33) та після збільшення розміру позовних вимог розрахунок станом на 09.06.2017 року (а.с.57-60). Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Як передбачено п.п. 3,4 ч.2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Постановою правління Національного банку України від 28.08.2015 року № 562 відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «УПБ» (а.с.43). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Відповідно до ч. 5 ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Згідно ч.1 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). Постановою правління Національного банку України від 30.04.2015 року № 293/БТ ПАТ «УПБ» віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю (а.с.87-89). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.05.2015№ 107 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» [PERSON]. Тимчасову адміністрацію було запроваджено строком на три місяці: з 29 травня 2015 року по 28 серпня 15 року (а.с.90). 29.05.2015 року тимчасовою адміністрацією ПАТ «УПБ» було видано наказ № 26/ТА про здійснення в ПАТ «УПБ» перевірки договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку, та які відповідають критеріям, передбаченим ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с.109). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2015 року № 158 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УПБ» та делеговано повноваження банку уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] до 30.08.2016 року (а.с.44). Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.08.2016 року № 1556 продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «УПБ» [PERSON] до 30.08.2017 року (а.с.45). В обґрунтування заперечень проти позову представником відповідача надано суду копію додаткового договору про внесення змін до Кредитного договору від 22.05.2015 року, укладеного між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON] Відповідно до даного договору п.2.1. Розділу 2 було викладено у новій редакції «2.1. повернення кредиту забезпечується порукою та заставою майнових прав на грошові кошти ТОВ «Сіті-Стейт» (Договір поруки № 529-1 від 13 вересня 2011 року, Договір застави майнових прав на грошові кошти № 529-2 від 13 вересня 2011 року), Іпотекою нерухомого майна Позичальника (Іпотечний договір від 13.10.2011 року) та порукою [PERSON] (Договір поруки № 529-3 від 22.05.2015 року) (а.с.70,140). Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з вимогами ст. 599 ЦК зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно договору поруки № 529-3 від 22.05.2015 року вбачається, що поручитель [PERSON], позичальник [PERSON] та ПАТ «УПБ» уклали договір, відповідно до якого по кредитному договору № 529 від 13.09.2011 року банк надає Позичальнику кредит на оплату ремонтних робіт в нерухомості, що була придбана у ТОВ «Сіті-Стейт» в сумі 121500,00 грн. терміном до 10.08.2016 року зі сплатою 16 % річних. Поручитель бере на себе зобовязання в повному обсязі відповідати перед [PERSON], як солідарний боржник, по Кредитному договору. Поручитель відповідає перед [PERSON] у тому ж обсязі, що і Позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (а.с.71,141). З копії платіжного доручення № 22983913 від 22.05.2015 року вбачається, що на виконання солідарних зобовязань по Кредитному договору та зобовязань по Договору поруки від 22 травня 2015 року, Поручитель [PERSON] здійснила платіж на погашення кредитної заборгованості по Кредитному договору № 529 від 13 вересня 2011 року та Договору поруки 529-3 від 22 травня 2015 року в сумі 124421,43 грн. (а.с.72,142). Тобто, Поручитель [PERSON] повністю погасила заборгованість по Кредитному договору № 529 від 13 вересня 2011 року, що також підтверджується довідкою № 11/5-02/528 від 28.05.2015 року, виданою [PERSON] [PERSON] (а.с.74). ПАТ «УПБ» 25.05.2015 року направляв листа приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON], в якому просив припинити обтяження нерухомого майна іпотекою та припинити обтяження речового права на нерухоме майно, а саме квартири № 18 загальною площею 69,7 кв. м., яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Лесі українки, буд. 14, що була надана в забезпечення виконання зобовязань [PERSON], у звязку з повним погашенням кредиту (а.с.73,143). Також, у звязку з остаточним погашенням кредитної заборгованості по Кредитному договору № 529 від 13.09.2011 року [PERSON] передав позичальнику [PERSON] правовстановлюючі документи, а саме договір купівлі-продажу обєкта нерухомості реєстраційний № 2395 від 23 серпня 2011 року та технічний паспорт на квартиру [PERSON], що підтверджується актом прийому-передачі правовстановлюючих документів від 27.05.2015 року (а.с.75,145). На підтвердження повної сплати Поручителем [PERSON] заборгованості по Кредитному договору № 529 від 13 вересня 2011 року зі змінами і доповненнями, внесеними відповідно до додатковий угод до Договору, 28 травня 2015 року, ПАТ «УПБ» була надана Довідка, відповідно до якої [PERSON] здійснила погашення кредитної заборгованості по Кредитному договору № 529 від 13 вересня 2011 року в сумі 124421,43 грн. на підставі Договору поруки № 529-3 від 22 травня 2015 року (а.с.74,144). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, представник ПАТ «УПБ» зазначає, що приймаючи від [PERSON] повне погашення заборгованості по Кредитному договору відповідно до Договору поруки, [PERSON] порушив положення ст.553 ЦК України, відповідно до якої поручитель відповідає за порушення зобовязань боржником, а також положення пунктів 1.2. та 2.1. Договору поруки. Виходячи із суті правочину поруки (встановлене законодавством право регресу) та враховуючи мету встановлених НБУ обмежень (запобігання появі будь-яких прав третіх осіб на предмет застави - майно та активи [PERSON]), укладення будь-яких договорів, що передбачають право регресу третьої особи до позичальників [PERSON], тобто, фактично призводять до обтяження майнових прав за кредитними договорами, укладеними [PERSON], було заборонено [PERSON] Постановою № 293/БТ. Згідно Наказу тимчасової адміністрації від 21.08.2015 р.№211/ТА у звязку з виявленням нікчемного договору поруки від 22.05.2015 року № 529-3, укладеним між ПАТ «УПБ», [PERSON] та [PERSON], було поновлено кредитну заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №529 від 13.09.2011 р. (а.с.116-118). Відповідно до Наказу від 07.09.2015 р. №8-Л кошти по погашенню кредитної заборгованості були повернені на поточний рахунок № 26204632001, [PERSON] в сумі 124421,43 грн., що підтверджується меморіальним ордером №23185610 від 09.09.2015 року (а.с.119,93,120). Згідно копії листа заступника начальника Управління з питань виплат гарантованих вкладів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2017 року № 02-13978/17, [PERSON] 07 грудня 2015 року у відділенні ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» отримала суму відшкодування 124421,43 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.104). Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «УПБ» [PERSON] 20.08.2015 року були направлені [PERSON] та [PERSON] повідомлення про нікчемність договору поруки № 529-3 від 22.05.2017 року (а.с.96-99). На вказане повідомлення відповідачем банку було надано відповідь, відповідно до якої останній зазначав, що кредит його було погашено, вчинені ним та [PERSON] дії є правомірними (а.с.148). Посилаючись на п. 5 та п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач зазначає, що Договір поруки № 529-3 від 22.05.2015 р., укладений між [PERSON], [PERSON] та ПАТ«УПБ», є нікчемним. Частиною 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачені підстави, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема п.5 та п.7 у випадку коли банк прийняв на себе зобовязання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; коли банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Підсумовуючи вище зазначене, судом встановлено, що 13.09.2011 року між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 529, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в сумі 200000,00 грн. 22.05.2015 року поручитель [PERSON], позичальник [PERSON] та ПАТ «УПБ» уклали договір поруки № 529-3. На виконання зобовязань по вказаних договорах поручитель [PERSON] 22 травня 2015 року повністю погасила заборгованість по Кредитному договору № 529 від 13 вересня 2011 року. Позивач стверджує, що договір поруки № 529-3 від 22.05.2015 року нікчемний, оскільки укладений в період, коли банк було віднесено до категорії проблемних (30.04.2015 року) та визнано неплатоспроможним (28.05.2015 року), в порушення п.5, п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Заборгованість відповідача була погашена штучно, оскільки [PERSON] на момент укладення договору поруки була кредитором банку за Договором банківського вкладу. З огляду на вказане кредитну заборгованість [PERSON] було поновлено, а сплачену суму в рахунок погашення кредиту повернено [PERSON] Судом встановлено, що з посиланням на п.п.5,7 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.215 ЦК України уповноваженою особою Фонду було повідомлено відповідача та тертю особу про нікчемність правочину Договору поруки № 529-3 від 22.05.2015 року та виставлено вимогу відповідачу про виконання зобовязань по Кредитному договору № 529 від 13.09.2011 року та договорам, які були укладені на забезпечення його виконання. Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Цивільним кодексом не передбачено можливість визнання судом дійсним правочину, який є нікчемним в силу частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проте у такому випадку висновок про визнання судом нікчемності правочину є правовою оцінкою, яка має бути викладена у мотивувальній частині судового рішення. Також необхідно зазначити, що виходячи з буквального тлумачення пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нікчемними можуть бути визнані укладені банком правочини, умови яких передбачають платіж чи передачу, тобто відчуження, майна банку з метою надання окремим кредиторам пільг. [PERSON] не здійснювався платіж та не передавалось будь-яке майно на користь відповідача чи третьої особи. У даному випадку [PERSON] не зазнав жодних несприятливих наслідків, наприклад таких як погіршення фінансового стану банку або зниження його платоспроможності, оскільки грошові кошти з банку виведені не були, а за їх рахунок було здійснено погашення зобовязань за Кредитним договором № 529 від 13 вересня 2011 року. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували причинний зв'язок між укладенням Договору поруки № 529-3 від 22.05.2015 року та підставами визнання ПАТ «УПБ» неплатоспроможним, а також завдання збитків його вкладникам. Разом з тим, договір поруки № 529-3 було укладено 22.05.2015 року між [PERSON], [PERSON] та посадовими особами ПАТ «УПБ», тобто особами які мали правоздатність та дієздатність вчиняти правочини платоспроможного на той час банку, а запровадження в ньому тимчасової адміністрації розпочато лише з 29.05.2015 року, а тому твердження позивача щодо нікчемності правочину на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є безпідставним. З цього приводу суд вважає, що указаний договір, зважаючи на настання внаслідок його виконання, наслідків, позивач мав право оспорити щодо його недійсності, однак останній цього не зробив, а тому підстав для задоволення позову, на думку суду, не встановлено. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, віднести на рахунок останнього.

Outcome: dismissed