Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського виробничого підприємства «Рутенія-М» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Вказуючи, що на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку, йому належить право власності на земельну ділянку площею 3,45 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована в межах території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. В 2016 році позивач прийняв рішення про необхідність самостійного ведення обробки та отримання врожаю, однак йому стало відомо, що відповідач користується паєм на підставі договору оренди землі від 12 вересня 2008 року, який він не укладав та не підписував, також не уповноважував його підписувати членів своєї родини та на підставі довіреності, тому просив про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні позивач та його представник підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.\~\~\~\~\~\~ Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що зміст договору оренди земельної ділянки відповідає вимогам закону, протягом семи років умови договору виконувалися сторонами. Надав до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки договір діяв тривалий час до дати звернення до суду. Тому вважає, що доводи позивача, що про наявність договору оренд він дізнався лише в квітні 2016 року є безпідставними, оскільки позивач починаючи з 2008 року щорічно отримував оренду плату за користування земельною ділянкою, просив відмовити в задоволені позову. Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 066504, виданого 17 лютого 2003 року, зареєстрованого за № 137, належить земельна ділянка розміром 3,45 га, яка розташована в межах території Бурилівської сільської ради Кривоозерського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До матеріалів справи позивачем додано договір оренди від 12 вересня 2008 року, зареєстрованого 20 травня 2009 року у Кривоозерському реєстраційному відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 040901700213, укладеного між [PERSON] та Приватним сільськогосподарським виробничим підприємством «Рутенія-М» в особі директора [PERSON], згідно якого земельну ділянку, що належить [PERSON] розміром 3,45 га передано Підприємству в оренду для володіння та користування на 10 років. Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 12 вересня 2008 року, орендодавець [PERSON] передав в повне користування орендарю Приватному сільськогосподарському виробничому підприємству «Рутенія-М» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно додатку № 1 до договору оренди земельної ділянки, сторони договору узгодили та затвердили форму орендної плати на період дії договору оренди земельної ділянки. Згідно ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають\~\~у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Чинним цивільним законодавством України, а саме: ст.ст. 210, 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого набуває чинності. Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, п. 2 ч.1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, тобто правочин не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, інтересам суспільства, волевиявлень учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі За клопотанням позивача ухвалою суду від 09 листопада 2016 року по справі призначено почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи № 2380 від 04 січня 2016 року, підтверджується, що підпис в графах «орендодавець», у розділі «реквізити сторін» договору оренди землі від 12 вересня 2008 року укладеного ПСВП "Рутенія-М" та [PERSON], зареєстрованого 20 травня 2009 року у Кривоозерському реєстрі від Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», виконані не [PERSON], а іншою особою. Законом України «Про оренду землі» визначені умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Враховуючи, що в судовому засіданні підтверджено той факт, що позивач не підписував договору оренди землі, укладення та реєстрація договору оренди земельної ділянки від 12 вересня 2008 року проведена без відома та волевиявлення позивача, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 15 та ст. 17 Закону України "Про оренду землі" та суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України, тому заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Згідно матеріалів справи встановлено, що 7 квітня 2016 року позивач, бажаючи самостійно обробляти земельну ділянку звернувся до відповідача із заявою (а.с. 11) про повернення земельної ділянки, на що отримано відмову ПСВП "Рутенія-М" від 06 травня 2016 року № 47 (а.с.12). Тому, суд вважає, що посилання відповідача на ту обставину, що позивач з 2009 року знав про укладання договору та отримував орендну плату нічим не доведені та не підтверджені. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати за оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. та витрати за проведення експертизи в сумі 900 грн. 48 коп. На підставі ст. ст. 15, 203, 210, 215, 236, 386, 387, 638-640 ЦК України, ст.ст. 124 - 125 ЗК України, ст.ст. 13-19, 21 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved