Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

09.02.2016рокудо Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась [PERSON] заявою про встановлення факту смерті матері чоловіка (свекрухи)[PERSON] Сергіївни.Заявник повідомляє, що 22.12.2015 року в м. Макіївка Донецької області померла її свекруха. Заявник отримала на підтвердження факту смерті [PERSON] лікарське свідоцтво про смерть № 645 від 22.12.2015 року, видане Центром первинної медіко-санітарної допомоги № 3 м. Макіївки Донецької області. [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою із зони проведення АТО та на теперішній час зареєстрована в [INFO], 1.В лютому місяці2016 року вона звернулась до відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON], однак територіальним органом ДРАЦС було повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію факту смерті фізичної особи з причини відсутності у заявника необхідних медичних документів встановленої законодавством України форми. [PERSON] змушена звернутися до суду для встановлення факту смерті [PERSON], просить встановити факт смерті фізичної особи у певний час та зобовязати відділ ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області видати свідоцтво про смерть. В судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у поданій заяві. Заінтересована особа - Відділ ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області судом повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, але представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув, клопотань про необхідність відкладення розгляду справи не подав; заперечень проти задоволення заяви заінтересованою особою висловлено не було. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданих заявником копій свідоцтв: про народження серії ЯЕ№ 748035, виданого 07.01.1956року Центрально-міським райбюро ЗАГС м. Макіївки, реєстрації народження [PERSON] 25.12.1955року народження, мати якого - [PERSON] (а.с.17); про шлюб серії І-НО № 439727, виданого 12.02.2016року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON], 12.03.1977року, міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Макіївка, актова запис № 194 (а.с.18), судом встановлено, що заявник [PERSON] є невісткою [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-НО № 259882, виданого міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Макіївки 09.02.1998року, актова запис № 272, [PERSON], чоловік заявника, помер 06.02.1998року (а.с.11). Відповідно до довідки про причину смерті № 645 від 22.12.2015року та лікарского свідоцтва про смерть № 645 від 22.12.2015року, виданих Центром первинної медіко-санітарної допомоги № 3 м. Макіївки Донецької області, встановлено, що [PERSON], 10.06.1927року народження, померла 22.12.2015року, у віці 88років (а.с. 9,10). [PERSON] зверталась до відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області 09.02.2016 року із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON], однак орган ДРАЦС листом від 09.02.2016 року № 210/3.2-01-116 повідомив про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів. виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території Донецької області (а.с. 12). Відповідно до п. 8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що 22.12.2015року померла [PERSON], про що було видане лікарське свідоцтво про смерть. Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі м. Макіївка) з-під контролю державної влади України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Макіївці Донецької області. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті [PERSON], за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з обєктивних причин. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявника [PERSON]від встановлення факту смерті її свекрухи в певний час залежить можливість здійснення нею спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті [PERSON]. За таких обставин суд дійшов висновку, що заява [PERSON]В.в порядку окремного провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню. З приводу заявлених [PERSON] вимог про зобовязання відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області видати свідоцтво про смерть [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах ДРАЦС, не замінює собою документів,що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Територіальний орган ДРАЦС, до якого заявлено вимоги про зобовязання вчинити певні дії, віднесено до числа субєктів владних повноважень. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Справиадміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Статтею КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Наведене дозволяє дійти висновку про віднесення вимог [PERSON] в частині зобовязання органу ДРАЦС вчинити певні дії до адміністративної юрисдикції та застосування положень п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України щодо закриття провадження у справі в частині цих вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial