Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою про зняття арешту з карткового рахунку для зарахування заробітної плати. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що на примусовому виконанні в Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 34676685 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.09.2012 № 2-3210 про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів. 11.06.2019 в рамках даного виконавчого провадження головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», ПАТ «УКРСИББАНК», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «УКРСОЦБАНК», ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», ПАТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», ПАТ «Державний ощадний банк України», АТ «АЛЬФА-БАНК», АТ «СБЕРБАНК» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Відповідно до зазначеної постанови було накладено арешт на картковий рахунок позивача, відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та на який йому зараховується заробітна плата, що повністю позбавило [PERSON] коштів на існування. Позивач звертався до відділу виконавчої служби із заявою про скасування арешту з коштів, однак, відповідачем було відмовлено у такому скасуванні, у зв`язку з тим, що державним виконавцем не порушено порядок накладення арешту та рекомендовано вирішити дане питання у судовому порядку. Позивач вважає, що накладення арешту на кошти, які знаходяться на картковому рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», порушує його права та інтереси, що стало підставою, для звернення до суду із даним позовом у якому [PERSON] просить суд припинити обтяження, шляхом зняття арешту з карткового рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який відкрито на ім`я позивача та на який здійснюється зарахування заробітної плати. Ухвалою від 09.12.2019 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу до суду заяв по суті справи. Протокольною ухвалою від 12.03.2020 судом залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . 31.03.2020 до суду від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення, у яких остання заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Ухвалою від 04.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив суд їх задовольнити та надав виписку за період з січня 2018 року по липень 2019 року по рахунку, відкритому у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його ім`я. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи заперечував щодо задоволення позовних вимог. Протокольною ухвалою від 11.03.2021 судом уточнено найменування відповідача на Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 2-3210/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. На підставі рішення у вказаній справі 06.09.2012 судом видано виконавчий лист, відповідно до якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються алміенти на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 33% усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму залежно від віку дитини, на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 01.08.2012. У провадженні Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 34676685 щодо примусового виконання за виконавчим листом у справі № 2-3210/12. Постановою про арешт коштів боржника від 11.06.2019, винесеною в межах виконавчого провадження № 34676685, головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М., накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника [PERSON] , крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать останньому, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 173270,81 грн. Постанова може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження». Доказів того, що позивачем оскаржувалась означена постанова, суду не надано. 25.07.2019 [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про скасування вжитих до нього заходів у виконавчому провадженні. На звернення позивача від 25.07.2019 відповідачем надано відповідь, з тексту якої слідує, що у відділу відсутні правові підстави, для звільнення з-під арешту коштів [PERSON] . Порядок звільнення майна чи коштів боржника з-під арешту передбачено ст. 40, 59 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим запропоновано звернутись до суду. Як слідує з довідки від 18.10.2019 № 34676685 Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, у виконавчому провадженні № 34676685 станом на 18.10.2019 у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 191585,61 грн. Відповідно до довідки від 04.03.2019 № 2048, виданої начальником відділення персоналу та стройового військової частини [NUMBER] , солдат [PERSON] прийнятий на військову службу за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 27.02.2019 (наказ командира військової частини [NUMBER] від 27.02.2019 № 50). Згідно виписки по рахунку, відкритому у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я [PERSON] , за період з січня 2018 року по липень 2019 року, на рахунок відповідача надійшло 40164,51 грн. цільових призначень та 12200,00 грн нецільових. Доказів на підтвердження того, що даний рахунок має спеціальний режим матеріали справи не містять. Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить із наступного. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (HORNSBY v. GREECE, N 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року). За змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону N 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей. Статтею 56 Закону N 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону N 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Відповідно до частини третьої статті 52 Закону N 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону N 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону N 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України. З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону N 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону N 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону N 1404-VIII. Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону N 1404-VIII). Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі N 6-535цс15. Із змісту постанови державного виконавця від 11 червня 2019 року про накладення арешту на кошти боржника вбачається, що виконавець визначив банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. АТ КБ "ПриватБанк", на яке нормами статті 52 Закону N 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. За таких обставин, рахунок [PERSON] не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено. Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону N 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати. Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі N 905/361/19 (провадження N 12-28гс20). Окрім того, статтею 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу). Враховуючи викладене вище, суд не вбачає законних підстав, для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed