Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту вчиненого [PERSON], яка померла 25.02.2012 року на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON] і посвідченого 01.01.2011 року нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу [PERSON] Заявлені вимоги представник позивача в судовому засіданні мотивував тим, що стан психічного здоровя [PERSON] на момент підписання заповіту позбавляв її можливості діяти усвідомлено. Внаслідок наявних захворювань заповідачка могла не розуміти значення своїх дій. Свої доводи мотивував тим, що [PERSON] протягом 1988-1990 років чотири рази (з 30.11.1988 року по 28.12.1988 року; з 12.06.1989 р. по 11.07.1989 р.; з 04.09.1989 р. по 12.10.1989 р.; 08.05. по 22.06.1990р.) перебувала на лікуванні в ОПЛ №3 з діагнозом неврозоподібний стан обумовлений клімаксом та депресивний синдром з параноїдальним включенням. Відтак заповіт посвідчений [PERSON], яка являється рідною сестрою позивача, не можна вважати таким, що відображає дійсну волю заповідача. З підстав передбачених ст. 255 ЦК України просив визнати цей заповіт недійсним. Відповідачі в судовому засіданні заявлений позов не визнали. Пояснили, що являються племінницями покійної [PERSON] та за її життя, попри те, що переважно проживають закордоном, підтримували з нею тісні родинні стосунки, опікувались нею. В той же час позивач протягом останніх десяти років з [PERSON] перебував у неприязних стосунках. Дійсно [PERSON] в кінці 80-х років після смерті чоловіка зверталась за медичною допомогою з приводу неврозу, однак жодних проблем із психічним здоровям не мала, на обліку в психоневрологічному кабінеті Богородчанської ЦРЛ не перебувала, жила цілком повноцінним життям. За її життя ні у кого, в тому числі і у позивача, не виникало сумнівів у її дієздатності. Просили в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.2,3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що від імені [PERSON], яка померла 25.02.2012 року, приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу [PERSON] 01.01.2011 року посвідчений заповіт. Відповідно до змісту заповіту усе своє майно [PERSON] заповіла своїм племінницям [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до оглянутого в судовому засіданні заповіту, в тексті правочину заповідачем зроблено власноручний запис про те, що заповіт перед підписанням нею прочитаний і підписаний особисто. Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №139 від 30.06.2015 року [PERSON]М, за життя виявляла ознаки посттравматичного стресового розладу, про що свідчить виникнення розладів на фоні психотравмуючих ситуацій (смерть чоловіка, неприємності на роботі), фіксація на хворобливих відчуттях та астено-депресивна симптоматика (посттравматичний стресовий розлад в 1988-1990 роках). "Писхопатична" стадія церебрального атеросклерозу мотивувалась "параноїдними включеннями", що недостатньо для діагностування психотичного рівня розладу. Також при обстеженні невропатологом та окулістом будь-якої органічної симптоматики, змін на очному дні та судинних змін не виявлялось, тому "церебральний атеросклероз" в даному випадку діагностовано безпідставно. Після 1990 року лікарські дані про стан здоровя [PERSON] відсутні і вирішити питання про її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ним станом на день посвідчення заповіту 01.01.2011 року неможливо. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стороною позивача не подано суду жодного переконливого доказу на підтвердження того, що оскаржуваний заповіт [PERSON] не відповідав її волі чи волевиявлення її не було вільним. Також судом не здобуто доказів на підтвердження заявленого в позові припущення про те, що на момент вчинення правочину [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати. Уклад та спосіб життя [PERSON], про який суду ствердили сторони, дає підстав вважати, що [PERSON] була адекватною людиною і жила повноцінним життям, ніколи в дієздатності не обмежувалась. Тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed