Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: надати дозвіл матері, [PERSON], [INFO], на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON], 1977 року народження, строком дії до досягнення дитиною повноліття; надати дозвіл матері, [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України, а саме, у наступні країни: Єгипет, Туреччина, Болгарія, Польща, Російська Федерація, Автономна Республіка Крим, Білорусь, Об'єднані Арабські Емірати, Франція, Італія, Іспанія, Нідерланди, Чорногорія, Австрія, Велика Британія, Німеччина, Швейцарія, Чехія, Словаччина, Греція, Словенія, Хорватія, Грузія, Азербайджан, Вірменія, Туніс, Сполучені Штати Америки, Абхазія, Австралія, Аргентина, Багамські острови, Барбадос, Бельгія, Бразилія, Угорщина, Данія, Домініканська Республіка, Ізраїль, Індія, Індонезія, Ісландія, Ірландія, Канада, Кіпр, Китай, Куба, Латвія, Литва, Естонія, Фінляндія, Мавританія, Мальдівські острови, Мексика, Монако, Маршалові острови, Непал, Нова Зеландія, Таїланд, Норвегія, Панама, Перу, Катар, Кувейт, Португалія, Румунія, Сирія, Сан-Марино, Сейшельські острови, Сінгапур, Соломонові острови, Фіджі, Філіппіни, Чилі, Швеція, Швейцарія, Шрі-Ланка, Ямайка, Японія, Південно-Африканська Республіка, неповнолітнього [PERSON], [INFO], без згоди його батька [PERSON], 1977 року народження, строком дії до досягнення дитиною повноліття, з обов'язковим її поверненням на територію України після кожної такої поїздки. Вобґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 07 серпня 2004 року вона - [PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем, [PERSON], у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 486. На підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 червня 2008 року (справа №2-2157/08), шлюб з відповідачем було розірвано. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Після розірвання шлюбу, дитина повністю знаходиться на забезпеченні позивача, саме позивач самостійно займається її вихованням. Згодом позивач вдруге вийшла заміж за громадянина Арабської Республіки Єгипет - [PERSON]. Шлюб було укладено в АРЄ у Центральному РАГС м. Каїр 22 вересня 2010року, реєстраційний запис №05689. А також змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], згідно свідоцтва про зміну імені, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 06 від 07 лютого 2012 року. Від цього шлюбу має спільну дитину - [PERSON], [INFO]. А також вагітна в даний час ще однією дитиною в цьому шлюбі. Починаючи з 2009 року з сином, [PERSON], постійно мешкає в Арабській Республіці Єгипет. Про це свідчать відповідні візові відмітки у її закордонному паспорті (син вписаний у її закордонний паспорт на цей час). Після одруження, разом з сином має постійну резидентську візу для законного проживання на території АРЄ. Син [PERSON] навчається у освітньому центрі "Наші традиції" при посольстві Російської Федерації у АРЄ, оскільки на даний момент не існує офіційно зареєстрованої української школи на території АРЄ. У зв'язку з її вагітністю, за медичними показниками, в даний час з сином мешкають в Україні, за реєстраційною адресою. Тому син був переведений до 5 класу середньої загальноосвітньої школи № 125 м. Кривого Рогу, про що є довідка з навчального закладу та характеристика дитини. Постійно мешкаючи за кордоном, а саме в АРЄ, дитина має найкращі умови для повноцінного фізичного, морального та духовного розвитку. Завдяки зміні клімату, зникли певні проблеми зі здоров'ям. Він має змогу вивчати та спілкуватися кількома іноземними мовами, вивчає східну культуру, займається творчістю (малювання з приватним вчителем). Також її родина має змогу подорожувати до інших країн, що є неможливим без отримання згоди на такі поїздки від відповідача. Періодично з сином відвідують родичів в Україні. Для цього зверталася до відповідача [PERSON] з метою отримання дозволу на вивезення дитини за кордон. Відповідач кожного разу погоджувався та надавав їй цей документ з певним терміном дії (копії додаються до справи). Але на цей час не має змоги отримати від відповідача офіційний дозвіл. Справа в тому, що вже кілька років відповідач не знаходиться в межах України (зі слів його матері). Намагалася самостійно розшукати його за допомогою компетентних органів, а саме Саксаганського відділу поліції м. Кривого Рогу, та отримала довідку № 31/1988 від 23 березня 2016 року, що його місцезнаходження не встановлено. Також зверталася до Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції з метою встановлення його місця знаходження, а також з приводу заборгованості відповідача [PERSON] по аліментам на користь [PERSON]. Місце знаходження його не було встановлено, але отримала довідку-розрахунок №08-53/276 від 24 березня 2016 року з приводу заборгованості в сумі 51247,68 грн. за період з 28.10.2008 року по 01.03.2016 року. З вище викладеного видно, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини ні фізично, ні морально, ні матеріально. А також обмежуються певні права та інтереси неповнолітньої дитини. Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вбачається із ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст..155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людській гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Стаття 313 ЦК України передбачає, що особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (зі змінами). Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27,01,1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пункт 18 цих правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або рішенням суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що законодавством України не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, я змушена звертатися до суду з даною позовною заявою. У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що маються законні підстави для задоволення позову тому що, визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved