Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Комунального підприємства «Святогірське лісопаркове господарство» про стягнення середнього заробітку, індексації за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника. Дана позовна заява мотивована тим, що позивачка працювала головним бухгалтером в КП «Святогірське лісопаркове господарство» з 29 серпня 2013 року. Наказом № 1-к від 14 березня 2014 року була звільнена за згодою сторін. При звільненні позивачці не виплатили заборгованість по заробітній платі за час перебування в трудових правовідносинах з відповідачем з 01.09.2013 року по 01.03.2014 року по в сумі 11574,52 грн., у зв'язку з чим вона звернулася до Слов'янського міськрайонного суду. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду стягнута з відповідача заборгованість по заробітній платі, однак заробітна плата по теперішній час не сплачена. У зв'язку з чим просить суд стягнути середній заробіток за вест час затримки розрахунку по заробітній платі. Окрім того, вважає, що у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати вона не має можливості вести нормальне соціальне життя. Не має можливості сплачувати комунальні послуги в повному обсязі, отримувати кваліфіковану медичну допомогу, а саме стоматолога, що призвело до незворотних процесів захворювання, купувати продукти харчування. Вимушена брати в борг кошти у рідних та знайомих, що призводить до моральних страждань. Просить суд стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 15.03.2014 року по 05.03.2015 року в розмірі 19654,20 грн., індексацію за весь час затримки заробітної плати в розмірі 263,08 грн. та моральну шкоду сумі 5000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню своєї позовної заяви, просила задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача КП «Святогірське лісопаркове господарство» Федоров Д.І. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, заперечував проти стягнення з КП «Святогірське лісопаркове господарство» на користь [PERSON] моральної шкоди. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] перебувала в трудових правовідносинах з відповідачем, про що свідчить трудова книжка [NUMBER]. Відповідно до відомостей про роботу, 11.09.2013 року [PERSON], відповідно до наказу № 15 -К від 11.09.2013 року, була прийнята на посаду бухгалтера КП «Святогірське лісопаркове господарство». 14.03.2014 року наказом № 1-к позивачка звільнена з зазначеного підприємства відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 11 серпня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до КП «Святогірське лісопаркове господарство» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника та стягнення моральної шкоди задоволені частково. Стягнута заборгованість по заробітній платі в розмірі 11574,52 грн. 10.11.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайоного управління відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/243/1185, виданого 07.11.2014 року Слов'янським міськрайонним судом про стягнення з КП «Святогірське лісопаркове господарство» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в розмірі 11574,52 грн. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу не виплачена. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, у станови, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен виплатити не оспорювану суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 р., не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-60 цс 13 від 03 липня 2013 року. Отже, приймаючи до уваги вищенаведені законодавчі положення, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, суд доходить до висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач в своїй позовній заяві просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі по 05.03.2015 року, тому приймаючи до уваги приписи ст. 11 ЦПК України, яка зазначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку саме по 05.03.2015 року. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до розрахунку на підставі Постанови КМУ, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 80,55 грн. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка звільнена з підприємства 14 березня 2014 року, остаточний розрахунок заборгованості по заробітній платі відповідачем не проведений. Отже, час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі відліковується з 15.03.2015 року по 05.03.2015 року включно, тобто стягнення середньої заробітної плати підлягає за 244 робочих дня. Таким чином, стягненню підлягає сума 19654,20 грн. (з розрахунку 244 х 80,55= 19654,20 грн., де 244 - це кількість робочих днів, а 80,55 - середньоденна заробітна плата позивача). Отже, позовна вимога [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, підлягає задоволенню вимога позивача про індексацію за час затримки заробітної плати. Окрім того, [PERSON] заявлена вимога про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди, яка задоволенню не підлягає. При цьому суд виходить з наступного. Як вбачається з довідки Комунального лікувального-профілактичного закладу «Стоматологічна поліклініка» позивачка зверталася 28.10.2014 року до хірурга-стоматолога та їй були видалені 11, 12 зуби. Стаття 1167 Цивільного Кодексу України встановлює підстави відповідальності за завдану моральну шкоду та зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 своєї Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Приймаючи до уваги вищенаведені положення Закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, суд доходить до висновку, що причинний зв'язок між зверненням до стоматолога та видаленням зубів, та бездіяльністю відповідача, яка виразилася в несвоєчасній виплаті заборгованості по заробітній платі, відсутній. Інших доказів, які б підтверджували факт моральних страждань та погіршення стану здоров'я [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial