Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

25 липня 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Камянка-Бузького ВДВС та Камянка-Бузької ДНК, у якій позивач просить скасувати арешт на його майно, який накладений 22.02.2007р. державним нотаріусом Камянка-Бузького нотаріального округу за №4534666. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку №15 по вул. І Виговського у м. Камянка-Бузька Львівської області. З метою укладення договору дарування вказаного житлового будинку, він звернувся до приватного нотаріуса та отримав інформаційну довідку у якій зазначено про заборону відчуження обєктів нерухомого майна. Зазначає, що йому невідомо з яких причин накладено такий арешт і тому він звернувся до нотаріальної контори, ВДВС та суду, проте жодних документів не отримав. Вказує, що така заборона перешкоджає йому укласти договір дарування і порушує його право власності. В судове засідання позивач не з'явився, його представник подала суду заяву у якій справу просить розглядати без участі позивача. Представники відповідачів нотаріальної контори та ВДВС в судові засідання також не з'явився, однак на адресу суду надіслали листи, в яких вказали, що проти задоволення позовних вимог не заперечують, а справу просять слухати у їх відсутності. Враховуючи заяви від всіх учасників процесу щодо небажання взяти участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи без участі осіб, що не зявились. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [PERSON] є власником будинку №15 по вул. І. Виговського у м. Камянка-Бузька Львівської області, загальною площею 295,5 кв.м., на підставі договору про надання в безоплатне користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку від 08.06.1977р. Право власності на дане нерухоме майно за позивачем зареєстровано в державному реєстрі речових прав, що стверджується витягом від 06.05.2014р. (а.с. 5). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.07.2016р. виданої приватним нотаріусом Камянка-Бузького районного нотаріального округу [PERSON], на нерухоме майно, яке належить позивачу, а саме житловий будинок №15 по вул. І. Виговського у м. Камянка-Бузька накладено заборону його відчуження (а.с. 6-8). У графі "підстава обтяження" зазначено повідомлення б/н від 18.08.1987р., а як додаткові дані зазначено архівну дату запису 22.10.2001р. Відповідно до довідки Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 26.07.2016р., в архіві суду з 1987р. по 2001р. немає судових справ в яких [PERSON] є відповідачем та жодних документів, що свідчать про накладення арешту на його майно (а.с. 9). У відповіді Камянка-Бузького РВДВС від 25.07.2016р. зазначено, що надати достовірну інформацію щодо накладення заборони відчуження архівна дата 22.10.2001р. є неможливим у звязку із знищенням виконавчих проваджень за терміном зберігання (а.с. 11). Згідно відповіді на запит суду, Львівський державний нотаріальний архів у листі від 04.08.2016р. повідомив, що в Реєстрі для реєстрації заборон (арештів) на будинки Камянка-Бузької ДНК за 1979-1998 роки на сторінці №16 є запис: порядковий №15, Камянка-Бузьке Р/о "Сільгоспхімія", дата накладення арешту 18.08.1987р., [PERSON], також у відповіді архіву вказано, що документи, які стали підставою для накладення заборони відчуження нерухомого майна належного [PERSON] на зберігання до архіву не передавались (а.с. 28). З описаних вище доказів судом встановлено, що на належний позивачу будинок було накладено арешт 18.08.1987р. на підставі повідомлення Камянка-Бузького р/о Сільгоспхімія, і який 22.10.2001р. Камянка-Бузькою ДНК було внесено до єдиного реєстру заборон. Також судом встановлено, що за період з часу накладення арешту (1987р.) по час розгляду справи, будь-яких зобовязань позивача, які були б доведені у встановленому законом порядку і по яких мого б бути забезпечено виконання за рахунок арештованого майна нема. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відтак, суд дійшов до висновку, що право власності позивача є порушеним у звязку із обмеженням можливості розпорядження майном і таке підлягає судовому захисту в порядку позовного провадження, що співвідноситься із способом захисту цивільних прав, який визначений у п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України припинення дії, яка порушує право. Аналогічна правова позиція відображена у [PERSON] Верховного Суду України "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України" від 01.04.2014р. Суд прийшов до висновку, що такий спосіб цивільного захисту шляхом звернення до суду із позовом про зняття арешту з майна є можливим, так як відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Тому, розглянувши вказаний позов, суд прийшов до переконання, що такий є підставний та обґрунтований і його слід задовольнити.

Outcome: approved