Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

В березні 2012 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплат недоплаченої заробітної плати. Ухвалою суду вимога позивача, за заявою представника позивача, про стягнення середнього заробітку за час затримки виплат недоплаченої заробітної плати залишена без розгляду. Неодноразово представник позивача уточнював позовні вимоги. В уточненій позовній заяві представник позивача зазначив, що позивач працював у Публічному акціонерному товаристві «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» (раніше Відкрите акціонерне товариство «СУХА БАЛКА») у період з 07 вересня 1995 року по 28 жовтня 2002 року на різних професіях і посадах, що підтверджується доданою до цієї позовної заяви копією трудової книжки. За час роботи позивача у Публічному акціонерному товаристві «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» наказами відповідача неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади всім працівникам підприємства, що підтверджується наказами по підприємству. За період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року, відповідачем неправильно розраховувалась і виплачувалась позивачу заробітна плата за час його відпусток, а саме без коригування його заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної платні, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати позивачу за весь період роботи у відповідача заробітної плати за час відпусток. Відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до підпункту «а» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні дванадцять календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до пункту 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення; на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей (тобто зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану дещо зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє ці підприємства від коригування). Положення Порядку обов'язкові для виконання підприємствами усіх форм власності та господарювання на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Зазначені дії відповідача суперечать Законам України «Про відпустки» і «Про оплату праці», а також статті 43 Конституції України де зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю; кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Таким чином, відповідач за зазначений період недоплачував позивачу частину заробітної плати в розмірах, зазначених у додатку до цієї позовної заяви. Розмір недоплаченої заробітної плати за час відпусток позивача за зазначений період складає 1716 гривень 72 копійки. Факт зазначених порушень визнаний відповідачем у Спільній постанові Генерального Директора та голів профспілкових комітетів Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» від 06 лютого 2012 року № 3 яка не передбачена Статутом відповідача і не має статусу розпорядчого документу, який видає керівник підприємства в межах своєї компетенції від імені підприємства - наказу, або розпорядження Генерального Директора Відповідача п.п. 1.1 і 1.2 цієї постанови визначено здійснити фізичним особам, в тому числі і позивачу відповідні виплати, але визначений цією постановою підстава та порядок виплати заборгованості (п.1.3) Позивача не задовольняє, так як це суперечить вимогам ст. 15, 20, 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до роз'яснень Мінсоцполітики України (лист від 24 жовтня 2008 року N 696/13/84-08) зменшення коефіцієнтів коригування можливе лише у випадку скрутного фінансового стану підприємства шляхом видання наказу або розпорядження про застосування коефіцієнта коригування нижчого, ніж встановленого відповідним наказом коефіцієнту підвищення тарифних ставок і посадових окладів. За спірний період і пізніше Відповідачем не видано жодного наказу або розпорядження про застосування коефіцієнта коригування нижчого, ніж встановлений відповідним наказом коефіцієнту підвищення тарифних ставок і посадових окладів і тому зменшення суми виплати недоплаченої заробітної плати позивачу на 29% на підставі Спільної постанови від 06 лютого 2012 року є неправомірним і безпідставним. Крім того, Позивач на момент прийняття зазначеної Спільної постанови від 06 лютого 2012 року не був членом трудового колективу підприємства і не уповноважував голів профспілкових комітетів Відповідача виступати від його імені і вирішувати питання недоплаченої йому заробітної плати. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином, на користь позивача з відповідача повинні бути стягнена компенсація втрати частини заробітної плати позивача у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством, а саме відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, що діє з 01 січня 2001 року. Розмір зазначеної компенсації на день звільнення позивача складає 104 гривні 94 копійки згідно до додатку у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що у справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення із заявою до КТС або безпосередньо до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (статті 225, 233 КЗпП), і відповідно до цього суди мають з'ясовувати зазначену дату. Закінчення строку виплати заробітної плати (ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання. З врахуванням відсутності у матеріалах справи доказів надання відповідачем позивачу відомостей, на підставі яких позивач міг би дізнатись про порушення свого права на отримання заробітної плати за час відпусток у належному розмірі за період до 01 серпня 2001 року (дати набрання чинності відповідних змін до ст. 233 КЗпП України), а також з врахуванням того, що перевіркою адміністрації відповідача, проведеної після 27 вересня 2011 року, було встановлено те, що нарахування заробітної плати всім працівникам ВАТ «СУХА БАЛКА» в період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року здійснювалось з порушенням п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, про що свідчить Спільна постанова Генерального Директора та профспілкових комітетів Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» від 06 лютого 2012 року № 3 (далі - Спільна постанова), є всі правові підстави вважати, що позивач не пропустив строк звернення до суду, так як позивач дізнався про Спільну постанову і про порушення свого права на отримання заробітної плати за час відпусток у належному розмірі лише у березні 2012 року. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні зменшив суму позовних вимог в частині недоплаченої заробітної плати за час відпусток до 1266 гривень 77 копійок, та просив дану суму стягнути в відповідача,частково погодившись з нарахованими сумами відповідачем без врахування спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року за періоди відпусток за травень 1998 року в розмірі 02 гривні 70 копійок, липня-вересня 2000 року в розмірі 323 гривні 07 копійок, березень-квітень 2001 року в розмірі 14 гривень 02 копійки, вересень-жовтень + компенсація 2002 року в розмірі 157 гривень 90 копійок. Вважає що позивачем не було пропущено строк звернення до суду по вимогам про стягнення заробітної плати за час відпусток, оскільки про порушення свого права позивач дізнався лише зі Спільної постанови ПАТ "Євраз Суха Балка" в березні 2012 року і одразу ж звернувся до суду. Представник відповідача ПАТ "Євраз Суха Балка" позовні вимоги визнала частково в сумі 112 гривень 11 копійок, зазначивши що позивач працював на підприємстві відповідача з 07 вересня 1995 року по 28 жовтня 2002 року. В період його роботи відповідачем згідно наказів підвищувались тарифні ставки і посадові оклади а саме: № 462 від 28 червня 1996 року, № 522 від 24 липня 1997 року, № 312 від 25 квітня 2000 року, № 1252 від 19 грудня 2001 року, № 637 від 29 липня 2003 року, № 717 від 20 серпня 2003 року, № 391 від 21 квітня 2004 року, № 952 від 15 вересня 2004 року, № 83 від 24 січня 2005 року, № 331 від 21 березня 2005 року, № 92 від 31 січня 2006 року, № 367 від 05 квітня 2006 року, № 1117 від 02 жовтня 2006 року, № 23 від 05 січня 2007 року, № 624 від 08 травня 2007 року, № 1432 від 10 жовтня 2007 року, № 103 від 22 січня 2008 року, № 614 від 18 квітня 2008 року. Згідно з п. 10 Постанови КМУ № 100 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого 08 лютого 1995 року та введеного в дію з 01 січня 1995 року (надалі Порядок або ПКМУ № 100), у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Вказані накази про підвищення заробітної плати, не встановлювали корегуючих коефіцієнтів для розрахунку середнього заробітку при оплаті відпусток виходячи з фінансових можливостей підприємства, але й вони не містили приписів про незастосування п. 10 Порядку. Як слідує з норми п. 10 Порядку він застосовується «у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах) тобто коригування на коефіцієнт підвищення при обчисленні середньої заробітної плати є обов'язковим у таких випадках: відповідно до актів законодавства; за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах). Так, відповідно до п. 3.1.1 розділу 3 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки, сторона власників зобов'язується установити на промислових підприємствах концерну «Укррудпром» мінімальні тарифні ставки робітників першого розряду основної діяльності з нормальними умовами праці залежно від прожиткового мінімуму для працездатної особи у 2005 році не нижче 90% прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, відповідно до п. 3.27 Колективного договору Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» на 2005 рік, ухваленого на конференції трудового колективу 27 січня 2005 року, протягом 2005 року правління зобов'язувалося довести рівень тарифної оплати праці робітників першого розряду з нормальними умовами праці до 90% прожиткового мінімуму. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 2005 рік в розмірі 453 гривні 00 копійок, рівень тарифної оплати праці робітників першого розряду з нормальними умовами праці повинен становити 407 гривень 70 копійок. Наказом по ВАТ «Суха Балка» № 83 від 24 січня 2005 року про підвищення тарифних ставок (окладів) з метою матеріальної зацікавленості працівників, підвищення ефективності виробництва та перевиконання планових завдань були підвищені з 01 січня 2005 року тарифні ставки (оклади) робітників та службовців на відповідні коефіцієнти. Як вбачається з преамбули даного наказу підвищення тарифних ставок (окладів) відбулося виходячи не з вимог актів законодавства, як в інших випадках, чи виходячи з умов колективного договору, а з ініціативи підприємства за погодженням з профспілковими комітетами з метою матеріальної зацікавленості працівників. Натомість, на виконання п. 3.1 розділу 3 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки та п. 3.27 Колективного договору Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» на 2005 рік, відповідно до Спільної постанови адміністрації та профспілкових комітетів № 3 від 18 березня 2005 року, наказом по ВАТ «Суха Балка» № 331 від 24 березня 2005 року встановлено провести з 01 березня 2005 року підвищення тарифних ставок (окладів) всім робітникам та службовцям товариства у 1,2014 рази, без змін положень про оплату праці. Як вбачається з довідки ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» № 2070 від 26 червня 2013 року наданої суду, розмір тарифної оплати праці робітників першого розряду з нормальними умовами праці станом на 31 грудня 2004 року становить 372 гривні 96 копійок. Після підвищення вказаного розміру тарифної оплати праці робітників першого розряду з нормальними умовами праці в 1,2014 рази, згідно до наказу по ВАТ «Суха Балка» № 331 від 24 березня 2005 року, розмір тарифної оплати праці робітників першого розряду з нормальними умовами праці становить 448 гривень 07 копійок, що перевищує розрахунковий розмір тарифної оплати з розрахунку 90% прожиткового мінімуму на 2005 рік. Цей Факт свідчить про безумовне виконання товариством положень п.3.1 розділу 3 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2005-2006 роки та п. 3,27 Колективного договору Відкритого акціонерного товариства «Суха Балка» на 2005 рік. За таких обставин, вважає що вимоги Постанови КМУ № 100 щодо коригування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт їх підвищення не поширюються на підвищення проведене згідно з наказом по ВАТ «Суха Балка» № 83 від 24 січня 2005 року. Необхідно, також відзначити, що скориставшись правом наданим п. 10 Постанови КМУ № 100, а саме можливістю на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригувати заробітну плату та інші виплати виходячи з фінансових можливостей відповідачем видано наказ № 114 від 12 лютого 1996 року в якому визначений порядок застосування коефіцієнтів підвищення при розрахунку середнього заробітку за розрахункові місяці 1995 та 1996 років у зв'язку з чим твердження Позивача про порушення Відповідачем вимог п. 10 Постанови КМУ № 100 при оплаті відпусток які припадають на цей період є безпідставними. Перевіркою підприємства, проведеною 27 вересня 2011 року Територіальною державною інспекцією з праці в Дніпропетровській області, за скаргою [PERSON] встановлено, що останньому визначення середнього заробітку при оплаті відпусток здійснювалося з порушенням п. 10 Порядку, а саме, підприємством при розрахунку середнього заробітку при оплаті відпусток, не було враховано коефіцієнтів підвищення. Подальшою самостійною перевіркою нарахувань з цього питання, ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» було встановлено, що вказаний випадок є непоодиноким. З метою самостійного усунення виявлених порушень, скориставшись нормою та правом, наданим п. 10 Порядку, що дозволяє госпрозрахунковим підприємствам здійснювати коригування заробітної плати та інших виплат виходячи з їх фінансових можливостей генеральним директором ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» з профспілковими комітетами прийнято спільну постанову № 3 від 06 лютого 2012 року, якою встановлено, що при розрахунку заробітної плати за час відпусток за період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року, як працівникам, так і колишнім працівникам, корегуючи коефіцієнти для визначення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів у відповідності з актами законодавства та рішеннями передбаченими колективним договором, розраховуються за формулою: Корегуючий коефіцієнт = 1 + розмір підвищення тарифних ставок та окладів (в частках одиниці) х 0,71. При розрахунку понижуючого коефіцієнту використано такі дані: К пониж. = (П-І) / 3 кор. = (574,8-448,7) / 177,9 = 0,71 де: П = 574,8 млн. грн. - очікуваний розмір чистого прибутку в 2012 році, згідно бюджету підприємства на 2012 рік. І = 448,7 млн. грн. - очікувані витрати на інвестиції, що включають: 47 млн. грн. придбання нового обладнання та устаткування замість зношеного необхідний обсяг заміни для виконання виробничої програми; - 82 млн. грн. Витрати на проведення гірничо-капітальних робіт, в т.ч. для підземного бункера гор. 1420 м. ш. «Ювілейна» необхідний обсяг для 2012 року і підготовка нових рудних площ (забезпечення запасами) на 2013-2020 роки. 18 млн. грн. - Капітальні витрати, пов'язані з охороною праці, промисловою безпекою та екологією; 14 млн. грн. Проект «Збільшення виробничої потужності ш. Фрунзе» збільшення потужності до 2500 тис. тон на рік, прискорення проходки і підвищення безпеки; 38 млн. грн. Проект «Збільшення виробничої потужності ш. «Ювілейна» збільшення потужності до 1270 тис. тон на рік, прискорення проходки і підвищення безпеки; 250 млн. грн. Проект «Розширення сировинної бази за рахунок залучення в розробку покладів магнетитових кварцитів у гірничому відводі підприємства». Проект спрямований на продовження життєдіяльності підприємства (тому що запаси багатої руди на 15-17 років). Загальна вартість проекту на 2012 рік (реалізація до 2015 року) - 425 млн. грн. (У цінах 2008 року); На 2012 рік планувалися початкові етапи: розробка робочого проекту, проведення відновлювальних робіт у стволі, реконструкція підйомних установок, бункерного комплексу. З корегуванням = 177,9 млн. грн. - Очікувані виплати працівникам та колишнім працівникам внаслідок здійсненого перерахунку. Як видно з наданої розшифровки при визначені понижуючого коефіцієнту використовувалися прогнозний показник чистого прибутку (до речі по результатам діяльності за 2012 рік чистий прибуток склав не 574,8 млн. грн., як прогнозувалося, а лише 205,5 млн. грн.) та очікувані витрати, тобто ті прогнозні показники які вказують на фінансову можливість підприємства провести перерахунок. Таким чином, здійснення перерахунку заробітної плати за час відпусток в 2012 році за період з 1995 по 2010 роки, а не виплата поточної, та визначення понижуючого коефіцієнту, для цілей перерахунку, ґрунтується на прогнозних показниках прибутковості та витрат на 2012 рік, оскільки вказаний перерахунок проводиться саме в 2012 році, що цілком узгоджується з нормою п. 10 Постанови КМУ № 100. Необхідно відзначити, що законодавчих актів, методик, застосованої усталеної практики або інших, які б встановлювали критерії визначення рівня фінансового становища та застосовного в таких випадках коефіцієнту не існує. Важливим елементом в даному випадку вважаємо є згода двох суб'єктів - це роботодавця та профспілок. Отже, при визначенні понижуючого коефіцієнта ПАТ «Євраз Суха Балка» та профспілки, виходили з таких чинників, як: Значний період перерахунку, кількість працівників (колишніх і працюючих разом більше 15000 чоловік), План інвестицій на 2012 рік загальну суму коштів яку б необхідно було б виплатити за результатами перерахунку, прогнозні показники цін на продукцію та ринкову тенденцію. При цьому враховувалося також і те, що вказані виплати по перерахункам, в наслідок відволікання значного обсягу коштів можуть негативно вплинути на фінансовий стан ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА», можливість здійснювати подальшу господарську діяльність, своєчасно виплачувати поточну заробітну плату, здійснювати розрахунки з контрагентами за придбані ТМЦ, здійснювати інвестиції у виробництво спрямовані на його модернізацію та безпеку виробництва. Спільна постанова підписана уповноваженими особами трудового колективу ПАТ «Євраз Суха Балка» - головою профспілкового комітету ПМГУ Бурдейним А.М., головою профспілкого комітету НПГУ Третьяковим А.М. з одного боку та генеральним директором ПАТ «Євраз Суха Балка» з іншого, який діяв на підставі протоколу Наглядової ради ПАТ «Євраз Суха Балка» від 03 лютого 2012 року. Відповідно з п. 10.1 Статуту ПАТ «Євраз Суха Балка» в редакції що діяла на час прийняття Спільної постанови, Наглядова рада Товариства є органом який здійснює захист прав акціонерів і в рамках повноважень визначених Статутом та Законом України «Про акціонерні товариства» контролює та регулює діяльність виконавчого органу товариства. Саме цим протоколом наглядової ради Генерального директора уповноважено на вчинення відповідних дій по здійснення перерахунку. На підставі спільної постанови відповідачем видано наказ № 295 від 16 лютого 2012 року, яким визначено порядок дій по здійсненню перерахунку та вказаний наказ містить посилання саме на спільну постанову якою визначено погоджений з профспілками розмір коефіцієнту зменшення. У зв'язку з чим, підписуючи спільну постанову та видаючи наказ № 295 від 16 лютого 2012 року генеральний директор діяв в межах повноважень наданих йому Наглядовою радою товариства та Статутом, а посилання позивача на не видання відповідачем наказу про застосування коефіцієнту коригування нижчого ніж це передбачено відповідними наказами є безпідставним. Позивач вказує, що він не є працівником товариства (на час прийняття спільної постанови) не уповноважував голів профспілок на представництво його інтересів, відповідно її дія не може поширюватися на нього. Дійсно правовий зв'язок між Позивачем, як учасником трудового колективу, та відповідачем втрачений, але спільна постанова прийнята в рамках трудового законодавства діє на підприємстві та вона поширюється як для працівників, так і колишніх працівників без виключення. На користь наведеного свідчить положення ст. 18 КЗпП України за якою, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. Статті 96, 97 КЗпП України, зобов'язують власника або уповноваженого ним орган погоджувати питання, що стосуються оплати праці з профспілками, причому, такі рішення прийняті за погодженням з профспілками поширюються на всіх працівників незалежно від їх участі чи не участі в профспілці. Тому, не залежно від того, чи є працівник або колишній працівник, членом профспілки чи таким не являється, уповноважував він голів профспілок на представництво його інтересів чи ні, профспілка представляє інтереси всіх без винятку працівників, в даному випадку і колишніх, а норми спільної постанови та наказу № 295 від 16 лютого 2012 року, оскільки погоджені з профспілками, поширюються на всіх без винятку працівників та колишніх працівників. В такому випадку, це б суперечило положенням ст. 21, 22 Конституції України, щодо рівності громадян. За таких обставин, посилання відповідача про не уповноваження ним голів профспілок на представництво його інтересів є не обґрунтованим та безпідставним. Також вважає вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в даних правовідносинах не може застосовуватися взагалі, виходячи з наступного. Питання компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу цін на споживчі товари і тарифів на послуги врегульовано ст. 34 Закону України «Про оплату праці», законом від 19 жовтня 2000 рок № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» (за період з 01 січня 2001 року) Згідно з п. 1, 2 Положення № 1427, дія цього Положення поширюється на підприємства, установи та організації усіх форм власності і господарювання і застосовується в усіх випадках порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Згідно з п. 4 Положення № 1427 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100. Згідно з Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. За таких обставин, для застосування Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", та Постанови КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 та Постанови КМУ № 159 від 21 лютого 2001 року є дотримання таких умов: нарахування але невиплата громадянину належних йому доходів (заробітної плати), порушення встановлених строків їх виплати, затримка виплати нарахованих доходів один і більше календарних місяців, зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги, доходи не повинні носити разового характеру. В даному випадку порушення строків виплати заробітної плати не було. Існує лише факт того, що підприємством було порушено порядок визначення середнього заробітку передбачений п. 10 Постанови КМУ № 100, для оплати часу відпусток, а не порушено строки виплати нарахованої заробітної плати. Спірні суми заробітної плати за час відпусток позивачеві не були нараховані взагалі, тобто наступна умова виплати компенсації «нарахування але невиплата громадянину належних йому доходів (заробітної плати)» також не виконується. Оскільки позивачем заявлено вимогу нарахування компенсації щодо оспорюваної суми заробітної плати за час відпусток, а не нарахованої, то вона задоволенню не підлягає просила відмовити в задоволенні позову в частині вимог до 01 серпня 2001 року, заявив про застосування строку звернення до суду відповідно до ст. 233 КЗпП України в редакції, яка існувала до 01 серпня 2001 року. Пояснив, що при звільненні позивачеві були виплачені всі належні з підприємства суми, які існували на момент звільнення. На час звільнення спору про розміри належних працівникові сум не було. Крім того, заперечує проти застосування позивачем при розрахунку заборгованості коефіцієнту 1,2 з 01 січня 2005 року, оскільки підвищення згідно Наказу № 83 відбулося не у випадках, передбачених законом чи колективним договором. Наполягає на застосуванні при визначенні розрахунку Спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року, якою визначено формулу зменшення суми заборгованості при застосуванні коефіцієнтів підвищення, сума недоплати з урахуванням Спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року з урахуванням строку позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що, позивач працював на підприємстві відповідача у період з 07 вересня 1995 року по 28 жовтня 2002 року, в тому числі за час роботи позивача на підприємстві відповідача, наказами по підприємству № 543 від 29 липня 1994 року, № 786 від 31 жовтня 1994 року, № 191 від 28 лютого 1995 року, № 84 від 31 січня 1996 року, № 462 від 28 червня 1996 року, № 522 від 29 липня 1997 року, № 312 від 25 квітня 2000 року, № 1252 від 19 грудня 2001 року, № 637 від 29 липня 2003 року, № 717 від 20 серпня 2003 року, № 391 від 21 квітня 2004 року, № 952 від 15 вересня 2004 року, № 83 від 24 січня 2005 року, № 331 від 21 березня 2005 року, № 92 від 31 січня 2006 року, № 367 від 05 квітня 2006 року, № 1117 від 02 жовтня 2006 року, № 23 від 05 січня 2007 року, № 624 від 08 травня 2007 року, № 1432 від 10 жовтня 2007 року, № 103 від 22 січня 2008 року, № 614 від 18 квітня 2008 року, № 1269 від 30 липня 2008 року, № 1705 від 13 жовтня 2008 року, № 7 від 04 січня 2010 року, неодноразово було підвищено тарифні ставки і посадові оклади працівникам підприємства. За вказаний період позивач неодноразово перебував у відпустках, отримував заробітну плату та йому нараховувалися, та виплачувалася заробітна плата за час відпусток. Спір між сторонами виник з приводу невірного визначення розміру середньої заробітної плати підприємством при нарахуванні відповідачем сум оплати за час відпусток без застосування відповідних коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів по підприємству, що призвело до недоплати заробітної плати за час відпусток позивача у період з 07 вересня 1995 року по 28 жовтня 2002 року. Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України "Про відпустки" порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до підпункту "а" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні дванадцять календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до пункту 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення; на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей (тобто зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану дещо зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє ці підприємства від коригування). Положення Порядку обов'язкові для виконання підприємствами усіх форм власності та господарювання на підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати". Спільною постановою Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ «Євраз Суха Балка» від 06 лютого 2012 року № 3 визнано порушення п.10 Порядку при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПАТ «Євраз Суха Балка» з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року та з метою усунення порушень щодо незастосування коефіцієнтів підвищення заробітної плати при нарахуванні відпускних працівникам у спірні періоди встановлено, що виходячи з фінансових можливостей підприємства при розрахунку заробітної плати за час відпусток за період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року як працівникам, так і колишнім працівникам, коригуючи коефіцієнти для визначення заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідності з актами законодавства та рішеннями, передбаченими колективним договором, розраховується за формулою: коригуючий коефіцієнт = 1+ розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів ( в частках одиниці) х 0,71). При вирішення вимог про заборгованість по оплаті часу відпусток суд виходить з наступного розрахунку: Відпустка за період серпень 1996 року - вересень 1996 року: Відкоригований заробіток позивача за період, що передував відпустці з урахуванням коефіцієнту 2,50 згідно наказу № 84 від 31 січня 1996 року, коефіцієнту 1,5 згідно наказу № 462 від 28 червня 1996 року, складає 6888 гривень 84 копійки, кількість розрахункових днів 325, кількість днів відпустки - 67; фактично виплачена сума відпускних - 736 гривень 15 копійок, розрахункова - 1420 гривень 16 копійок (6888,84 грн. : 325 дн. Ч 67 дн. = 1420,16 грн.), сума недоплати заробітної плати за час відпустки - 684 гривні 01 копійка (1420,16 грн. - 736,15 грн. = 684,01 грн.). Відпустка за період лютий 1997 року - березень 1997 року: Відкоригований заробіток позивача за період, що передував відпустці з урахуванням коефіцієнту 1,5 згідно наказу № 462 від 28 червня 1996 року, складає 4678 гривень 58 копійок, кількість розрахункових днів 355, кількість днів відпустки - 33; фактично виплачена сума відпускних - 388 гривень 08 копійок, розрахункова - 434 гривні 91 копійка (4678,58 грн. : 355 дн. Ч 33 дн. = 434,91 грн.), сума недоплати заробітної плати за час відпустки - 46 гривень 83 копійки (434,91 грн. - 388,08 грн. = 46,83 грн.). Відпустка за період серпень 1997 року - вересень 1997 року: Відкоригований заробіток позивача за період, що передував відпустці з урахуванням коефіцієнту 1,15 згідно наказу № 522 від 29 липня 1997 року, складає 5605 гривень 02 копійки, кількість розрахункових днів 355, кількість днів відпустки - 33; фактично виплачена сума відпускних - 482 гривні 79 копійок, розрахункова - 521 гривня 03 копійки (5605,02 грн. : 355 дн. Ч 33 дн. = 521,03 грн.), сума недоплати заробітної плати за час відпустки - 38 гривень 24 копійки (521,03 грн. - 482,79 грн. = 38,24 грн.). Разом сума заборгованості по заробітній платі за час відпусток позивача по спірним відпусткам за період серпень 1996 року - вересень 1996 року, лютий 1997 року - березень 1997 року, серпень 1997 року - вересень 1997 року, становить - 769 гривень 08 копійок із розрахунку: (684,01 грн. + 46,83 грн. + 38,24 грн. = 769 гривень 08 копійок). Враховуючи, що представник позивача погодився з нарахованими сумами відповідачем без врахування спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року відпустки за періоди травень 1998 року в розмірі 02 гривні 70 копійок, липня-вересня 2000 року в розмірі 323 гривні 07 копійок, березень-квітень 2001 року в розмірі 14 гривень 02 копійки, вересень-жовтень + компенсація 2002 року в розмірі 157 гривень 90 копійок, усього в сумі 497 гривень 69 копійок із розрахунку (02,70 грн. + 323,07 грн. + 14,02 грн. + 157,90 грн. = 497 гривень 69 копійок) тому підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості по заробітній платі за час відпусток позивача по спірним відпусткам в сумі - 769 гривень 08 копійок та нарахованою відповідачем сумою заборгованості по відпусткам з якими погодився представник позивача без урахування спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року в сумі 497 гривень 69 копійок усього в сумі - 1266 гривень 77 копійок із розрахунку (769,08 грн. + 497,69 грн. = 1266 гривень 77 копійок). Обґрунтування відповідача щодо незастосування вказаних коефіцієнтів суперечить вимогам п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", змістом якого передбачено право госпрозрахункових підприємств здійснювати коригування заробітної плати з урахуванням фінансових можливостей, але не звільняє ці підприємства від необхідності такого коригування. Заява представника відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки суд вважає, що позивач дізнався про порушення свого права лише зі Спільної постанови Генерального директора та профспілкових комітетів від 06 лютого 2012 року і одразу ж звернувся до суду за захистом своїх прав в березні 2012 року, а отже позивачем не пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України. Вирішуючи питання щодо застосування Спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року Генерального директора ПАТ "Євраз Суха Балка" та профспілкового комітету та застосування коригуючого коефіцієнту до розрахунку суми недоплаченої заробітної плати за час відпусток суд виходить з наступного. Виходячи зі змісту п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, госпрозрахунковим підприємствам і організаціям надано право коригування заробітної плати та інших виплат з урахуванням їх фінансових можливостей. Міністерство праці та соціальної політики України в своєму листі від 03 серпня 2005 року № 18-441-1 також роз'яснило, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Протоколом засідання Наглядової ради ПАТ «Євраз Суха Балка» від 03 лютого 2012 року, в межах повноважень. Передбачених Статутом, вирішено надати згоду генеральному директору ПАТ «Євраз Суха Балка» на проведення перерахунку та виплати заробітної плати за час відпусток працівникам та колишнім працівникам ПАТ «Євраз Суха Балка» за зверненням за період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року. Зазначено про необхідність погодження строків та порядку такої сплати з профспілковими комітетами у встановленому порядку. Генеральним директором ПАТ "Євраз Суха Балка" погоджено застосування понижуючого коефіцієнту у Спільній постанові № 3 від 06 лютого 2012 року з головами профспілкових комітетів, а отже вказаний документ носить погоджувальний характер і не є рішенням уповноваженого органу відповідача. Жодного рішення про встановлення коефіцієнту 0,71 оформленого належним чином ПАТ «Євраз Суха Балка» суду не надано, на відміну від діючих під час відпусток позивача Наказів про підвищення тарифних ставок та посадових окладів за період 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року. Зі змісту Розрахунку понижуючого коефіцієнту до розміру коригування середньої заробітної плати, вбачається, що коефіцієнт 0,71 розраховано ПАТ «Євраз Суха Балка» з урахуванням очікуваного розміру чистого прибутку в 2012 році, очікуваних затрат на інвестиції та очікуваних затрат на виплату коригування середньої заробітної плати за період з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року. При цьому, відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст.24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Однак на час розгляду справи в суді ПАТ «Євраз Суха Балка» не доведено необхідності застосування саме такого розміру коригування та неможливості виплатити позивачу спірні суми недоплати, необґрунтовано жодним чином фінансового стану підприємства, отже суд не знаходить підстав для застосування Спільної постанови № 3 від 06 лютого 2012 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі. Так, компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці", Закону від 19 жовтня 2000 року "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та ІІостановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація в разі затримки заробітної плати передбачена законодавством за обов'язкової умови її нарахування. При цьому з матеріалів справи убачається, що вказані в позові суми не були нараховані на момент звернення до суду з позовом позивачу, який на цей час до суду із заявою відповідно до п.1.2 Спільної постанови також не звертався. Спір виник з приводу визначення розміру середнього заробітку для оплати відпустки відповідно до п. 10 Порядку. Таким чином, до виниклих правовідносин не застосовуються положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати", оскільки за правилами, визначеними статтею 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. За відсутності наявності умови для компенсації - нарахованої та не виплаченої заробітної плати, вказана відповідальність у вигляді виплати компенсації не настає. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача на користь держави сума судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial