Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач 10.02.2021 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачівсолідарно заборгованість за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання за період з 01.05.2010 по 31.12.2020 в сумі 62521,33 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачам надавались зазначені комунальні послуги, однак вонизобов`язання по їх оплаті не виконали належним чином, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справиповідомлялись належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову. [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову. На підтвердження своїх заперечень надала докази. Враховуючи викладене, суд на підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) судовий розгляд здійснює за відсутності сторін, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. В судових засіданнях, проведених у справі, сторони висловили свої позиції по суті позовних вимог. Так, представник позивача на позові наполягав, посилаючись на те, що відповідачам комунальні послуги надавались в повному обсязі. Щодо надання опалення, вважає, що відповідальність позивача при наданні тепла встановлена до стіни будинку, неналежне обслуговування внутрішніх мереж є відповідальністю балансоутримувача будинку, який проводить перерахунок заборгованості при ненаданні послуг. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях пояснила, що проти позову заперечує, оскільки через фінансові труднощі не сплачувала комунальні послуги, працювала за кордоном. Позивач послуги надавав неналежним чином, були періоди без опалення і гарячої води, на письмові звернення Концерн МТМ не реагував. Заперечує, оскільки розрахунки заборгованостівважає необґрунтованими, зокрема за гарячою водою, отжевідповідач має водонагрівач, гарячою водою не користується, однак позивач безпідставно нарахував заборгованість і не проводить її перерахунок. Відповідач стверджує, що комунальні послуги позивачем не надавались. Відповідачем [PERSON] наданий відзив, з якого випливає, що відповідач заперечує проти позову, просить застосувати строки позовної давності. Вказує, що співвідповідач [PERSON] несе окрему відповідальність за боргами перед позивачем. Вважає, що позивач не переуклавдоговір про надання комунальних послуг, що є порушенням прав споживача. Також відповідач вказує, що неодноразово зверталась з одноособовими і колективними скаргами з приводу ненадання послуг, однак вони позивачем проігноровані. В середині грудня 2019 і 2020 роках опаленняв будинку не було, перерахунок не проведений. Гаряче водопостачання надається неналежним чином. Враховуючи вказане, відповідач зверталась до позивача із заявою про відокремлення від централізованого опалення посилаючись на свободу договору. Просить суд у задоволенні позову відмовити, зробити два особистих рахунки на кожного із власників та провести перерахунок заборгованості, враховуючи неустойку за ненадання послуг та компенсацію за перевищення строків проведення аварійно- будівельних робіт. Позивачем надана відповідь на відзив і додаткові пояснення до позовної заяви, відповідно до яких, відповідачі як власники повинні сплачувати за надані комунальні послуги. Щодо нарахування заборгованості за гаряче водопостачання вказано, що відповідно до ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється за рахунок власників таких вузлів, якщо інше не встановлено законом або договором, а тому, на думку позивача, власники несуть відповідальність за утримання лічильника гарячої води. З грудня 2018 року позивач у рахунках на сплату комунальних послуг попереджав про необхідність проведення періодичних повірки квартирних лічильників гарячої води. У разів ігнорування квартирний прилад обліку знімаєтьсяз комерційного обліку, після чого споживачам період повірки продовжується, однак нарахування заборгованості проводиться відповідно до п.15 Правилнадання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, тобто за середньомісячними показниками засобів обліку за попередні три місяці. Позивачем у 2018-2019 роках надавались відповіді на скарги з приводу ненадання послуг з опалення, відповідно до яких опалення за місцем проживання відповідачів розпочато у встановлені рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради строки, безпосередньо на будинок по [ADDRESS] . Нарахування за послугу з централізованого опалення проводиться з дати фактичного надання послуги згідно інформації управителя житлового будинку щодо фактичної дати надання послуги на будинок за повідомленням керуючої компанії. Заборгованість за опалення нараховується за показникамивстановленого приладу обліку теплової енергії, про що надані відповідні документи. Дослідивши матеріали справи, а також вивчивши поданий відповідачами відзив, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. [PERSON] і [PERSON] відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власникамипо Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] , і є споживачами послуг, які надаються позивачем за вищезазначеною адресою. 05.04.2011 року між відповідачем [PERSON] та Концерном «МТМ» укладений договір про надання послуг, відповідно до якого позивач зобов`язався надавати послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживачі своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Між сторонами виникли договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг. Факт несення позивачем витрат, пов`язаних з наданням комунальних послуг також підтверджується: відкритим особовим рахунком № [NUMBER] , відповідно до якого Концерном «МТМ» надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартирі за вищевказаною адресою, історієюнарахувань і оплат з централізованого опалення і гарячого водопостачання, письмовими відповідями Концерну МТМ від 09.11.2018 №973/04, від 21.11.2018 №1011/04 про подання 04.11.2018 і у 2019 році опалення на будинок за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради від 01.11.2018 №511, від 24.10.2019 № 441 «Про початок опалювального сезону», Актом прийому в експлуатацію приладу обліку теплової енергії від 05.10.2016 за адресою: [ADDRESS] і гарантійного талону на зазначений теплолічильник, Актом про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік від 29.11.2019 і гарантійного талону на зазначений теплолічильник. Зазначені докази в сукупності підтверджують реальне надання споживачамзазначених послуг. Випискою з особового рахунку по квартирі, розрахунком суми заборгованості за послуги, встановлено, що за період з 01.05.2010 по 31.12.2020за вказаною адресоюрахується заборгованість з централізованого опалення і постачання гарячої води в сумі 62521,33 грн. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії і гарячої води, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», Цивільним Кодексом України (далі ЦК), а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі Правила) та Договором про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води від 05 квітня 2011 року. Відповідно до ст. 509 ЦК, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст.ст.7,8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно із ст.ст.322,360 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 3 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з п.п.18,20 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно із ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.610,611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Враховуючи положення ст..ст.317,322,360 ЦК України суд приходить до наступних висновків. Непроживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг (постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц (провадження № 61-2066св19)). Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц). При цьому суд виходить з того, що квартира відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку і підключена до єдиної мережі централізованого опалення і постачання гарячої води, безперервну роботу і обслуговування якої забезпечує позивач. Ці послуги у зазначений період надавалися і споживалися. Факт отримання вказаних послуг відповідачами не спростований, докази того, що у квартирі відсутнє (відключене у встановленому порядку) централізоване опалення (гаряче водопостачання) відсутні, за спожиті послуги відповідно до особового рахунку позивачем нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі їх оплату в повному обсязі не здійснювали. З огляду на те, що відповідачі від надання комунальних послуг у встановленому порядку не відмовилися, тому зобов`язані нести витрати по утриманню свого майна (квартири) як власники, в тому числі з надання послуг по його обігріву і забезпеченню гарячою водою. Таким чином, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з центрального опалення та постачання гарячої води покладається на власників майна незалежно від місця проживання власника. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання послуг і наявності перед ним заборгованості, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Разом з тим, позовна заява не підлягає задоволенню в поновному обсязі, виходячи з наступного. Відповідачамизаявлено про застосування строків позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256ЦК). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257ЦК). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261ЦК). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. З огляду на те, що договором про надання послуг, укладеним між сторонами, визначенийтермін внесення платежів до 20 числа кожного місяця (пункт 9), наступного за розрахунковим, то саме з наступного дня починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Як випливає з наданого розрахунку заборгованості по особистому рахунку № [NUMBER] , за останні три роки до дати звернення до суду оплата за надані комунальні послуги відповідачами не здійснювалась, останнього разу оплата за комунальні послуги була в лютому 2013 року в сумі1700 грн. За грудень 2017 року відповідачі повинніздійснити оплату до 20.01.2018, отже з 21.01.2018 розпочався перебіг позовної давності за вказаним місячним платежем, який закінчився 21.01.2021. З огляду на те, що позивач звернувся до суду з позовом 10.02.2021, підстави для зупинення або переривання строку позовної давності не встановлені, суд приходить до висновку, що за період з 01.05.2010 по 31.12.2017 року сплинули строки позовної давності, а тому за цей період у задоволенні позову необхідно відмовити. За таких обставин, стягнення з відповідачів підлягає сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2018 по 31.12.2020. При цьому суд не приймає доводи відповідача про ненадання послуг з опалення в грудні 2018 і 2019 роках. Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №284 від 27.07.2004 «Про передачу зовнішніх мереж тепло-, водопостачання», межею балансової та експлуатаційної відповідальності між Концерном МТМ і управителями об`єктів житлового господарства всіх форм власності є зовнішня поверхня стін будівель. Утримання житлового будинку та технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи централізованого опалення житлового будинку, в тому числі доведення опалення до квартири, відносить до компетенції управителя житлового будинку. Таким чином, відповідальними за відсутність тепла в конкретних квартирах є балансоутримувачі будинку (Керуючи компанії, ЖБК, ОСББ, тощо). Нарахування за послуги опалення проводиться з дати фактичного надання послуг згідно інформації управителя житлового будинку щодо фактичної дати надання послуги на будинок, яка надається Концерну МТМ, і обраховується відповідно до показників лічильника. Таким чином, позивач виконав в повному обсязі свій обов`язок щодо надання теплової енергії для опалення будинку. Перерахунки через відсутність тепла в квартирах на старті опалювального сезону здійснюються за рахунок керуючої компанії. Доводи відповідача з приводу безпідставного нарахування заборгованості за надання послуг з гарячого водопостачання заслуговують на увагу. Так, у квартирі відповідачів встановлений лічильник обліку гарячої води,що не заперечується сторонами. У зв`язку із встановленням лічильнику гарячої води відповідачам з грудня 2012 року рахунки за надання послугиіз гарячого водопостачання не виставляються і заборгованість не нараховувалась, що підтверджено розрахунком заборгованості. Через не проведення повірки лічильнику позивач починаючи з лютого 2019 року почав нараховувати відповідачам заборгованість з гарячого водопостачання згідно із середньомісячними показниками засобів обліку за попередні місяці. Відповідач з цією заборгованістю не погоджується, оскільки гарячою водою не користується, має водонагрівач. З приводу повірки лічильника зверталась до позивача, що підтверджується відповідною заявою. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 05.09.2018 року звернулась до Концерту МТМ із заявою про необхідність повірки лічильника гарячої води, що підтверджується заявою вх.№1725 від 06.09.2018. За твердженнями відповідача відповідь на зазначену заяву позивачем не надана. 05 квітня 2011 року між [PERSON] та Концерном «МТМ» укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до якого зазначено засоби обліку гарячої води та теплової енергії. Згідно з пп. 10 п.16 договору споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку гарячої води, у тому числі демонтаж, транспортування, монтаж. Відповідач зобов`язаний згідно з пп. 4 п. 19 вказаного договору контролювати установлені міжповіркові інтервали. Відповідно до договору праву позивача кореспондується обов`язок відповідача проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Відповідно до статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630). Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства. Таким чином, покладення обов`язку здійснювати повірку, обслуговування та ремонт лічильника на власника засобів обліку не відповідає вимогам законодавства і умовам укладеного договору між сторонами, оскільки проведення періодичної повірки, обслуговування засобів обліку, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж повинен здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, тобто Концерну МТМ. Судом встановлено, що Концерн МТМ не контролювало міжповіркові інтервали і не забезпечило проведення повірки встановленого у квартирі відповідачів лічильника гарячої води, незважаючи на письмові звернення відповідача, крім того здійснило нарахування заборгованості за гарячу воду згідно з діючими нормативами споживання. У пункті 10 Правил № 630 вказано, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання (абзац п`ятий пункту 15 Правил № 630). Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у квартирі обліку води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню. Непроведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживачів. Оскільки заборгованість за водопостачання гарячої води виникла у відповідачів у зв`язку з нарахуванням оплати за послуги згідно з діючими нормативами споживання, а не за показаннями засобу обліку гарячої води, що суперечить пункту 10 Правил № 630, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання за період з 01.02.2019 по 31.12.2020 заявлені передчасно і задоволенню не підлягають. Стягнення заборгованості можливо після врахування показників обліку гарячої води і проведення перерахунку заборгованості. За таких обставин, стягненню з відповідачів підлягає лише сума заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 в розмірі 26853,89 грн. Позивач просить стягнути заборгованість з відповідачів в солідарному порядку. Як зазначалось квартира за адресою: [ADDRESS] , де надавались комунальні послуги, на праві приватної власності належить відповідачам: [PERSON] і [PERSON] по 1/2 частки власності. Відповідно до ст. 360 ЦК співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 541 ЦК визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Отже, враховуючи зазначені положення закону, суд дійшов висновку, що кожен з співвласників відповідно до своєї частки повинен окремо нести відповідальність і заборгованість підлягає стягненню з кожного в частках. Оскільки, відповідачі [PERSON] і [PERSON] є власниками 1/2 частки квартири, а розмір заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 року складає 26853,89 грн, то з відповідачів підлягає стягненню заборгованість порівну в сумі 13426,95 грн з кожного, що відповідає рівню відповідальності відповідно до їх частки власності. Вимоги відповідача щодо розділу особистих рахунків, проведення перерахунку заборгованості, враховуючи неустойку за ненадання послуг та компенсацію за перевищення строків проведення аварійно - будівельних робітрозгляду не підлягають, оскільки заявлені в порушення положень ст.ст. 4,13,174,175 ЦПК і не в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно частини першої статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 975 грн(2270грнх 26853,89 грн/ 62521,33 грн).

Outcome: partial