Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач 1) та приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] (надалі - відповідач 2) про визнання недійсним свідоцтва про право власності. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.05.2004 року між [PERSON] і [PERSON], що діяли спільно з однієї сторони, та [PERSON] і його дружиною [PERSON], що діяли спільно з другої сторони, було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 05.05.2004р. (в реєстрі за №2514). Після укладення, підписання і посвідчення договору придбану квартиру позивачу та його дружині було передано попередніми власниками. Право приватної власності позивача та його дружини на вищевказану квартиру було зареєстровано, про що ОДК ЛОР «БТІ та ЕО» видано витяг від 02.06.2004р. під №3736304 (реєстраційний номер 5650784). У зв'язку із укладенням і виконанням договору купівлі - продажу від 05.05.2004р. у позивача та його дружини [PERSON] виникло право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Наявності у продавців ([PERSON] і [PERSON].) на момент вчинення договору від 05.05.2004р. права на квартиру підтверджується правовстановлюючими документами: дублікатом свідоцтва №11264 від 21.12.1993р. про право власності на квартиру, виданого 27.04.2004р., і свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих п'ятою Львівською державною нотаріальною конторою 29.04.2004р. При укладенні спірного договору купівлі - продажу нотаріусом [PERSON], яка посвідчувала цей договір, було дотримано вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом №20/5 від 03.03.2004р., зокрема на підставі поданих документів, було встановлено право власності і належність продавцям ([PERSON] і [PERSON].) квартири [ADDRESS]. Позивачу стало відомо про те, що до продажу квартири йому вона знаходилась під арештом у зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань перед ПАТ «Фольксбанк» (на той момент - ВАТ «Електрон Банк»). Проте до моменту продажу і укладення договору від 05.05.2004р. [PERSON] свої зобов'язання перед банком виконав в повному обсязі, про що зокрема свідчить письмове підтвердження виконавця відділу ДВС Франківського РУЮ м. Львова, у зв'язку із задоволенням [PERSON] вимог стягувача (ПАТ «Фольксбанк»), було знято арешт з квартири [ADDRESS]. Відсутність заборони на відчуження на момент продажу було встановлено нотаріусом [PERSON], яка 05.05.2004р. посвідчувала договір. 26.12.2008р. позивачу стало відомо про те, що 16.10.2001р. між відділом ДВС Франківського РУЮ у м. Львові та ПСП «Л-ВІС» було укладено договір, згідно із яким останнє зобов'язувалося реалізувати заставлене майно (квартиру [ADDRESS]) при примусовому виконанні виконавчого листа Франківського районного суду м. Львова від 31.10.2000р. у справі №2-170. Позивачу також стало відомо про те, що 26.02.2002р. відбулися аукціонні торги товарної біржі ПСП «Л-ВІС», на яких відповідач 1 [PERSON] стала переможцем торгів з придбання квартири [ADDRESS] На підставі акту про ці аукціонні торги від 12.03.2002р. відповідач 1 одержала свідоцтво про право власності ВАВ №455097 від 13.11.2002р., видане приватним нотаріусом [PERSON] Вважає, що свідоцтво про право власності №455097 від 13.11.2002р., видане приватним нотаріусом [PERSON] безпідставно і в порушення закону, а відтак є недійсним. Просить суд визнати недійсними протокол проведення аукціону №4 від 26.02.2002р., акт про аукціонні торги від 12.03.2002р. і свідоцтво про право власності № ВАВ 455097 від 13.11.2002р., видане приватним нотаріусом [PERSON] В подальшому позивачем була подана заява про зміну позовних вимог в порядку ст. 31 ЦПК України. Згідно даної заяви позивач просить визнати недійсними аукціонні торги від 26.02.2002р. з продажу квартири [ADDRESS], результати яких оформлені протоколом проведення аукціону №4 від 26.02.2002р. і актом про аукціонні торги від 12.03.2002р., визнати недійсним свідоцтво про право власності № ВАВ 455097 від 13.11.2002р., видане приватним нотаріусом [PERSON] [PERSON] В судовому засіданні позивач дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, підтримав позовні вимоги, просить їх задоволити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову, вважає його безпідставним. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечив проти позову, вважає його безпідставним, В судовому засіданні третя особа [PERSON] дала поясненя аналогічні викладеним в позовній заяві, підтримала позовні вимоги, просить їх задоволити. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] заперечив проти позову. Просить відмовити в позовних вимогах. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку , що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на нижченаведене. 09 лютого 1994 року, між [PERSON], який діє від свого імені і від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON], іменовані далі як «заставодавці» та АК «Електрон - Банк», іменований далі як «заставодержатель», укладено договір застави, у відповідності до якого в забезпечення своєчасної оплати суми грошей, зазначеної в п.1 даного договору, заставо давці заставляють належну їм квартиру на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №11264, виданого 21.12.1993р. Львівською міською адміністрацією. Квартира, що знаходиться в [ADDRESS], знаходиться у власності громадян, зазначених в договорі, яка передається заставодержателю без права користування нею до повного розрахунку за договором позики. Відповідно до п. 6 договору застави, у випадку невиконання боржником зобов'язань по договору грошової позики, «заставодержатель» має переважне право отримати задоволення від вартості заставленої квартири перед іншими кредиторами. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20.10.2000р. у справі №2-170 за позовом АКБ «Електрон - Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором грошової позики №001-94 від 04.02.1994р. та виселення з квартири [ADDRESS], позов задоволено частково, а саме вирішено стягнути з [PERSON] на користь АКБ «Електрон - Банк» 67 548 грн., в задоволенні позовних вимог в частині виселення відмовлено. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2001 року змінено спосіб виконання рішення суду по справі за позовом АК "Електрон Банк" до [PERSON] шляхом стягнення грошових сум в розмірі 67548 грн. в користь АК "Електрон Банк" та 1675, 48 грн. держмита в дохід держави за рахунок коштів отриманих від реалізації квартири [ADDRESS]. 16 жовтня 2001 року між відділом ДВС Франківського РУЮ у м. Львові та приватним спеціалізованим підприємством «Львівські Виробничі та Інвестицінй Системи» (ПСП „Л-ВІС") було укладено договір №А-21 про підготовку до реалізації та реалізацію заставленого майна на аукціоні, предметом якого є здійснення сторонами дій, пов'язаних з підготовкою до реалізації та реалізацією заставного майна, при примусовому виконанні виконавчого листа по справі №2-170 від 30.10.2000 року, виданого Франківським районним судом м. Львова, про стягнення з [PERSON], заборгованості вартості заставленого майна - квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить на праві приватної власності громадянину [PERSON], на користь АК «Електрон - Банк», відповідно до договору грошової позики від 04.02.1994р., шляхом його продажу на аукціоні в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження», «Про державну виконавчу службу», Положенням «Про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна», тимчасового Положення «Про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», іншими нормативно - правовими актами та цим договором. 26 лютого 2002 року були проведені аукціонні торги, відповідно до протоколу №4 проведення яких переможцем стала [PERSON] Відповідно до Акту про аукціонні торги, затвердженого начальником ВДВС Франківського РУЮ у м. Львові 12 березня 2002 року, переможцем таких стала [PERSON], якій 13 листопада 2002 року приватним нотаріусом [PERSON] видане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], а 19 листопада 2002 року реєстраційне посвідчення ОДК ЛОР «БТІ та ЕО». Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 березня 2004 року задоволено заяву [PERSON] та [PERSON], встановлено факт належності на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] по 1/4 частині квартири [ADDRESS] та встановлено факт спадкоємництва заявників та прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] 27 квітня 2004 року видано дублікат свідоцтва про право власності №11264 на квартиру від 21 грудня 1993 року, відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] На підставі дублікату свідоцтва про право власності на квартиру на [ADDRESS] та рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 березня 2004 року, [PERSON] та [PERSON] 29 квітня 2004 року П'ятою Львівською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON], а 30 квітня 2004 року реєстраційне посвідчення ОДК ЛОР «БТІ та ЕО». У відповідності до свідоцтв про право на спадщину за законом від 29 квітня 2004 року, [PERSON], [PERSON], які проживають в [ADDRESS], є спадкоємцями 1/2 частини спадкового майна [PERSON], яка померла [INFO] року. У відповідності до свідоцтв про право на спадщину за законом від 29 квітня 2004 року, [PERSON], [PERSON], які проживають в [ADDRESS], є спадкоємцями 1/2 частини спадкового майна [PERSON], який помер [INFO] року. 5 травня 2004 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON], [PERSON] відчужили [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] за 230550 гривень. Як вбачається з матеріалів, аукціонні торги 26 лютого 2002 року були проведені у відповідності до положень Закону України „Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції №74/5 від 15 грудня 1999 року. Кошти, в сумах 4370 гривень, як реєстраційний внесок для участі в аукціонних торгах 12.02.2002 року, та 43600 гривень за куплену квартиру [ADDRESS] 06.03.2002 року були внесені [PERSON] на розрахункові рахунки ПСП „Л-ВІС", що підтверджено копіями квитанцій та визнано ПСП „Л-ВІС". Належних доказів про те, що ухвалу суду від 18.02.2002 року про заборону проводити будь-які дії щодо відчуження спірної квартири відділ ДВС Франківського РУЮ м. Львова отримав 19.02.2002 року, не надано та не встановлено. Аукціонні торги 26 лютого 20002 року організатором (відділом ДВС Франківського РУЮ) відмінені не були, а акт про аукціонні торги, затверджений начальником ВДВС Франківського РУЮ 12 березня 2002 року. А отже [PERSON] на законних підставах придбала спірну квартиру та отримала свідоцтво про право власності № ВАВ 455097 від 13.11.2002р., видане приватним нотаріусом [PERSON], тобто стала власником даної квартири. У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та в статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2006 року скасовано рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 березня 2004 року, а заяву [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду. Суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] станом на 05 травня 2004 року не були власниками спірної квартири, правовстановлюючі документи на яку вони отримали на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 березня 2004 року, яке скасоване, як незаконне, тобто не були наділені правом продажу даної квартири, власником якої була [PERSON] В тому разі, коли пропущено, передбачений статтями 257-258 ЦК строк загальної або спеціальної позовної давності, а право не порушене, у задоволенні позову має бути відмовлено саме з цих підстав. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed