Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

22 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Дзержинськвугілля», в якому ставить питання про стягнення з Державного підприємства «Дзержинськвугілля» на його користь у відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, 150000грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що працював у відповідача у ВП «Шахта Торецька» і 16.04.2014р. був звільнений за станом здоров'я у зв'язку з отриманим професійним захворюванням. У відповідності до висновку обласної профпаталогічної медико-соціальної експертної комісії від 15.04.2014 року за №492753 йому встановлено 35% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності у зв'язку з отриманим професійним захворюванням. Через отримання професійного захворювання спричинено моральну шкоду, яка полягає у погіршені фізичного стану, неможливості як раніше виконувати роботу по господарству, що перешкоджає нормальній життєдіяльності. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні. Зазначив, що через отримане захворювання має проблеми зі здоров'ям, вважає себе неповноцінною людиною. Представник відповідача Колосов В.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Зазначив, що моральна шкода у суді позивачем не доведена. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач з травня 2005р. по квітень 2014р. перебував у трудових правовідносинах з ДП «Дзержинськвугілля»», де працював у відокремленому підрозділі «Шахта Торецька», що підтверджується записами в його трудовій книжці. Висновком лікарсько-експертної комісії за №338/370 від 26.02.2014р (а.с.12) йому встановлений діагноз основний: хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології, друга стадія помірний перебіг. Ускладнене легеневою недостатністю першого-другого ступеню. Захворювання професійного характеру, встановлене вперше. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.03.2014р., захворювання виникло з причин умов виробництва - запиленості повітря. Згідно довідки серії 10АА за №243329 від 15.04.2014р. Донецькою обласною профпаталогічною МСЕК у зв`язку з захворюванням встановлений ступень втрати професійної працездатності 35% за сукупністю де 5% каліцтво 2006р. і 30% захворювання 2014р. по 15.04.2015р. (а.с.3). У квітні 2014р. він був звільнений з підприємства в зв'язку з виявленим профзахворюванням за п.2 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством . Згідно частини 1 ст. 9 Закону України "Про охорону праці" (в редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, а саме підпунктом "е" пункту 1 частини першої ст. 21, частиною 3 ст. 28 передбачався обов'язок Фонду у разі настанні страхового випадку відшкодувати заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я грошову суму за моральну шкоду. Проте Законом України "Про внесення змін до закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 лютого 2007 року № 717-V, який набув чинності 20 березня 2007 року, з Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключені підпункт "е" пункту 1 частини першої ст. 21, частиною 3 ст. 28, які передали обов'язок Фонду у разі настанні страхового випадку відшкодувати заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я грошову суму за моральну шкоду. З часу внесення зазначених змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" , тобто з 20 березня 2007 року, спеціальний закон щодо відшкодування працівнику моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоров'я на виробництві відсутній, а тому до цих правовідносин повинен застосовуватися спеціальний закон, яким є ст. 237-1 КЗпП України. Правомірність застосування судом цієї норми підтвердив Конституційний Суд в своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008, в якому зазначено, скасування права застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не порушило право цих громадян на відшкодування моральної шкоди, оскільки статтею 1167 Цивільного Кодексу України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з 15.04.2014р., а саме з часу встановлення йому стійкої втрати працездатності, тобто вже після внесення відповідних змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", а тому правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної йому ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, регулюються саме ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до частини 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що саме через небезпечні умови праці позивач отримав захворювання. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров'я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та у моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного стану життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу встановлена стійка втрата працездатності на 30% Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, неможливість ведення попереднього способу життя. Разом з тим, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000грв. суд визнає завищеною. З врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial