Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Карпати" про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації прав оренди земельних ділянок. В судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позові та відповіді на відзив та просить їх задовольнити. Позивачем подано відповідь на відзив. В судовому засіданні представник відповідача змінені позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позов та запереченні, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представником відповідача подано відзив на позов та заперечення. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності із ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закону) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В силу ч..1, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що орендодавець [PERSON] згідно нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 листопада 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №863, прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у вигляді земельної ділянки площею 2,6734 га., кадастровий номер [NUMBER] , розташованої на території Мужилівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області. Згідно нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 листопада 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №862, орендодавець [PERSON] прийняв спадщину за законом після смерті своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , у вигляді земельної ділянки площею 2,5377 га., кадастровий номер [NUMBER] , розташованої на території Мужилівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області. Виходячи із аналізу вищезазначених правових норм, суд вважає, що відсутність державної реєстрації права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] відповідно до Закону, не є обставиною, яка вказує на відсутність права особи, в даному випадку спадкодавця [PERSON] , на вказане майно, оскільки вищезазначене спадкове майно належало [PERSON] з часу відкриття спадщини, тобто після смерті [PERSON] - з 16 травня 2016 року, а після смерті [PERSON] - з 09 січня 2016 року. Встановлено, що оспорювані договори оренди земельних ділянок укладені між [PERSON] та відповідачем 15 вересня 2017 року. Частиною 1 ст.761 ЦК України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Згідно ч.2 ст.760 ЦК України предметом договору найму можуть бути майнові права. Право власності на земельні ділянки площею 2,6734 га., кадастровий номер [NUMBER] та площею 2,5377 га., кадастровий номер [NUMBER] , у [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації цього права, а саме: з 02 листопада 2017 року, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованими 02 листопада 2017 року державним нотаріусом Монастириської державної нотаріальної контори. Встановлено, що право оренди вказаних земельних ділянок на підставі укладених між [PERSON] та відповідачем договорів оренди землі, було зареєстровано уже після набуття права власності на вказані земельні ділянки гр. [PERSON] , а саме 24 листопада 2017 року, що видно із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, сформованих державним реєстратором Кухаришин Н.С. 24 листопада 2017 року. Строк дії вказаних договорів оренди до 24 листопада 2024 року, тобто 7 років починаючи з моменту державної реєстрації права оренди. Положенням ст.17 Закону України "Про оренду землі" визначено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Строк дії договору оренди земельної ділянки починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення. За змістом ст.17 Закону України "Про оренду землі", яка підлягає застосуванню до договору оренди земельної ділянки згідно з вимогами статті 792 ЦК України, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації. Набранням договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір як підстава виникнення правовідносин, виражена (оформлена) у письмовій формі, в якій зафіксовані умови договору, породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №532/384/16-ц. Судом встановлено, що [PERSON] ні з часу укладення ним договорів оренди земельних ділянок, тобто з 15 вересня 2017 року, ані з часу набуття права власності на вказані земельні ділянки, тобто з 02 листопада 2017 року і до набрання договорами оренди земельних ділянок чинності - до 24 листопада 2017 року, не вживав будь-яких дій щодо визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, чи щодо не передання вказаних земельних ділянок в оренду відповідачу, при цьому погодившись на надання в оренду належних йому земельних ділянок на умовах визначених договорами від 15 вересня 2017 року. Крім того, відповідно до п.20 оспорюваних договорів оренди землі від 15 вересня 2017 року, земельна ділянка вважається переданою орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, що узгоджується з приписами ст. 17 Закону України "Про оренду землі". Тобто, волевиявлення сторін оспорюваних правочинів щодо передання в оренду земельних ділянок із кадастровими номерами [NUMBER] , [NUMBER] , було реалізовано зі спливом 22 днів після реєстрації права власності на вказані земельні ділянки у встановленому законом порядку за [PERSON] і ніким не оспорювалось, у тому числі й самим орендодавцем [PERSON] . Позивачем та її представником не подано суду належних та допустимих доказів того, що державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок укладених між [PERSON] та відповідачем 15 вересня 2017 року, проведена із порушенням вимог чинного законодавства. Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі". Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо вже сам договір передбачає передання майна або інші дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (частина перша - друга статті 640 ЦК України). З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Аналогічних висновків дійшла й Велика Палата ВС у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18). Суд також враховує, що спірні договори оренди землі були укладені та підписані за життя орендодавця, виконувалися сторонами, їх реєстрація за життя власника земельних ділянок не свідчить про їх неукладеність, тим паче, що [PERSON] після державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки, не оспорював укладені між ним та відповідачем договори оренди землі та не вживав інших заходів щодо їх не реєстрації. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вищезазначене спадкове майно прийняла його дочка - позивач [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченими свідоцтвами про право на спадщину за законом від 15 серпня 2018 року, зареєстрованими в реєстрі за №№859, 861. Право власності на вказане спадкове майно зареєстровано за позивачкою 15 серпня 2018 року, що видно із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 серпня 2018 року, сформованих приватним нотаріусом Підгаєцького районного нотаріального округу Федюшиною О.В. За змістом ч.2 ст.32 Закону України "Про оренду землі" перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до п.40 договорів оренди землі від 15 вересня 2017 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Отже, законом та умовами договору не передбачене автоматичне припинення оренди у зв`язку із переходом права власності на земельну ділянку, договір продовжував виконуватися й позивачем, яка набувши права власності на земельні ділянки, отримала 02 травня 2019 року від орендаря орендну плату за їх використання. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] безпідставний, а тому у його задоволенні слід відмовити. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України покласти на позивача в межах нею понесених. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed