Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах», - про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 25.05.2014 р. на перехресті вул. Вишгородська та Івашкевича в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, [PERSON], який керував автомобілем «ВАЗ-2108», державний номер [NUMBER], і вчинив наїзд на належний йому автомобіль [NUMBER], під керуванням його сина, [PERSON]. Вина відповідача, [PERSON] у ДТП встановлена постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2014 р. в адміністративній справі за ст. 124 КпАП України про притягнення до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП пошкоджений його автомобіль «Great Wall», а саме: деформований задній бампер і супутні деталі, заднє крило, задній борт, підлога багажного відділення, порушене лакофарбове покриття тощо, що зафіксовано довідкою ДАІ Оболонського району м. Києва та підтверджено актом огляду транспортного засобу від 05.06.2014 р., складеним експертом-оцінювачем, [PERSON]. Відповідно до Звіту про оцінку від 11.06.2014 р. за № 47/06/14, розмір матеріального збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля «Great Wall», державний номер [NUMBER], складає суму 18921 грн. 90 коп., вартість експертного дослідження - суму 620 грн.. Також для проведення експертної оцінки вартості збитку оплатив підйом автомобіля в сумі 30 грн., що підтверджується заказом-нарядом № РЯ-0009667 від 05.06.2014 р.. Внаслідок ДТП заподіяна й моральна шкода, яка полягає в негативному впливі на його психологічне здоров'я, хвилюваннях, як літньої людини, за сина, який керував автомобілем на момент пригоди. Крім того, емоційно важко переніс пошкодження автомобіля, на придбання якого тривалий час заощаджував кошти і докладав чимало зусиль на підтримання в належному стані, за браком коштів не мав можливості відремонтувати після ДТП. Також обурила поведінка відповідача, до якого син звернувся для мирного врегулювання конфлікту та у відповідь почув звертатись до суду, розмір морального відшкодування оцінює в 5 000 грн.. Третя особа, [PERSON], позовні вимоги підтримав, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що одразу після ДТП викликали співробітників ДАІ, та зателефонував ПрАТ «СК «Інкомстрах» (на гарячу лінію), у якій відповідач застрахував цивільно-правова відповідальність. На дзвінок відповів представник іншої страхової компанії - «Фінанс Лайн», запропонував за умови купівлі в них страхового полісу обміняти пакет документів по ДТП на суму, що складає 30% від загальної вартості пошкоджень автомобіля, що не влаштовувало. 30.05.2014 р. надіслали заяву про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Інкомстрах», проте жодної відповіді не отримали. З офіційного сайту ПрАТ «СК «Інкомстрах» дізнались, що з 31.10.2013 р. страхова компанія позбавлена ліцензії на укладення договорів страхування цивільно-правової відповідальності, а з 04.02.2014 р. виключена із членів МТСБУ. Ця компанія зникла зі свого офісу, зобов'язання по виплаті страхових відшкодувань не виконує, наявна заборгованість по виплатах у розмірі 13 мільйонів гривень. Вважає, що законом обумовлене право потерпілого вибирати відповідального за заподіяну шкоди у ДТП: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди чи/або страховика, шляхом отримання страхового відшкодування. При цьому, також посилається на п. п. 11, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», які, вважає, теж передбачають право потерпілого пред»являти вимогу про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, завдавача шкоди, у тому числі у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов»язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. Відповідач не звертався до своєї страхової компанії з письмовим повідомленням про настання страхового випадку - ДТП, тому саме він, як завдавач шкоди, повинен відшкодувати шкоду Оскільки з ПрАТ «СК «СК «Інкомстрах» зв»язатись неможливо, в своєму офісі не перебуває, зобов»язання по виплаті страхового відшкодування не виконує, позбавлене права здійснювати діяльність щодо укладення договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то немає жодної правової підстави і недоцільно залучати цю страхову компанію до участі в справі, що призведе лише до неправомірного затягування розгляду справи. Відповідач, [PERSON], позовні вимоги не визнав, у письмових запереченнях зазначив, що цивільно-правову відповідальність застрахував у ПрАТ «СК «Інкомстрах» за полісом № АС/6043330 від 11.09.2013 р., з терміном дії до 10.09.2014 р., тому матеріальну та моральну шкоду має відшкодовувати страховик у межах ліміту відповідальності, а себе вважає неналежним відповідачем у справі. У судовому засіданні позивач та третя особа підтримали позовні вимоги з наведених у заяві та письмових поясненнях підстав, просять задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, наведених у письмових запереченнях, у задоволенні просить відмовити. Представник, ПрАТ «СК «Інкомстрах», залученої судом відповідно до ч. 5 ст. 36 ЦПК України, як третьої особи, оскільки позивач заперечив проти залучення її в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України у якості співвідповідача, не з»явився, місцезнаходження цієї страхової компанії невідоме. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи і відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені і підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Суд установив, що 25.05.2014 р. приблизно о 14 год. 08 хв. на перехресті вулиць Вишгородська та Івашкевича в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача, [PERSON], який керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», державний номер [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки і стану транспортного засобу, порушивши вимоги п. 13.1 ПДР України, і допустив наїзд на автомобіль «Great Wall» державний номер [NUMBER], належний позивачу, під керуванням третьої особи, [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу (а. с. 6, 7, 29-42). Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24.06.2014 р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення ( вимог п. 13.1 ПДР), передбаченого ст. 124 КпАП України, у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а. с. 5). Внаслідок ДТП пошкодженням автомобіля «Great Wall Safe», державний номер [NUMBER], позивачу завданий матеріальний збиток, розмір якого згідно звіту № 47/06/14 про оцінку від 11.06.2014 р. складає 18 921 грн. 90 коп., у тому числі вартість відновлювального ремонту - суму 18 006 грн. 55 коп., втрата товарної вартості - суму 915 грн. 35 коп., вартість експертного дослідження - суму 620 грн., підйому автомобіля для дослідження - суму 30 грн. (а. с. 7-14, 26, 27) Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N АС/ 6043330 від 11.09.2013 р. цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПрАТ «СК «Інкомстрах», терміном дії до 10.09.2014 р. включно, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 50000 грн., розмір франшизи дорівнює 0, станом на 04.09.2014 р. діючого, забезпечений транспортний засіб «ВАЗ-2108», державний номер [NUMBER] (а. с. 48, 58). За таких обставин, суд не може погодитися з твердженнями позивача про те, що за заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну та моральну шкоду має в повному обсязі відповідати відповідач, [PERSON], винний у ДТП, як завдавач шкоди, ураховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пленуму Верховного Суду України у п. 8 постанови "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. N 6 зазначив, що оскільки особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред'явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 11 постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03. 2013 р. N 4, роз»яснив, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Отже, у разі якщо потерпілий пред'явив позов безпосередньо до винної особи, він може бути задоволений у тому випадку, якщо особа, яка має нести цивільну відповідальність замість винного (володілець джерела підвищеної небезпеки, страхувальник, роботодавець тощо) має право регресу до винної особи. Проте, необхідно враховувати, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність на відшкодування шкоди, тому суми, які за законом мають бути виплачені страховою компанією без права регресної вимоги до винного, стягненню з нього не підлягають. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у порядку ст. 1194 ЦК України зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 р. ( N 1961-IV) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У розумінні ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого ( п. п. 9.1., 9.2. ст. 9) Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту ( п. 12.1. ст. 12). Відповідно до п. п. 21.1., 21.3. ст. 21 цього Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України… . При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Відповідно до п. п. 33.1.3., 33.1.4. ч. 33.1. ст. 33 цього Закону, в разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Відповідно до пп. «г» п. 38.1.1. ч. 38.1 ст. 38 цього Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 12.02.2014 р. в справі N 6-1цс14 ( сама по собі) неузгодженість нумерації підпунктів п. 33.1 ст. 33 та підпунктів п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене ст. 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Отже, аналіз положень ст. ст. 33, 38 цього Закону надає підстави до висновку, що цими нормами передбачено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та не повідомив про настання ДТП, але не у будь-якому випадку, а за умови, якщо він не підтвердить документально поважність причин невиконання зазначеного обов'язку, крім того ця підстава не відноситься до випадків, передбачених ст. 32 цього Закону, коли шкода не відшкодовується страховиком або МТСБУ. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 16 постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03. 2013 р. N 4, з урахуванням того, що відповідно до статті 21 Закону N 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів, роз»яснив, що у зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідач заперечує проти відшкодування такої шкоди, пояснив, що страховику, ПрАТ «СК «Інкомстрах», надіслав письмове повідомлення про ДТП з необхідними документами, але з затримкою, оскільки на момент пригоди уже стало відомо, що страхових залишив свій офіс, за відомою страхувальникам адресою не знаходиться та з»ясувати його фактичне місце знаходження не вдалося. На момент ДТП відповідач надав другому учаснику пригоди (третій особі) всю необхідну інформацію про ПрАТ «СК «Інкомстрах», копію поліса, проте за контактним телефоном не вдалося викликати представника страховика на місце пригоди, і з»ясувалось, що він звільнив офіс за відомою страхувальникам адресою, фактичне місцезнаходження цього товариства невідоме. 30.05.2014 р. надіслана позивачем ПрАТ «СК «Інкомстрах» за адресою, вказаною в полісі, та розміщеною на офіційному інтернет - сайті, заява на виплату страхового відшкодування з необхідним пакетом документів 02.07.2014 р. повернулися за закінченням встановленого строку зберігання, не була доставлена за призначенням і телеграма оцінювача від 03.06.2014 р. про виклик представника страхової компанії на огляд пошкодженого автомобіля за відсутності такої установи ( а. с. 15, 45, 55-58). 10.07.2014 р. повернулось без вручення надіслане відповідачем за адресою ПрАТ «СК «Інкомстрах» письмове повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, з додатками про настання страхового випадку та необхідними відомостями, теж за закінчення встановленого строку зберігання ( а. с. 72, 81-93). Відповідно до відомостей офіційних інтернет - сайтів, згідно п. п. 1, 2 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 31.10.2013 р. №3950, що набрало чинності з 04.11.2013 р., анульована (відкликана) ліцензія ПрАТ «СК «Інкомстрах» на провадження страхової діяльності у формі обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що не змінює характеру договірних правовідносин із страхувальниками, оскільки відповідно до п. 3 цього розпорядження анулювання (відкликання) ліцензії не звільняє Товариство від обов»язку виконати свої зобов»язання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо виду фінансових послуг, на право провадження якого вона видана. 04.02.2014 р. ця страхова компанія виключена із членів МТСБУ, проте не вилучена з Єдиного державного реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Відповідно до п. 52.5. ст. 52 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов'язаний виконати свої зобов'язання згідно з укладеними ним договорами обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності. Отже, наведене свідчить про те, що формальне недотримання відповідачем обов»язку для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, письмового повідомлення, обумовлено саме неправомірними діями страховика, який змінив свою адресу, не повідомив страхувальників про фактичне місце знаходження, зобов»язання по виплаті страхового відшкодування не виконує, що позбавило позивача можливості вирішити питання щодо отримання страхового відшкодування на підставах, передбачених законом. Так, відповідно до п. 22.1. ст. 22, ст. 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю ( ст. 26-1 Закону). Отже, якщо відшкодування потерпілому моральної шкоди, пов'язане з душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, має здійснювати особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавство, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки ( ст. 29 цього Закону). Страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу ( п. 32.7 ст. 32). Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п. 34.3. ст. 34 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Вважається, що положення цієї норми на підставі ст. 8 ЦК України можуть застосовуватися при відшкодуванні шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за її заподіяння. Отже, витрати позивача, пов»язані з оплатою підйому автомобіля в сумі 30 грн., що підтверджується заказом-нарядом № РЯ-0009667 від 05.06.2014 р., підлягають відшкодуванню з відповідача на підставі ст. ст. 22, 1166 ЦК України. За наведених обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів факт порушення відповідачем, як страхувальником, вимог підпунктів 33.1.2., 33.1.3., 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 цього Закону, що перешкодило отримати від страховика сум у порядку страхового відшкодування, які він відповідно до договору обов»язкої цивільно-правової відповідальності, на підставі цього Закону зобов»язаний сплатити. Що стосується позовних вимог у частині моральної шкоди, то суд ураховує наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р., під морально шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Вимоги позивача в частині моральної шкоди, обґрунтованої душевними (емоційними) стражданнями, пов»язаними з ушкодженням здоров»я ( п. 1 ч. 2 ст. 23), доказово не підтверджені. Обґрунтування заподіяння позивачеві моральної шкоди пошкодженням майна внаслідок винних дій відповідача, [PERSON], суд вважає підтвердженим фактом ДТП, матеріалами справи, тому моральна шкода з наведених підстав підлягає стягненню з винної особи. Суд, ураховуючи характер моральних страждань позивача, суттєвість вимушених змін у його житті внаслідок пошкодження автомобіля, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, та виходячи із засад розумності і справедливості, зменшує розмір морального відшкодування до 1000 грн.. Відповідно до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Позивач для підтвердження розміру шкоди надав висновок спеціаліста, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, у ст. ст. 10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався, тому суд відповідно до вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені і підлягають задоволенню частково, у частині стягнення з відповідача на користь позивача, матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що складає втрату товарної вартості пошкодженого автомобіля в сумі 915 грн. 35 коп., витрат, пов»язані з оплатою підйому автомобіля в сумі 30 грн., а також моральної шкоди в сумі 1000 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 245 грн. 72 коп., і у дохід держави судовий збір у сумі 241 грн. 48 коп.. На підставі наведеного, ст. ст. 11, 16, 22, 23, 989, 1166, 1167, 1188, 1191, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 6, 9, 12, 21, 22, 26-1, 28, 29, 32, 33, 34, 38, 52 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial