Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області надійшла заява головного лікаря КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №1» [PERSON] щодо застосування примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар [PERSON], [INFO], громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS], без його згоди або без згоди його представника. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що [PERSON] хворіє на хронічну психічну хворобу - легка розумова відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю. Внаслідок чого він не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, які забезпечують його життєдіяльність, може заподіяти шкоду своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану. На теперішній час психологічний стан [PERSON] - порушився сон, не спить, рухомо збуджений, невпорядкована поведінка, агресивний по відношенню до близьких та оточуючих. Не підчиняється опукунові, тікає з дому. До свого стану критика відсутня. З урахуванням чого обстеження і лікування хворого можливо лише в умовах психіатричного стаціонару, відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу». Законний представник [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій вказав, що підтримує заяву про необхідність надання [PERSON] медичної допомоги та просив її задовольнити і проводити судове засідання без його участі (а.с.10). Згідно з довідкою, наданою КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1», [PERSON] за своїм психічним станом здоров'я не може бути присутнім в судовому засіданні (а.с.11). Суд, заслухавши представника та лікаря-психіатра КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1» [PERSON], який просив задовільнити заявлені вимоги, думку прокурора, який вважав за доцільне задовольнити заяву, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані докази, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.13 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі №1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного заклад) на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: - необхідно довести стан психічного розладу; - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, згідно висновку лікарів - психіатрів від 14 грудня 2016 року [PERSON] хворіє на важку психічну хворобу у формі легкої розумової відсталості з емоційно-вольовою нестійкістю. Потребує госпіталізації до психіатричного закладу у психіатричний стаціонар, в зв'язку з загостренням психічного захворювання та стану хворого, за своїм психічним станом виявляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (а.с. 4) Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25 жовтня 2010 року [PERSON] було визнано недієздатним. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17 лютого 2011 року [PERSON] було призначено опікуна [PERSON].(а.с.5-6). Встановлені факти свідчать про наявність у [PERSON] психічного захворювання, а також про те, що хворий становить суспільну небезпеку для оточуючих і має потребу в примусовій госпіталізації. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне задовольнити заяву головного лікаря КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №1» [PERSON] та застосувати примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар відносно [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст.13, 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved