Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

[PERSON] , 02 серпня 2019 року звернувся до суду із позовом та просить визнати за ним право на земельну часку (паю) із земель колективної власності колишнього КСП «ім. Леніна» на території Куяльницької сільської ради, як колишньому члену КСП «ім. Леніна» та поновити йому строк для звернення до суду. Свої вимоги мотивував тим, що з 1992 року він був членом КСП «ім. Леніна» Котовського району Одеської області. На час розпаювання земель колгоспу позивач проходив строкову військову слуджбу і після повернення з армії продовжив працювати в КСП, проте його прізвище помилково не було внесено до списків членів КСП «ім. Леніна». Вважає, що він має права на отримання земельного паю. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої на позові наполягав та просив розглянути справу за його відсутності. Представник Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області у підготовче судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої проти заявлених вимог не заперечував та просив розглянути справ у відсутність представника сільської ради. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідно до витягу з протоколу №10 засідання правління колгоспу "ім. Леніна" від 20 червня 1992 року заяву [PERSON] про прийняття його в члени колгоспу задоволено. Згідно архівної довідки про реорганізацію №299/16-27 від 04 червня 2019 року, в документах архівного фонду №46-Т «Товариство з обмеженою відповідальністю агрофірми «Темп» значиться, що колгосп "ім. Леніна" с. Липецьке Подільського (Котовського) району було перейменовано в КСП "ім. Леніна" в 1997 р. (прот.№1 від 07.03.1997 р.), а КСП "ім. Леніна" реформовано в 2000 р. в ТОВ АФ "Темп" (пр.1 від 08.02.2000 р.), яке було правонаступником КСП "ім. Леніна". У трудовій книжці позивача серії [NUMBER] , значяться такі записи: 15 травня 1992 року позивач був прийнятий на роботу до колгоспу "ім. Леніна", а 8 лютого 2000 року він був звільнений у зв`язку з реорганізацією КСП « Ім. Леніна». 20 серпня 1997 року КСП ім. Леніна отримало державний акт на право колективної власності на землю серії ОД -14-019. Однак [PERSON] не було внесено до списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, що додається до державного акта, сертифікат на земельну частку (пай) він також не отримував, що не заперечувалось учасниками справи. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Частиною дев`ятоюстатті 5 ЗК України(у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомоюстатті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствамі організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95«Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, судом встановлено, що на момент отримання 20 серпня 1997 року КСП «ім. Леніна» державного акта на право колективної власності на землю позивач був членом цього товариства і мав право на внесення його до списку осіб на розпаювання землі, однак не був включений до такого списку, тому суд дійшов висновку про наявність у [PERSON] права на земельну частку (пай). При таких обставинах, позов вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача про поновлення строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом, то суд прийшов до такого. Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що позивач пропустив строк звернення до суду через те, що дізнався про свої порушені права лише влітку 2019 року, а тому порушене право підлягає захисту .

Outcome: approved