Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будівлею сараю-гаража-літньої кухні, яка належать на праві власності [PERSON] та знаходиться в м. Острог по вул. П'ятигорця, 8, шляхом зобов'язання надати доступ до зазначеної будівлі, відкрити її та звільнити від речей, а також заборонити [PERSON] вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання користуватися зазначеною будівлею звернулась [PERSON] Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору дарування від 28.08.1996 року належить житловий будинок з надвірними будівлями: вбиральнею, сараєм-гаражем-літньою кухнею та сараєм, які знаходяться в м. Острог по вул.. П'ятигорця, 8 і відповідачка, яка є дружиною її брата та разом з ним, а також їх дочкою проживає в зазначеному житловому будинку та без погодження з нею користується надвірними будівлями і з 2013 року закрила замками будівлю сараю-гаража-літньої кухні, внаслідок чого вона позбавлена можливості користуватися цим майном, де зберігаються її речі. Відповідач [PERSON] позов не визнала, зазначивши, що вселилась в житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м. Острог по вул.. П'ятигорця, 8 як член сім'ї позивачки, а тому має право на користування як житловим будинком, так і надвірними будівлями і перешкод в користуванні зазначеним майном для позивачки не чинить. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Позивачка та її представник пояснили, що [PERSON] на підставі договору дарування від 28.08.1996 року належить житловий будинок з надвірними будівлями, а саме вбиральнею, сараєм-гаражем-літньою кухнею та сараєм, які знаходяться в м. Острог по вул.. П'ятигорця, 8, в якому окрім неї, проживає і її брат [PERSON], його дружина [PERSON] та їх дочка [PERSON], які без погодження з позивачкою використовують надвірні будівлі. Вказуючи на те, що між позивачкою та зазначеними особами договору найму, оренди чи користування житловим будинком та надвірними будівлями не укладалось, а з 2013 року [PERSON] навісила та закрила замки на будівлі сараю-гаража-літньої кухні, внаслідок чого позивачка позбавлена можливості користуватися нею, просять задовольнити позов. Одночасно зазначили, що відповідачка має у власності житло, яке знаходиться в селі Новостав Рівненського району та може використовувати його для свого проживання. Вважають, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК України, і зокрема ст.. 321 ЦК України, а не вимоги ст.. 156 ЖК УРСР. Одночасно, позивачка пояснила, що відповідачка, [PERSON] та [PERSON] проживають в належному для неї будинку з її згоди і при цьому вони до 2010-2012 років спільно користувались надвірними будівлями, ключі від яких зберігались у доступному для всіх мешканців місці і в 2008 році було загублено ключ від гаража та з того часу єдиний екземпляр ключа знаходився у [PERSON], який зберігав в гаражі свій автомобіль та запчастини. При вселенні їх у будинок була досягнута усна домовленість з приводу користування окремими кімнатами будинку та його утримання, а також між ними склалися такі відносини, що надвірними будівлями вони користувались спільно. Пояснила, що відповідачка навісила замки на літню кухню та гараж, а вона в свою чергу змінила двері на дровітні та сараї, а ключів від них для відповідачки не надала, оскільки вона та її сім'я не брали участі у придбанні дверей та утриманні майна. Пояснила, що заміна дверей мала місце приблизно в 2010-2012 роках. Зазначила, що 03.03.2015 року звернулась до відповідачки з проханням відчинити літню кухню для того, щоб забрати звідти кухонну шафу та тумбу під умивальник, що відповідачка зробила, але тільки через одну годину після її прохання, і вона не змогла забрати всі свої речі, оскільки відповідачка зачинила двері літньої кухні, мотивуючи це тим, що поспішає, що створило для неї незручності. У зв'язку з тим, що відповідачка в подальшому відмовилась відчинити літню кухню та гараж, то вона змушена була звернутися до Острозького МВ УМВС України в Рівненській області. Заперечила наявність у [PERSON] автомобіля, а відповідно і необхідність гаража для його зберігання, надавши на обгрунтування своєї позиції постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю у [PERSON] майна, належного опису та арешту. Відповідач [PERSON] позов не визнала, зазначивши, що вселилась в житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в м. Острог по вул.. П'ятигорця, 8 як член сім'ї позивачки, а тому має право на користування як житловим будинком, так і надвірними будівлями і перешкод в користуванні вказаним майном для позивачки не чинить. Зазначила, що при вселенні в будинок між ними була досягнута усна домовленість з приводу того, що позивачка з її матір'ю будуть користуватися двома кімнатами житлового будинку, а вона з чоловіком та дочкою будуть користуватися іншими двома кімнатами житлового будинку та при цьому, коридор, кухня та надвірні будівлі: вбиральня, сарай-гараж-літня кухня і сарай перебуватимуть у спільному користуванні. Письмовий договір з приводу користування майном відсутній. Такий стан речей мав місце до 2008 року, а до того часу ключі від всіх надвірних будівель зберігались в будинку у визначеному, відомому усім мешканцям місці, і кожен з проживаючих в будинку міг ними скористатися. Разом з тим, з 2008 року вони користуються літньою кухнею та гаражем, а позивачка користується двома сараями та при цьому ключі від зазначених приміщень знаходяться в кожного з них. Пояснила, що ніяких особистих речей позивачки в приміщенні літньої кухні та гаража немає, а тому вона не може чинити для неї перешкоди в користуванні зазначеним майном. Стіл, який перебуває в гаражі і на який претендує позивачка, купувався матір'ю позивачки та її чоловіка [PERSON] в 1950-х роках і є вживаним. Підтвердила, що 03.03.2015 року відчинила на прохання позивачки двері літньої кухні лише через годину, пояснивши це тим, що боялася застудитися. Також підтвердила, що тоді ж вплинула на особу, яку запросила позивачка для переносу меблів з приміщення літньої кухні, таким чином, що він залишив територію господарства, яке знаходиться в м. Острог по вул.. П'ятигорця, 8, пояснивши це тим, що зазначена особа є її учнем та є неповнолітнім і зазначила при цьому, що сама допомогла позивачці винести з приміщення літньої кухні кухонну шафу та підставку під умивальник, після чого зачинила двері та не надала доступу позивачці до приміщення літньої кухні, оскільки запізнювалась на роботу. Зазначила, що позивачка першою зачинила сараї, якими користувалась саме вона та обмежила доступ до вказаних приміщень і вже після цього вони закрили на замки приміщення літньої кухні та гаража. Водночас, зазначила, що після того, як в 2008 році було загублено комплект ключів від гаража, то її чоловік [PERSON], який зберігав в гаражі їх автомобіль, забрав єдині ключі від гаража собі і на даний час вони зберігаються в неї. В той же час, пояснила, що в приміщенні гаража знаходяться лише речі чоловіка і, як в зазначеному гаражі, так і в приміщенні літньої кухні речей позивачки не залишилось. Пояснила, що коли по заяві позивачки до них прибули працівники міліції, то вона відчинила двері як літньої кухні, так і гаража та запропонувала позивачці забрати звідти свої речі, однак вона цього не робила. В той час вирішила, щоб питання з приводу стола, який зберігався в гаражі, вирішував її чоловік, який є братом позивачки, оскільки в гаражі знаходилось майно, яке належить йому особисто. Зазначила, що житла в м. Острог немає, має у власності ? частину будинку в с. Новостав Рівненського району, де проживає її син з сім'єю та син її брата разом зі своєю сім'єю. Пояснила, що згідна приймати участь в утриманні майна, де проживає, але позивачка не дає цього робити, а своїми діями намагається виселити їх з будинку, який знаходиться в м. Острог по вул.. П'ятигорця, 8. Підтвердила, що на даний час позивач не може користуватись приміщеннями літньої кухні та гаража, оскільки вони зачинені і [PERSON] не має до них доступу. Суд, вислухавши позивача та її представника, відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 28.08.1996 року позивачці належить житловий будинок з надвірними будівлями: вбиральнею, сараєм-гаражем-літньою кухнею та сараєм, які знаходяться в м. Острог по вул.. П'ятигорця, 8. Одночасно, з пояснень сторін та будинкової книги по зазначеному будинковолодінню встановлено, що відповідачка [PERSON] є зареєстрованою та проживає разом з чоловіком [PERSON], який є рідним братом позивачки, та дочкою в зазначеному житловому будинку. Виходячи зі змісту рішення апеляційного суду Рівненської області від 18.06.2013 року, ухваленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів за оплату житлово-комунальних послуг, яке набрало законної сили, судом встановлено, що у 2007 році за згодою позивача [PERSON], як власника будинку по вул.. П'ятигорця, 8 в м. Острог Рівненської області, відповідачі [PERSON] та [PERSON] вселилися до цього будинку як члени сім'ї власника будинку і будь-які питання щодо укладення між ними договору найму не обговорювалися та такий договір не укладався. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, є преюдиційними та не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка вселилася та проживає в належному позивачці на праві власності будинку, який знаходиться в м. Острог по вул.. П'ятигорця, 8, як член сім'ї власника житла, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст.. 156 ЖК УРСР. Відповідно до ст.. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що при вселенні [PERSON], [PERSON]І, та [PERSON] до житлового будинку, який знаходиться в м. Острог по вул.. П'ятигорця, 8, належного позивачці, між ними була досягнута усна угода щодо користування будинком та надвірними будівлями, за якою [PERSON], [PERSON], та [PERSON] стали користуватись ? частиною житлових приміщень, тобто двома житловими кімнатами, коридор і кухня залишились у спільному користуванні та у спільному користуванні залишились надвірні будівлі, а саме вбиральня (Б), сарай-літня кухня-гараж (В) та сарай (Г), ключі від яких знаходились у місці загального доступу всіх жильців зазначеного житлового будинку. Одночасно, в судовому засіданні встановлено, що розпочинаючи з 2008 року такий порядок користування приміщеннями було змінено в частині користування сараєм-літньою кухнею-гаражем (В) та сараєм (Г) і фактично в користуванні позивачки до цього часу перебувають сарай з частини сараю-літньої кухні-гаража (В), а також сарай (Г), а в користуванні [PERSON], [PERSON], та [PERSON] перебувають літня кухня, гараж з приміщення (В), де вони зберігають власні речі, в тому числі зберігали свій автомобіль. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.11.1950 р.), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З пояснень сторін, висновку по розгляду повідомлення № 412 Острозького МВ УМВС України в Рівненській області від 16.03.2015 року встановлено, що 03 березня 2015 року [PERSON] звернулась до відповідачки з проханням відчинити приміщення літньої кухні, щоб забрати з неї кухонну шафу та тумбу під умивальник, що відповідачка зробила з годинним затриманням та після чого закрила вказану будівлю та не надала ключі від неї позивачці, обмеживши власнику доступ до свого майна. Таким чином, суд вважає, що відповідачкою було обмежено станом на 03.03.2015 року та обмежується в подальшому право позивачки на вільне користування своїм майно, що суперечить вимогам ст.. 316, 317, 321 ЦК України, а тому позов в частині зобов'язання [PERSON] надати [PERSON] доступ до належної їй на праві власності будівлі сараю-гаража-літньої кухні, що розташована в м. Острог Рівненської області по вул.. П'ятигорця, 8 та заборонити [PERSON] вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання [PERSON] у здійсненні нею права користування належною їй будівлею сараю-гаража-літньої кухні, що розташована в м. Острог Рівненської області по вул.. П'ятигорця, 8 підлягає задоволенню. При цьому, суд вважає, що поняття "надання доступу" до будівлі сараю-гаража-літньої кухні та "зобов'язання відкрити" зазначену будівлю в контексті даного спору є тотожними, а тому права позивачки додаткового захисту шляхом зобов'язання відкрити будівлю сараю-гаража-літньої кухні не потребують. Відповідно до ст.. 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним, у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною ст. 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що поняття "жиле приміщення", визначене ст. 156 ЖК УРСР і поняття "житло фізичної особи", визначене ст.. 379 ЦК України, не є тотожними. Зі змісту ст.50 ЖК УРСР вбачається, що поняття "жиле приміщення" є значно ширшим ніж поняття "житло фізичної особи" і включає в себе як приміщення, яке призначене для постійного чи тимчасового проживання людей, а також ті його складові частини, які використовуються для зберігання майна, або задоволення інших потреб людини і дане жиле приміщення має відповідати технічним та санітарним вимогам, що можливо лише в разі наявності сукупності технічних споруд господарських будівель. Оскільки [PERSON] вселялась в житловий будинок, який розташований в м. Острог по вул.. П'ятигорця, 8 саме для проживання в ньому та як член сім'ї власника, то зазначений спір необхідно вирішувати з застосуванням житлового законодавства. З зазначеного вбачається, що [PERSON], як член сім'ї власника житлового будинку, має право на користування надвірними будівлями, а саме вбиральнею "Б", сараєм-гаражем-літньою кухнею "В", та сараєм "Г", які знаходяться в м. Острог по вул.. П'ятигорця, 8. За таких обставин, в позові [PERSON] до [PERSON] в частині зобов'язання звільнити від речей будівлю сараю-гаража-літньої кухні, що розташована в м. Острог Рівненської області по вул.. П'ятигорця, 8 слід відмовити. Одночасно, оскільки порушення прав [PERSON] є триваючим, то на підставі ст. 256, 261 ЦК України, підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин немає. На підставі ст. 316, 317, 321, 379, 391, 405 ЦК України, ст. 50, 156 ЖК УРСР,

Outcome: approved