Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач Публічне Акціонерне товариство "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 012-20512-120411 від 12.04.2011 року в розмірі 12637,52 гривень у зв'язку з невиконанням з її сторони умов кредитного договору . В обґрунтування позову позивач зазначав, що між Відкритим акціонерним товариством "Дельта Банк", (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 012-20512-120411 від 12.04.2011 року, відповідно до якого, банк відкрив відповідачу [PERSON] кредитну лінію у сумі 100000,00 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 9000,00 грн.. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Свої зобов'язання за договором позивач виконав, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти, тоді як відповідач свої зобов'язання проводити погашення кредиту та сплату відсотків шляхом щомісячної сплати суми мінімально необхідного платежу, не виконала, та не виконує по теперішній час, у зв'язку з чим, існує заборгованість за кредитним договором № 012-20512-120411 від 12.04.2011 року у розмірі 12637,52 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, якою просить розглянути справу за його відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду справи, заперечень проти позову не надала. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явилась в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством "Дельта Банк", (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 012-20512-120411 від 12.04.2011 року, відповідно до якого, банк відкрив відповідачу [PERSON] кредитну лінію у сумі 100000,00 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 9000,00 грн.. Відповідно договору, відповідач зобов'язана щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом. Станом на 16.01.2014 року за відповідачем по укладеному з ТОВ «Комерційний банк «Дельта» Кредитному договору № 012-20512-120411 від 12.04.2011 року рахується заборгованість на загальну суму 12637,52 грн., яка складається з: тіло кредиту: 6810,36 грн.; прострочене тіло кредиту: 1868,28 грн.; заборгованість за відсотками: 0,00 грн.; заборгованість за комісіями: 3958,88 грн. За загальним правилом, на особу покладається обов'язок вжити всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання взятого на себе зобов'язання (ч.1 ст. 614 ЦК України). Неналежне ставлення до виконання цього обов'язку свідчить про вину особи, яка є безумовною підставою для відповідальності за порушення зобов'язання. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Відповідно до положень ст.. 509 ЦК України зобов'язанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона (боржник) зобов'язується здійснити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та ін..) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так, статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Цивільний кодекс України, крім обов'язку належного виконання зобов'язання, встановлює також принцип своєчасності його виконання: згідно з частиною 1 статті 530 цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з вимогами ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, обранні контрагенту та визначенні умов договору з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту та вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін узгоджені ними, та умови, що є обов'язковими у відповідності з актами цивільного законодавства. Згідно платіжного доручення, яке містяться в матеріалах справи, позивачем при подачі позовної заяви був сплачений судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved