Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

До суду 27.12.2019 року надійшов позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Одеська міська рада, про витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, скасування запису про державну реєстрацію. Згідно обґрунтування позовних вимог, нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 29,5 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, управління якими здійснює департамент комунальної власності Одеської міської ради. Згідно з переліком державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною)» до комунальної власності областей передавався весь житловий та нежитловий фонд. На виконання наведеної постанови Кабінету Міністрів України Одеською обласною радою народних депутатів було прийнято рішення від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ"Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області", яким затверджено перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, зокрема, у власність м. Одеси, згідно з яким у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий та нежилий фонд місцевих рад, народних депутатів, розташований у межах міста Одеса. У ході реалізації покладених на Департамент функцій та завдань, встановлено, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 29,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , зайнято третьою особою, а саме мешканцем квартири [ADDRESS] за вказаною адресою [PERSON] .. Дана квартира розташована над підвальним приміщенням. Доступ до приміщення обмежений. Як стало відомо з відомостей, наявних в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (далі - Реєстр), громадянка [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] , площа якої в результаті реконструкції змінилась з загальної 30,1 кв.м, житлового 12,4 кв.м на загальну 59,6 кв.м, житлова 12,4 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: р. № 4-1536, виданого 29.09.2017 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою, технічного паспорта від 03.03.2018 року, виданого ФОП [PERSON] , висновку серія та номер 25-2/13 від 03.03.2018 року, виданого ФОП [PERSON] .. Таким чином, за рахунок об`єкта комунальної власності було збільшено площу квартири [ADDRESS] . Листом Управління Державного архітектурного будівельного контролю Одеської міської ради від 23.01.2019 року № 01-1/7-3ПІ повідомлено про проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, за результатами якої встановлено, що об`єкт за адресою: [ADDRESS] реконструйовано шляхом влаштування прорізу в підлозі в приміщення кухні та приєднання до квартири нежитлового приміщення підвалу орієнтовною площею 29,5 кв.м, яке належить територіальній громаді м. Одеси, чим збільшено загальну площу квартири до 59,6 кв.м.. Додатково під час перевірки встановлено, що ФОП [PERSON] за підписом експерта [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат АЕ № 003741) було виготовлено технічний паспорт інвентаризації вищевказаного об`єкта станом на 03.03.2018 р.. У зазначеному технічному паспорті не зафіксовано штамп «самочинне будівництво», факт реконструкції даної квартири з приєднанням приміщення підвалу загального користування орієнтовною площею 29,5 кв.м.. Ураховуючи вищевикладене, є підстави вважати, що в вказаний технічний паспорт було внесено недостовірні відомості та під час його виготовлення були допущені порушення Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за № 127. Вважають, що державна реєстрація змін до об`єкта нерухомого майна, який перебуває у власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради за адресою: [ADDRESS] , була проведена державним реєстратором з порушенням положень Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, на підставі рішення реєстратора зареєстровано право власності на самовільно реконструйований об`єкт нерухомості, який не введено в експлуатацію у встановленому законом порядку, що є підставою для скасування такої реєстрації. Посилились на те, що територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради рішення щодо передачі у приватну власність спірного нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 29,5 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , не приймалось й на те, що до теперішнього часу, територіальна громада м. Одеси не позбавлена титулу власника майна, а отже, є законним власником, а отже вважають, що наявні підстави для витребування вказаного майна із володіння відповідача. Вимога ж про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення є похідною вимогою про витребування майна, оскільки це є одним зі шляхів реалізації вимог про витребування майна. Ухвалою суду від 02.01.2020 року позову заяву залишено без руху. 24.01.2020 року до суду надійшла заява позивача про відстрочку сплати судового збору за подання позовної заяви до 20.02.2020 року, в обґрунтування заяви зазначено, що з причин, незалежних від Департаменту комунальної власності ОМР, у позивача відсутня можливість виконання ухвали суду та сплати судового збору у повному обсязі у строк. Ухвалою суду від 05.02.2020 року у задоволенні заяви позивача про відстрочку сплати судового збору було відмовлено та позов залишено без руху. Вимоги ухвали суду від 05.02.2020 року представником позивача було виконано 28.02.2020 року та надано до суду докази про сплату судового збору. Матеріали заяви суддя отримала 02.03.2020 року. Ухвалою суду від 13.03.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 04.05.2020 року. У зв`язку з неявкою сторін та наявністю клопотання представника позивача, підготовче засіданні 04.05.2020 року було відкладено на 23.06.2020 року. До суду 08.05.2020 року надійшли уточнення позовних вимог (.а.с92-98, т.1). У підготовчому засіданні 23.06.2020 року була присутня представник позивача [PERSON] , яка підтримала подані 08.05.2020 року уточнення позовних вимог , оскільки у прохальній частині позову було допущено описку в написанні прізвища відповідачки. Інші учасники процесу у підготовче засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Уточненні позовні\~вимоги від\~08.05.2020\~року були\~протокольною ухвалою\~суду прийняті\~до розгляду та вирішено виправити описку в написанні прізвища відповідачки із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Розгляд справи був відкладений на 24.07.2020 року для належного сповіщення сторін та вирішення питання про витребування доказів. Ухвалами суду від 24.06.2020 року були вирішенні питання про забезпечення позову та витребування доказів. Вимоги ухвали суду від 24.06.2020 року про витребування доказів були виконанні 20.07.2020 року та надано до суду відповідь, згідно якої вказано, що матеріали реєстраційної справи знаходяться в Управлінні державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради (а.с.130-137, т.1). З 30.07.2020 р. по 06.08.2020р. справа перебувала на розгляді в суді апеляційної інстанції. Після повернення матеріалів справи до суду першої інстанції, підготовче засідання було призначено на 19.10.2020р. Розгляд справи 19.10.2020 року був відкладений на 23.11.2020 року через відсутність доказів належного сповіщення відповідача. До суду 28.10.2020 року надійшло клопотання представника позивача, згідно якого просив витребувати докази, а саме в Управлінні державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради копію реєстраційної справи (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1289865251101) стосовно квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.10.2020 року дане клопотання про витребування доказів було задоволено. Розгляд справи відкладено на 23.11.2020 року. Вимоги ухвали суду від 30.10.2020 року були виконанні 12.11.2020 року та надано до суду належним чином завірені копії документів реєстраційної справи (т.1). У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи 23.11.2020 року був відкладений на 21.12.2020 року. У підготовче засідання 21.12.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Жодних клопотань до суду не заявляли. Ухвалою суду, повний текст якої складено 24.12.2020 року, підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 10.03.2021 року. У зв`язку з першою неявку відповідача розгляд справи 10.03.2021 року був відкладений на 19.05.2021 року. У судове засідання 19.05.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримали та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка поважність причин неявки суду не повідомила, заяв по суті справи та жодних клопотань до суду не заявляла. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1\~жовтня 2020\~року у\~справі №\~361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки\~\~представник\~\~позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло.\~\~ У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення судового рішення є 28.05.2021 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи судом встановлено, що згідно з переліком державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною)» до комунальної власності областей був переданий весь житловий та нежитловий фонд. На виконання наведеної постанови Кабінету Міністрів України Одеською обласною радою народних депутатів було прийнято рішення від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ "Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування і районів області", яким затверджено перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, зокрема, у власність м. Одеси, згідно з яким у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий та нежилий фонд місцевих рад, народних депутатів, розташований у межах міста Одеса. у тому числі нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 29,5 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, що затверджене рішенням Одеської міської ради (далі - Департамент) від 19.02.2013 р. № 2752-VI, департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради. Департамент наділяється міською радою повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста. Відповідно до п. 2.6. Положення одним із основних завдань Департаменту є організація претензійно-позовної роботи. У встановленому порядку здійснює захист прав та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в усіх судових органах з питань, що віднесені до компетенції Департаменту. У ході реалізації покладених на Департамент функцій та завдань, встановлено, що\~ нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 29,5 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , зайнято третьою особою, а саме мешканцем квартири [ADDRESS] за вказаною адресою - [PERSON] . Дана квартира розташована над підвальним приміщенням. Також судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу серії та номер №4-1536, посвідченим державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. 29.09.2017\~року,\~ [PERSON] \~стала власником\~квартири, заг. пл.. 30,1 кв.м., житл. пл.. 12,4 кв.м., розташованою за адресою [ADDRESS] (а.с.27-28, т.1). Згідно технічного паспорту на вказану квартиру [ADDRESS] , виготовленого станом на 20 травня 2017 року, остання розташована на 1му поверсі 5ти поверхового будинку та складається з 1єї житлової кімнати, пл.. 12.4 кв.м.. У подальшому, 29.09.2017\~року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. було проведено реєстрацію права власності за [PERSON] на вказану квартиру [ADDRESS] , проте загальна площа даної квартири була збільшена та склала 59,6 кв.м., житл. пл.. 12,4 кв.м. Підставами виникнення права власності у відповідача на вказану квартиру зазначено: договір купівлі-продажу, серія та номер: р. № 4-1536, виданий 29.09.2017 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою; технічний паспорт від 03.03.2018 року, виданий ФОП [PERSON] , висновку серія та номер 25-2/13 від 03.03.2018\~року, виданого ФОП [PERSON] .. У матеріалах реєстрації справи №1289865251101 щодо об`єкта нерухомості - квартири [ADDRESS] , наявна копія технічного паспорту ФОП [PERSON] , виготовленого 03.03.2017\~року на ім`я [PERSON] , згідно якого загальна площа квартири склала 59,6 кв.м. та розташована на 1-му поверсі та підвальному поверсі (приміщення 1-1, пл.. 12,5 кв.м.), приміщення 1-2, пл. 2,8 кв.м., приміщення 1-3, пл.. 11,5 кв.м.). Згідно висновку від 03.03.2018 року вих.. №25-2/23, ФОП [PERSON] встановлено, що збільшення площі квартири відбулось за рахунок виконанні робіт, які згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затв. наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року №127 не належать до самочинного будівництва. Проте, з листа Управління Державного архітектурного будівельного контролю Одеської міської ради від 23.01.2019 року № 01-1/7-3ПІ вбачається, що в результаті проведеної позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, встановлено, що об`єкт за адресою: [ADDRESS] реконструйовано шляхом влаштування прорізу в підлозі в приміщення кухні та приєднання до квартири нежитлового приміщення підвалу орієнтовною площею 29,5 кв.м, яке належить територіальній громаді м. Одеси, чим збільшено загальну площу квартири до 59,6 кв.м.. При цьому матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних допустимих доказів того, що приміщення підвалу, приєднане до квартири [ADDRESS] , було передано у власність на відповідних правових підставах. Факт передачі такого об`єкта нерухомості приміщення підвалу загальною площею 29,5 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] заперечується Департаментом. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, статтею 143\~Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Аналогічні положення закріплюються і в статті 327 Цивільного кодексу України. Статтею 1\~Закону України\~"Про\~місцеве самоврядування" визначено право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст.\~60\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Частиною 8 статті 60\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~проголошує принцип мирного володіння своїм майном. Згідно статей\~317,\~319,\~321 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 1 статті 328\~Цивільного кодексу\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Відповідно до\~статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. Згідно із частиною першою\~статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Між тим, згідно матеріалів реєстраційної справи, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , заг. пл.. 59,6 кв.м., житл. пл.. 12,4 кв.м, була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] 18\~вересня 2019\~року за відповідним договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С., зареєстрованим у реєстрі за №3329. У подальшому, 15 червня 2020 року, вказана квартира була передана [PERSON] до ТОВ «Контент Нерухомість» (код ЄДРПОУ 43641575) в якості внеску до статутного капіталу, про що свідчить акт приймання-передачі майна від 15.06.2020 року та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. того ж дня (15.06.2020 року) було проведено реєстрацію права власності на вказану квартиру за вищезгаданим товариством. За встановлених обставин, суд вбачає, що дійсно спірне приміщення підвалу, загальною площею 29,5 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] , вибуло із володіння територіальної громади без відповідної правової підстави та поза волею власника, а отже у позивача наявні підстави для витребування такого майна. Отже, судом встановлено, що станом на час розгляду справи судом, власником квартири [ADDRESS] , заг. пл.. 59,6 кв.м., житл. пл.. 12,4 кв.м, є ТОВ «Контент Нерухомість» (код ЄДРПОУ 43641575), а не відповідачка по справі [PERSON] .. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст.ст.43, 49, 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. Згідно ст.48 ЦПК України сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами. Тільки на сторони поширюються матеріально-правова сила судового рішення і залежно від судового рішення змінюється обсяг їх суб`єктивних особистих та матеріальних прав. Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. У відповідності до абз.8 постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Отже, неналежне визначення сторін у позові є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 307/2201/15-ц. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 55 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Однак відповідного клопотання під час розгляду справи стороною позивача заявлено не було, відповідних уточнень до позовної заяви не надано, що виключає можливість задоволення позову пред`явленого до неналежного відповідача. За викладених обставин та матеріалів справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, пред`явлених до [PERSON] , як до неналежного відповідача. У відповідності до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, підстав для відшкодування позивачу понесених судових витрат суд не вбачає, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed