Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Староміського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з майна. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті єдиним спадкоємцем є його донька - [PERSON] . Спадковим майном, яке залишилось після смерті спадкодавця є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . У січні 2020 року позивачка звернулась до державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений будинок. Однак, усно нотаріус повідомила позивачку, що не може видати правовстановлюючий документ на зазначене майно, оскільки відповідно до Відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на даний будинок постановою Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 05.10.2011 року накладений арешт. В зв`язку з цим, 28.01.2020 року позивач звернулась до Староміського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про зняття арешту. 12.02.2020 року позивач отримала відповідь з якого дізналась, що відповідно до Витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт накладений під час виконання виконавчого провадження №16999024 з примусового виконання виконавчого листа № 2-86 від 26.01.2010 року, виданого Староміським районним судом м. Вінниці про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором в розмірі 56 631, 90 доларів США, що еквівалентно 451 271, 30 грн., 4631, 34 грн. пені, а також понесені судові витратив сумі 1820,00 грн. 31.03.2012 року дане виконавче провадження завершено по п.10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 201895220 від 26.02.2020 року власником зазначеного вище житлового будинку вказаний батько позивачки [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності [NUMBER], 21.03.1969 року, реєстраційний номер обтяження 11686014, зареєстровано 05.10.2011 року на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, 16999024 Староміським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, старшим державним виконавцем Сауляк Іриною Володимирівною. Відповідно до довідки № 27.11.2008 року № 808, виданої КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», вказано що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 14318 по [ADDRESS] нумерація будинку змінювалась наступним чином: в 1969 році - [ADDRESS] , в 1987 році - [ADDRESS] , відповідно до додатку № 3/83 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04.06.1987 року № 200 «Про перенумерацію будинковолодінь» будинку [PERSON] , який до 1987 року значився під № 181 , був присвоєний номер 183, тоді як сусідові [PERSON] змінено номер з 183 на 185. Вказаний арешт перешкоджає позивачці в повному обсязі реалізувати свої права щодо оформлення спадкового майна. Просила суд, скасувати арешт зі всього майна, що належав на праві власності [PERSON] , а саме: житлового будинку з прибудовами господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника №16999024, винесеній 05 жовтня 2011 року старшим державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Сауляк Іриною Володимирівною в межах виконавчого провадження № 16999024 від 05.10.2011 року, номер запису про обтяження : 11686014, а також стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , кожна окремо, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в справі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Дзюбенко С.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував, щодо їх задоволення. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7, 9). Відповідно до свідоцтва про право власності на будівлю № [NUMBER] від 21.05.1969 року, [PERSON] належить домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №33062468 від 02.02.2012 року, [PERSON] належить житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], 21.03.1969 року, Вінницького міського житлового управління, дублікат якого виданий виконавчим комітетом Вінницької міської ради 03.11.2008 року за № 2857. Станом на 21.03.1969 року, адреса була - [ADDRESS] (а.с.17). Відповідно до довідки № 27.11.2008 року № 808, виданої КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», вказано що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 14318 по [ADDRESS] нумерація будинку змінювалась наступним чином: в 1969 році - [ADDRESS] , в 1987 році - [ADDRESS] , відповідно до додатку № 3/83 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04.06.1987 року № 200 «Про перенумерацію будинковолодінь» будинку [PERSON] , який до 1987 року значився під № 181, був присвоєний номер 183, тоді як сусідові [PERSON] змінено номер з 183 на 185 (а.с.25, 19-22). Відповідно до Витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт накладений під час виконання виконавчого провадження №16999024 з примусового виконання виконавчого листа № 2-86 від 26.01.2010 року, виданого Староміським районним судом м. Вінниці про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором в розмірі 56 631, 90 доларів США, що еквівалентно 451 271, 30 грн., 4631, 34 грн. пені, а також понесені судові витратив сумі 1820,00 грн.(а.с.26). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 201895220 від 26.02.2020 року власником зазначеного вище житлового будинку вказаний батько позивачки [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності [NUMBER], 21.03.1969 року, реєстраційний номер обтяження 11686014, зареєстровано 05.10.2011 року на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, 16999024 Староміським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, старшим державним виконавцем Сауляк Іриною Володимирівною (а.с.27). В свою чергу згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 11686014 накладено арешт відповідно до постанови про накладення арешту на майно боржника, 16999024, 05.10.2011, Староміським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, старшим державним виконавцем Сауляк І . В . на будинок за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] , дата народження, [INFO] (а.с.27). Оскільки, арешт на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено, під час виконання виконавчого провадження №16999024 з примусового виконання виконавчого листа № 2-86 від 26.01.2010 року, виданого Староміським районним судом м. Вінниці про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором в розмірі 56 631, 90 доларів США, що еквівалентно 451 271, 30 грн., 4631, 34 грн. пені, а також понесені судові витратив сумі 1820,00 грн., арешт на майно спадкодавця [PERSON] був накладений безпідставно. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003 року. Таким чином, вказані вище заборони порушують права позивача, як спадкоємця [PERSON] .. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Оскільки, суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved