Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У січні 2015 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява, в якій позивач просить стягнути з боржника на свою користь заборгованість по оплаті за житлово - комунальні послуги у розмірі 1 795 грн 05 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що КП "Ржищівжитлосервіс" здійснює свою діяльність на підставі п. 2.2. Статуту, який є установчим документом, затвердженим рішенням Ржищівської міської ради № 2094-43-06 від 19 квітня 2013 року та на підставі чинного законодавства України. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками приватизованої квартири [ADDRESS]. Позивач є балансоутримувачем вищевказаного будинку та здійснює обслуговування місць загального користування і прибудинкової території. Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-ІV, п.7 Правил користування приміщеннями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572, постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 "Про порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", п.п. 14, 17, 35 постанови Кабінету Міністрів України "Про правила користування приміщеннями житлових будинків" від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир багатоквартирних будинків повинні оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, утримувати приватизовані квартири (будинки) за свій рахунок. Також вони зобов'язані вносити на відповідний рахунок виконавця послуг з утримання житлових будинків та прибудинкової території оплату за обслуговування і ремонт будинку. Оплату за утримання житла зобов'язані сплачувати і квартиронаймачі, і власники викуплених та приватизованих квартир. Ці витрати не залежать від того, живе особа у квартирі (власник або наймач) чи ні, оскільки ці витрати на утримання будинку та прибудинкової території. У порушення вищезазначеного зобов'язання відповідачі не здійснювали оплату наданих позивачем послуг з січня 2013 року. Станом на 1 січня 2015 року заборгованість відповідачів становить 1 795 грн. 05 коп. основного боргу. Своїми діями відповідачі грубо порушили п. 5 заяви про передачу квартири з державного житлового фонду у приватну власність та п.п. 3,4 договору передачі квартири у приватну власність. Для врегулювання відносин щодо погашення заборгованості відповідачам був направлений лист з повідомленням про заборгованість та її погашення в добровільному порядку, проте, відповідачі сплачують суму, яку самі собі нарахували. У подальшому представник КП "Ржищівжитлосервіс" уточнила позовні вимоги (а.с. 108) та просила стягнути заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг та кошти на відшкодування судового збору з [PERSON], оскільки на його ім'я оформлений особовий рахунок. У судовому засіданні представник позивача Войтенко В.М. позов підтримала, просила його задовольнити. Указувала на те, що КП "Ржищівжитлосервіс" відповідно до рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області від 24 січня 2006 р. №17 та положень ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є балансоутримувачем житлового будинку по [ADDRESS]. Від [PERSON] неодноразово надходили претензії щодо послуг та тарифів по оплаті за житлово-комунальні послуги. До послуг та розмірів тарифів з утримання будинку та прибудинкової території по [ADDRESS] входить: вивезення твердих побутових відходів, технічне обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, обслуговування димовентиляційних каналів, освітлення місць загального користування і підвальних приміщень, андміністративні витрати. Інші послуги, у тому числі з прибирання двору не входять до тарифу за яким нараховано заборгованість. Також підприємством постійно проводилось перерахування коштів за фактично ненадані послуги. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, указував на те, що послуги фактично не надаються та не надавались. За вивезення твердих побутових відходів у 2013 та 2014 роках він проводив оплату в КП "ККП м. Ржищів", але КП "Ржищівжитлосервіс" на ці кошти не звертає уваги і виставляє свої рахунки. Він не згоден із рахунками та застосованими позивачем тарифами на оплату послуг по вивезенню твердих побутових відходів, технічне обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, освітлення місць загального користування і підвальних приміщень, андміністративні витрати. Частково погодився із наданими послугами по обслуговуванню димовентиляційних каналів, за що проводив оплату. За час існування КП "Ржищівжитлосервіс" обслуговування внутрішньобудинкових мереж під'їздів та підвальних приміщень не надавав, вони наймали електрика за свої кошти. Освітлення під'їзду на площадці, підвального коридору та приміщення проведено від його квартирного лічильника, на що не було до нього претензій від енергопостачальника. КП "Ржищівжитлосервіс" є лише посередником і ніяких послуг самостійно не надають. Договір на надання відповідних послуг між ним та позивачем не укладено, хоча у лютому 2014 р. він направляв на адресу позивача власну редакцію договору із зазначенням тарифів за послуги. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП "Ржищівжитлосервіс" - підлягають задоволенню частково, виходячи з такого. Відповідно до абз. 1, 3 ст. 66 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до абз. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до абз. 1, 2 ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" заборгованість власників квартир по укладених угодах, пов'язаних з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875 - IV) споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до абз. 2 ч. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків власник, наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 5 Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №529 від 20 травня 2009 року розрахунковим періодом сплати послуг є календарний місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 1997 року співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи (а.с. 7-23) підтверджується надання позивачем послуг за установленими тарифами, а саме: статутом КП "Ржищівжитлосервіс", що затверджений рішенням Ржищівської міської ради № 2094 від 19 квітня 2013 року; свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО №108538; рішенням виконавчого комітету № 17 від 24 січня 2006 року № 17 "Про передачу на баланс КП "Ржищівжитлосервіс" житлового будинку по [ADDRESS]; рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 112 від 28 квітня 2011 року "Про встановлення тарифів з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій"; рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 187 від 27 червня 2013 року № 187 "Про затвердження тарифів з утримання будинків та прибудинкових територій"; наказом № 17 від 25 березня 2013 року "Про проведення коригування тарифів"; рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 58 від 19 березня 2013 року "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради від 17 січня 2012 року № 06 "Про тарифи на послуги із захоронення твердих побутових відходів"; рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 161 від 21 серпня 2014 року "Про затвердження тарифів з утримання будинків та прибудинкових територій". Указані рішення виконавчого комітету Ржищівської міської ради є чинними, у судовому порядку недійсними не визнавались та є обов'язковими для виконання всіма установами, підприємствами, організаціями, розташованими на території міста, у тому числі і для споживачів таких послуг, матеріали справи наведеного не спростовують. За змістом ст. 29 Закону № 1875 - IV (у тому числі й у редакції закону від 26 квітня 2014 р.) договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Із наведеного вбачається, що позивач є юридичною особою, яка на відповідній правовій основі здійснює експлуатацію будинку по [ADDRESS] та має право у розумінні чинного законодавства, в тому числі Закону №1875 - IV на справляння відповідної плати за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та на захист свого порушеного права, яке підлягає судовому захисту. Отже, заперечення відповідача про те, що позивач не є балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку по [ADDRESS] - безпідставні. Оцінюючи заперечення відповідача в частині відсутності договірних відносин між сторонами, суд виходить з такого. Закон № 1875 - IV визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій". З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV. Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суду України в постанові від 10 жовтня 2012 р. №6-110 цс12 і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Судом встановлено, що відповідач не відмовлявся від житлово-комунальних послуг, що надаються позивачем, отримував їх. Крім того, власник квартири у багатоповерховому будинку не може не отримувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як і виконавець послуг не може припинити їх надання одному із власників квартир, оскільки послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як то прибирання прибудинкової території, сходових кліток, вивезення відходів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, тощо, мають загальний характер, тобто споживаються одночасно всіма мешканцями багатоквартирного будинку, і припинення їх надання окремому споживачу є неможливим. За змістом вказаних норм відповідачі як споживачі послуг з утримання будинку та прибудинкової території зобов'язані щомісяця проводити оплату послуг без залежності від наявності укладеного договору, а в силу вказівок закону та фактичного надання послуг з боку позивача, на балансі якого перебуває вказаний багатоквартирний будинок. Відсутність між сторонами письмового договору не є підставою вважати, що нарахування позивачем плати за житлово-комунальні послуги не відповідає вимогам Закону. Заперечення відповідача щодо надання йому позивачем житлово-комунальних послуг не в повному обсязі та неналежної якості є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється іхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необгрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із тим, наданий відповідачем акт-претензія, складена 12 лютого 2014 р. й підписана відповідачем [PERSON] та сусідами, й подана до позивача 14 лютого 2014 р. (а.с. 64), не відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", оскільки акти-претензії мають бути складені після звернення до виконавця відповідної послуги, а не до звернення, відповідно даний акт-претензія не є належним доказом надання неякісних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Також на вказаний акт-претензію споживачу видано письмову відмову в задоволенні його претензій від 17 лютого 2014 року (а.с. 68). Докази надані [PERSON] (а.с. 44-57) про його численні звернення до різних осіб та органів щодо ненадання або надання неякісних послуг є неналежними, оскільки не стосуються спірного періоду за 2013-2014 роки. не є належним доказом і заява відповідача від 18 грудня 2013 року (а.с.59). Жодного акта-претензії, оформленої в установленому ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги порядку, що є підставою для перерахунку платежів за житлово-комунальні послуги, відповідач не пред'являв. Крім того, згідно Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року, (далі - Правила) споживач електричної енергії зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів; оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил; узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки (п. 42 Правил). Аналогічні приписи містить п.11 Типового договору про користування електричною енергією, затвердженого зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України, згідно якого споживач електричної енергії зобов'язується в тому числі узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності. За змістом вказаних норм відповідач мав узгодити з енергопостачальником переобладнання внутрішньої електропроводки, тобто отримати погодження на підключення до свого лічильника освітлення підвального приміщення та інших приміщень, з урахуванням їх технічних характеристик, та підтвердити сам факт їх підключення, чого як встановлено у судовому засіданні відповідачем зроблено не було, про що також свідчить й лист виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області від 29 січня 2014 р. (а.с. 67). Згідно довідки-розрахунку заборгованості по оплаті за утримання площ загального користування в багатоквартирному будинку та прибудинкової території по [ADDRESS] № 1 від 13 січня 2015 року, заборгованість [PERSON] за комунальні послуги станом на 01 січня 2015 року складає 1 795 грн. 05 коп. (а.с. 15). Сплачені відповідачем кошти за послуги на рахунки КП "Ржищівжитлосервіс" та КП "ККП м. Ржищів" (а.с. 72-74) враховані у зазначеній довідці-розрахунку, а саме: проведено перерахунок цих коштів згідно наказу №13 від 1 березня 2013 р. (а.с. 123). Факт надання позивачем житлово-комунальних послуг підтверджено у судовому засіданні наступними документами: інформацією про надання житлово-комунальних послуг КП "Ржищівжитлосервіс" будинку № 86 по вул. Шевченка за 2013-2014 рік, копіями актів виконаних робіт (а.с.76-78), копією договору та акта прийому-передачі виконаних робіт від 31 березня 2014 року (а.с.85), копією акту № 27 на списання матеріалів (а.с.86), копією акта (а.с.88), копією акта прийому-передачі виконаних робіт від 1 жовтня 2014 року (а.с.91), копією акта прийому-передачі виконаних робіт від 15 квітня 2014 року (а.с.94), копією акта про надання послуг №690 від 25 грудня 2014 року (а.с.95), копіями товарно-транспортних накладних (а.с.97-104), цивільно-правовими договорами із актами прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 109-114), договорами на надання послуг з вивезення побутових відходів (125-130). Ураховуючи те, що станом на 1 січня 2015 року заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги складає 1 795 грн. 05 коп. та відповідачем не надано до суду документів, які б підтвердили неналежне надання позивачем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тому суд вважає, що уточнені позовні вимоги щодо стягнення заборгованості лише із відповідача [PERSON], як особи стосовно якого відкрито особовий рахунок із оплати вказаних послуг, ґрунтуються на законі й ухвалює рішення про їх задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанцій № 54 від 2015 року та № 92 від 30 серпня 2013 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Позовні вимоги в частині перерахування коштів на відшкодування заборгованості за вказаними позивачем банківськими реквізитами не підлягають задоволенню, оскільки це питання стосується порядку виконання рішення й вирішується в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". На підставі викладеного,

Outcome: partial