Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Тростянецька міська рада Сумської області, треті особи: Тростянецька Державна адміністрація, КП Охтирське міське бюро технічної інвентаризації, Тростянецька державна нотаріальна контора, філія Сумського обласного управління ПАТ «Ощадбанк», про поновлення строку позовної давності; про визнання незаконним розпорядження Тростянецької міської ради про затвердження акта введення в експлуатацію будинку, розташованого в м.Тростянець, [ADDRESS] в подальшому вважати, що спірний будинок введено в експлуатацію [PERSON] та [PERSON]; про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на будинок,видане на [PERSON] Тростянецькою міською радою 25 листопада 1986 року та зареєстрованого в МБТІ м.Охтирка 25 листопада 1986 року № 5678; про визнання недійсним договору дарування домоволодіння, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 12 січня 1993 року; про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] даного домоволодіння та визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] у рівних частках - по 1/2 за кожним; про визнання частково недійсним державного акта на право приватної власності на землю,виданого на ім'я [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку земельної ділянки; про проведення розподілу рухомого майна (автомобіля) та стягнення на користь позивача половини вартості цього майна та залишення цього майна за відповідачем. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 вересня 2009 року, вона подала позовну заяву до Тростянецького районного суду в якій ставила питання про визнання незаконним розпорядження про затвердження акта введення в експлуатацію жилого будинку, недійсним свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, визнання договору дарування жилого будинку не дійсним, визнання будинку спільною сумісною власністю, та визнання права власності на 1 /2 домоволодіння та поділу спільного майна подружжя. На даний час, представник позивача [PERSON] вирішила уточнити та доповнити позовні вимоги в частині предмета позову, конкретизувати підстави до задоволення позовних вимог щодо визнання договору дарування жилого будинку не дійсним, визнання домоволодіння, розміщеного в м.Тростянець [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON],а позовні вимогит викласти в слідуючій редакції: - Поновити [PERSON] пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав і визнати його пропуск з поважних причин. - Прийняти зміни до позовної заяви, та вважати їх такими, що підлягають розгляду. - Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Тростянецької міської ради народних депутатів м.Тростянець від 19 листопада 1986 року на підставі якого було видано Свідоцтво про право приватної власності на спірний жилий будинок від 25 листопада 1986 року на ім'я [PERSON] - Визнати незаконним розпорядження Тростянецької міської ради про затвердження акта введення в експлуатацію будинку, розміщеного в м.Тростянець [ADDRESS] (жовтень 1986 року) і в подальшому вважати, що спірний будинок введений в експлуатацію [PERSON] та подружжям [PERSON] і [PERSON] . - Визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на будинок, розміщений в м.Тростянець [ADDRESS], видане на [PERSON] Тростянецькою міськрадою 25.11.1986 року і зареєстрованого в МБТІ м.Охтирка 25.11.1986 року №5678. - Визнати недійсним договір дарування домоволодіння, розміщеного в м.Тростянець [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], від 12.01.1993 року. - Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] на домоволодіння, розміщене в м.Тростянець [ADDRESS], та визнати право власності на 1/2 частину домоволодіння, розміщеного в м.Тростянець [ADDRESS] за [PERSON]. - Визнати частково недійсним державний акт серії ЯЛ № 413085 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташованої в м.Тростянець Сумської області по [ADDRESS], виданий [PERSON],кадастровий номер 5925010100:005:0333 та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки. - Постановити рішення, яким фактично розподілити рухоме майно, яке було придбане під час спільного подружнього життя між [PERSON] і [PERSON] в період часу з 15 жовтня 1977 р. до 12 травня 2009 р., у рівних частинах, при цьому на користь [PERSON] стягнути з відповідача [PERSON] половину вартості даного майна, тобто - 68977 гривень( 137955 : 2 = 68977), а все вище перераховане майно залишити відповідачу. - Стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати та вартість послуг адвоката в сумі-3000 грн., які оплачені відповідно до договору про надання юридичної допомоги і квитанції, а також вартість проведеної у справі судово-будівельної і криміналістичної експертизи. У шлюбних відносинах з [PERSON], позивачка [PERSON] перебувала з 15 жовтня 1977 року по 12 травня 2009 року. Шлюбні відносини між позивачкою і [PERSON] з кінця липня 2009 року фактично не існують. [PERSON] на даний час проживає з другою жінкою. Під час спільного проживання з відповідачем, на протязі часу з травня 1984 року і по 1995 рік включно, на земельні ділянці, розміщеній в м.Тростянець [ADDRESS], яка відповідно до рішення Тростянецької міської ради №347, від 14 грудня 1983 року, надавалася батьку відповідача - [PERSON] як інваліду Великої Вітчизняної війни, учаснику бойових дій, позивач [PERSON] разом з [PERSON] побудувала жилий будинок. Будівництво велося виключно за рахунок спільної праці й коштів подружжя, а тому будинок є спільним майном подружжя. На час будівництва, [PERSON] проживав в складі іншої сім'ї в с.Станова Тростянецького району, мав похилий вік, слабке здоров'я, а тому його допомога у будівництві заключалася лише в узаконенні наданої земельної ділянки для будівництва та в допомозі виписати будівельні матеріали. Іменно до таких дій зводилась участь [PERSON] в будівництві домоволодіння. Між [PERSON] та його сином-[PERSON] і невісткою-[PERSON] на початок будівництва домоволодіння була усна домовленість про те, що [PERSON] як учасник Великої Вітчизняної війни та особа з визначеними пільгами, організує земельний участок в місті Тростянець та в подальшому прийме участь у виписці необхідних будівельних матеріалів,а подружжя [PERSON] за власні кошти побудують домоволодіння для себе і своїх двох дітей. Зазначену угоду можна визначити як договір про спільну діяльність зі створення об'єкту нерухомого майна, який був укладений в письмовій формі. Відповідно до ч.І ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину,яка встановлена зконом,не має наслідком його недійсність,крім випадків встановлених законом. Таким чином, договір про спільну діяльність зі створення об'єкту нерухомого майна - будинку за адресою м.Тростянець [ADDRESS], укладений між [PERSON] і подружжям [PERSON] та [PERSON] не є недійсним, оскільки недійсність таких правочинів прямо не зазначена в законі. Існування договору про спільну діяльність доводиться наступним: По-перше факт існування такої домовленості визнав відповідач [PERSON] у своєму запереченні та усних поясненнях,відповідно до яких домоволодіння будувалося для онуків спільними зусиллями. По-друге, на момент розпочатого будівництва, а це 1983 р., [PERSON] мав похилий вік, весь час проживав з співмешканкою в с.Станова Тростянецького району. По-трете, як встановлено з висновку почеркознавчої експертизи,проведеної під час слухання справи, іменно [PERSON],а не [PERSON] займався технічною документацією пор будівництву,вводив будинок в експлуатацію,а подружжя [PERSON] більшу частину будинку уже після 1993 року добудовували самі. Крім того, відповідно до технічної документації на будинок, споруда мала бути одноєтажним будинком жила площа якого мала становити - 78,85 кв.м. натомість побудована споруда двохповерхова і її вартість збільшилася у порівнянні з 1993 р. на 270180 грн.(в цінах 2011 року).Отже, на будівництво такого значного об'єкта у [PERSON] коштів не було, не було і сили та здоров'я. По четвертей, з самого початку будівництва подружжя [PERSON] проживало на об'єкті будівництва у вагончику. Потім подружжя розпочало проживати в недобудованому будинку разом з малолітніми дітьми і це визнається відповідачем. Натомість [PERSON] проживав в с.Станова разом з співмешканкою. На ці обставини вказують і свідки, допитані в судовому засіданні і тому це вказує на те, для кого спірне домоволодіння будувалося. Позивач вважає, що існування усного договору про спільну діяльність про створення спірного житлового будинку,якладеного між [PERSON] з однієї сторони та подружжя [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони, є доведеним належними доказами, як є доведеним і виконання цього договору. Спільна діяльність зі створення спірного будинку має наступні правові наслідки. Відповідно до ч.І ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом,зокрема із правочинів. В період створення завершеного будинку за адресою м.Тростянець [ADDRESS], діяв Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року,який втратив чинність на підставі Закону № 991-У (997-16),від 27.04.2007 р.. Відповідно до ч.2 ст.17 ЗА «Про власність»,майно,придбане внаслідок спільної праці громадян,що об'єдналися для спільної діяльності,є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Той об'єкт нерухомого майна, а саме домоволодіння яке існувало на 12 січня 1993 року зовсім відрізняється від того, яке існувало на липень місяць 2008 року. Цей новий об'єкт нерухомого майна створений за рахунок праці подружжя [PERSON] і [PERSON] Отже, спірний будинок є спільною частковою власністю [PERSON] та подружжя [PERSON] і [PERSON]. На сьогоднішній день сім'я позивача і відповідача фактично не існує, а тому постало питання про розподіл майна набутого під час перебування в шлюбі. Слідує зазначити і те, що згідно ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Під час спільного подружнього життя позивачем і відповідачем було придбано рухоме майно. В числі майна: - три набори м'яких меблів "Тростинка" - куплені в 1996 році і на сьогоднішній день вартість одного набора складає 3000,00 грн..В кожний набір входить: диван, два крісла, журнальний столик, загальна вартість наборів складає -9000 грн.; - телевізор "JVS" і відео приставка - загальна вартість на сьогоднішній день-2000,00 грн. ( придбані в 1990 р.); - спальний гарнітур - вартістю на сьогоднішній день - 3000,00 грн. (ліжко дерев'яна 2-х спальне, дві прикро ватні тумбочки, платтяна шафа, трюмо, пуфик, колір спілої вишні, придбаний в 1990р.); - спальний гарнітур -вартістю на сьогоднішній день - 5000,00 грн. (кольору липи, полірований, дерев'яний, в нього входить: ліжко, платтяна шафа, дві прикро ватні тумби, трюмо, м'який пуфик, придбаний 1990р.); - гарнітур кімнатний "Василина" - вартістю на сьогоднішній день - 3000,00 грн. (колір горіха, придбаний в 1990р.) - письмовий стіл - вартістю на сьогоднішній день - 300,00 грн. (колір - золотистої охри, придбаний в 1987 р.); - ліжко полуторне - вартістю на сьогоднішній день-1500,00грн.( дерев'яне, коричневого кольору, придбаний в 1989 році); - книжкова шафа - вартістю на сьогоднішній день-300,00грн.(коричневого кольору, із приданого); - кухонний набір меблів - вартістю на сьогоднішній день -2000,00грн.( білого кольору, придбаний в 1990 р.); - газова плита 4-х камфорна - вартістю на сьогоднішній день -1500,00грн.(кофейного кольору, металева придбана в 1990р.); - ванна - вартістю на сьогоднішній день - 500,00грн.( чавуна, білого кольору, придбана в 1990р.); - сервіз кофейний "Пегас" - вартістю на сьогоднішній день - 200,00грн. ( фарфоровий, колір білий, придбаний в 1995р.); - сервізи чайні, 3 набори вартістю на сьогоднішній день по 200,00грн. за кожний - 600,00грн. (фарфорові, прийняті в спадщину для сім'ї); - килим - вартістю на сьогоднішній день - 200,00 грн.(розмір 3 на 2м, з візерунком, подарований для сім'ї.); - килим - вартістю на сьогоднішній день-1500,00грн. (розмір 3 на 4м., подарунок сім'ї); - млин для помелу зерна -вартістю на сьогоднішній день - 3000,00грн. (виготовлений власноручно в 1995р.); - циркулярка -вартістю на сьогоднішній день - 2000,00грн. (виготовлена власно ручно в 1985р.); - опалювальний котел К4М - вартістю на сьогоднішній день - 1500,00 грн.; - газовий котел "Атон" - вартістю на сьогоднішній день -3000,00грн.; - газова колонка - вартістю на сьогоднішній день -700,00грн.; - бетономішалка - вартістю на сьогоднішній день-1500,00грн. (придбана 1985р.); - гардини нічні 3 комплекти по ціні 100 грн. за кожну, а загальна вартість на сьогоднішній день - 300,00грн.; - пральна машина "Сатурн" -вартістю на сьогоднішній день - 600,00грн. (придбана 2006р.); - пральна машина "Харків'янка" - вартістю на сьогоднішній день - 300,00грн. (подарована сім'ї в 1990р.); - електрозварювальний апарат - вартістю на сьогоднішній день - 2000,00 грн. (придбаний в 1997р.); - токарний станок по металу -вартістю на сьогоднішній день - 3000,00грн. (придбаний 2000р); - свердлильний станок по металу - вартістю на сьогоднішній день - 2000,00грн. (придбаний 1996р); - металева будка з автомобіля ГАЗ-52 - вартістю на сьогоднішній день - 1500,00грн. (придбана для сім'ї в 1995р); - два металеві ящики для зберігання зерна по ціні 500,00 грн. за кожен - 1000,00грн. (розміри: 2:1,10:2,5:2 висота - 1м.); - зерно - пшениця з ячменем 2 тони - загальна вартість на сьогоднішній день-1800,00грн.; - два рулони сітки «рабиця» по 100,00грн. за кожну, а загальна вартість на сьогоднішній день складає - 200,00грн. (металева, придбана 1990р.); - дошка 2м.куб., (шальовка) соснова 40 шт., довжиною по 3-4 м., по ціні за їм.куб.- 330,00грн.,а загальна вартість на сьогоднішній день складає-660 грн..; - дошка дубова 2 м.куб.,товщиною-40 см., по ціні за 1м.куб.- 700,00грн.,а загальна вартість на сьогоднішній день складає - 1400,00грн.; - ворота металічні в'їздні ,виготовлені власноручно, вартістю на сьогоднішній день-3000 грн.. - дві корморізки, загальною вартістю на сьогоднішній день-1000 гривень. - дві металічні ємкості для зберігання паливно-мастильних матеріалів, загальною вартістю на сьогоднішній день-4000 гривень. - автомобіль - Хюндай - Асент (№ [NUMBER], взятий в кредит через Охтирське відділення Ощадбанку України в 2008 році. Кредит виплачувався до травня місяця 2009 року з спільного сімейного бюджету і загальна сума сплачених коштів складала на травень 2009 р.- 80 000 грн.. Загальна вартість рухомого майна становить - 137955,00 грн. В зв'язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно розділити спільно нажите майно позивач і звертається до суду. Зазначене майно наживалося під час шлюбу, за спільні сімейні кошти. Також позивач вказує, що жилий будинок, розміщений в м.Тростянець,[ADDRESS] будувався в період з травня 1984 року і до 1995 року включно, під час шлюбу позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Даний будинок був уведений в експлуатацію із затвердженням відповідного акта в жовтні 1986 року, при цьому підписи членів державної комісії засвідчені печаткою «Для пакетів»,а не гербовою, як слідує тому бути і в графі «Домовладелец» вказана підпис відповідача - [PERSON]. Вказані факти красномовно свідчать про те, що дійсними забудовниками та володільцями вказаного будинку були [PERSON] і [PERSON]. А саме вказаними особами був побудований будинок за рахунок їхньої спільної праці та сімейних коштів. Позивач зазначає, що ніякої участі у будівництві будинку [PERSON] не приймав і будівництво велось виключно силами сім'ї та за сімейні кошти подружжя позивача і відповідача. Даний факт також підтверджується тим, що безпоресердньо відповідач - [PERSON] як «замовник», а не його батько -[PERSON] 12.11.1986 року, замовляв технічний паспорт на домоволодіння, а в жовтні 1986 року як «забудовник» вводив будинок в експлуатацію. Крім того, відповідач [PERSON], як «власник», 18.12.1992 року замовив довідку-характеристику. Дані факти підтверджуються висновком криміналістичної експертизи №150, від 03 жовтня2011 року. Таким чином, в жовтні місяці 1986 року, відповідач - [PERSON], вважаючи себе дійсним забудовником, а не його батько - [PERSON], якому надалася земельна ділянка під забудову, написав заяву в Тростянецьку міську раду про введення в експлуатацію будинку, який на той час залишався бути недобудованим і рішенням Тростянецької міської ради, від жовтня місяця 1986 року, недобудований будинок був введений в експлуатацію, але при цьому відповідно до свідоцтва про право особистої власності, виданого Тростянецькою міськрадою 25.11.1986 року, зареєстрованого в БТІ м.Охтирка 25.11.86 року №5678, право власності на збудований будинок оформлено на [PERSON] - як забудовника. Позивачка вважає, що [PERSON] ніякого відношення до будівництва будинку не мав і весь час включно до 1996 року, вмісті з покійною дружиною проживав в с.Станова Тростянецького району і лише з 1996 року, за згодою [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований в спірному будинку, де жив до смерті, факт якої мав місце -[INFO]. Тільки з 1996 року [PERSON] юридично міг вважатись членом сім'ї позивача та відповідача, але його бюджет запишався бути самостійним від вказаної сім'ї. Натомість сам позивач - [PERSON], разом з дітьми у спірному будинку зареєстрована з 06.04.1989 року. Незаперечним є той факт, що дійсно на батька відповідача - [PERSON], як учасника Великої Вітчизняної війни бралася земельна ділянка під забудову, так як молодій сім'ї позивача з відповідачем в восьмидесятих роках минулого століття, коли забудовників та бажаючих побудуватись в м. Тростянець було багато, земельну ділянку ніхто не дав би. На [PERSON] як особу із вказаним статусом оформлялись деякі замовлення на виготовлення будівельних робіт в числі яких-виготовлення дверей і вікон, заготівка лісу. Разом з тим необхідно вказати, що відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав той, факт, що будівництво велося і ним особисто в інтересах молодої сім'ї та внуків. Тобто відповідач визнає те що будівництво велося в інтересах його сім'ї та малолітніх дітей, а [PERSON] вносив посильну допомогу в цьому, за відсутності письмової угоди про створення спільної сумісної власності. Відповідно до ч.І ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими учасниками, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Щодо незаконності договору дарування, від 12 січня 1993 року: Відповідно до рішення Тростянецького районного суду,та свідоцтва про розірвання шлюбу від 12 травня 2009 року, шлюб між [PERSON] і відповідачем розірвано, при цьому питання про поділ спільного майна не виникало, так як позивач і відповідач продовжували перебувати у фактичних сімейних відносинах, при цьому мали спільний сімейний бюджет та спільно вели домашнє господарство. З 25 березня 2009 року, позивач [PERSON], погодивши свої дії з [PERSON],перебувала за межами України і за її відсутність у постійному місці перебування, [PERSON] привів у збудований ними будинок співмешканку, а коли позивач приїхала додому в кінці липня 2009 року, то заявив, що домоволодіння належить йому на праві приватної власності, а тому місця для позивачки у ньому - немає. Як стало відомо позивачу в кінці липня 2009 року, покійний [PERSON], за попередньою змовою з сином [PERSON], таємно оформивши право власності на недобудований будинок в 1986 році, відповідно до договору дарування, посвідченого 12 січня 1993 року, без згоди на те покійної дружини, подарував збудований подружжям [PERSON] і [PERSON] будинок відповідачу [PERSON], тим самим позбавив [PERSON] права власності на його частину. Фактично [PERSON] Розпорядився на свій розсуд майном, яке сам не створив і на яке набув право власності незаконним шляхом. Разом з тим слідує зазначити, що житловий будинок з надвірними спорудами хоча і був зареєстрований на [PERSON] 12.01.1993 р. на праві власності, однак на той час він був недобудований на 25 % і його вартість становила -183617 грн. В подальшому, тобто в перібд шлюбних відносин, за рахунок спільних трудових та грошових витрат подружжя [PERSON], зокрема у проведенні капітального ремонту та переобладнання жилого будинку, приватизації земельної ділянки і здійснення переобладнання та добудов, вартість домоволодіння істотно збільшилася і в цінах 2011 року складає 471115 гривень. Залишкова вартість заміщення житлового будинку збільшилася за рахунок будівництва прибудови літ. «а»,прибудови літ. «б 1»,прибудови літ. «б 2»,прибудови літ. «б З»,прибудови літ. «б 4»,погребу літ. «пг», гаражу літ. « Г», прибудови літ. «г»,прибудови літера «г 1»,воріт літ. « №1№»,огорожі літ. «№2», воріт літ. «№3»,огорожі літ. «№4»,здійснення оздоблювальних робіт та інженерного обладнання житлового будинку, а також приватизації земельної ділянки. Таким чином, після 12.01. 1993 р. за рахунок нового будівництва прибудов, капітального ремонту будівель, здійснення оздоблювальних робіт та монтажу інженерного обладнання житлового будинку, а також приватизації земельної ділянки, що здійснювалось за рахунок подружжя, спірна садиба значно збільшила площу і вартість. Тобто, майно відповідача [PERSON] істотно збільшилося у вартості за рахунок трудових і грошових внесків позивача - [PERSON], а тому це є достатньою підставою для застосування ст.62 СК України з послідуючим визнанням спірної садиби спільною сумісною власністю подружжя. Через те, що шлюб на даний час розірвано, а [PERSON] немає іншого постійного місця проживання, одночасно просить суд про розподіл спільної сумісної власності, та визнати за [PERSON] право на половину спірної садиби. Щодо звернення до суду [PERSON] за захистом порушених прав і оспорення правочинів, стороною яких не являється: До липня 2009 року про право власності покійного [PERSON] на будинок, про договір дарування і про зміну права власності на спірний будинок позивачу не було відомо нічого і про порушення своїх прав щодо майна вона узнала коли відповідач почав чинити перешкоди щодо здійснення прав співвласників , а тому вчасно в межах строку позовної давності, не зверталася до суду. Лише в серпні 2009 року [PERSON] вимушена звернутися за захистом порушених прав до суду. Строк звернення до суду з позовною заявою, позивач вважає не пропущений ,так як згідно чинного законодавства строк звернення до суду рахується з моменту коли позивач дізнався про порушене право. Вона ж дізналася про порушене право лише в кінці липня 2009р.. До цього часу спору з відповідачем щодо користування будинком, спільного користування присадибною земельною ділянкою, яка обробляється ними кожен рік - не виникало і між ними після розлучення не припинялись фактичні шлюбні відносини. 18 червня 2008 року, за спільною згодою, подружжя [PERSON] взяло в кредит автомобіль Хюндай, при цьому кредитні внески платили зі спільного сімейного бюджету, а щоб швидше погасити кредит, [PERSON] вимушена за згодою відповідача поїхати на заробітки. Позиція відповідача, який повністю не реагував на звернення позивача з питанням позасудового вирішення спору, змусила її звернутися за допомогою до адвоката, який надавав чисельні консультації, та взяв на себе зобов'язання по складанню процесуальних документів і участі у веденні справи в суді. За послуги адвоката [PERSON] заплатила, згідно договору про надання юридичної допомоги, грошові кошти в сумі -3000 гривень. Дані витрати підтверджені квитанцією адвоката і в подальшому повинні бути відшкодовані відповідачем. В ході розгляду справи представник позивачки [PERSON], не змінюючи предмету позову, (а саме спір про будинковолодіння) зменшила об'єм позовних вимог і просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за внесений вклад в будівництво будинковолодіння, сума якого складає половину вартості спільного майна та витрати пов'язані зі зверненням до суду, а також витрати на правову допомогу на загальну суму 278 079 грн., яка складається з наступного: 252 557 грн. за домоволодіння, 17 000 грн. за частину автомобіля, за проведення експертиз та судових витрат, за проведення будівельно-технічної експертизи 3222 грн., почеркознавчої експертизи 2300 грн., послуги за надання правової допомоги 3000 грн. просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що сторони перебували в шлюбі з 1977 року по 12.05.2009р., жили однією сім'єю, побудували домогосподарство та надбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Ділянка для будівництва будинку була виділена батьку відповідача, оскільки той був учасником війни та мав відповідні пільги. Батько відповідача мав похилий вік, за станом здоров'я будувати дім не міг, коштів на будівництво не мав, бо проживав на пенсію, додаткових доходів не мав, проживав із співмешканкою в с.Станова до 1996 року, і лише з 1996 року за згодою подружжя був прописаний в спірному будинку, де жив до смерти до [INFO]. Тільки з 1996 року [PERSON] юридично міг вважатись членом сім»ї позивача та відповідача, але його бюджет залишався бути самостійним від вказаної сім»ї. Натомість сама позивач [PERSON] разом з дітьми у спірному будинку зареєстрована з 06.04.1989 року. Відповідач не надав доказів наявності достатніх коштів у його батька для будівництва вказаного будинку. Позивачка не цікавилася документами та була ошукана відповідачем, про порушення своїх прав дізналася лише в 2009 році, коли приїхала з Італії і відповідач поставив її перед фактом, що в їхньому будинку разом з ним мешкає його співмешканка, тому строк звернення до суду пропустила з поважних причин та просить його відновити. Вводив будинок в експлуатацію та займався оформленням всіх документів відповідач, про що свідчать його підписи на відповідних документах та про що підтвердив сам відповідач в судовому засіданні. Договір дарування домоволодіння він вважає фіктивним, оскільки фактично передачі будинку не відбувалося, як дарувальник, так і обдарований проживали в даному будинку як до цього, так і в подальшому. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що в 1983 році, коли у них з позивачкою народився син, батько запропонував йому будувати будинок в м.Тростянці. Оскільки йому земельну ділянку під будівництво не виділили б, батько звернувся в Раду ветеранів, та йому була виділена земельна ділянка для будівництва будинку. Батько брав наряди, виписував будівельні матеріали, та в 1983 році завезли піноблок, в 1984 -цеглу, яку батько сам склав, хоча тоді йому було 76 років. Потім батько найняв техніку, викопав фундамент, його знайомі з с.Станова зробили фундамент, а його товариш [PERSON] побудував будинок та господарські будівлі, за що батько розрахувався з ним автомобілем «Нива». В 1986 році батько ввів будинок в експлуатацію та сказав їм заселятися, хоча там ще доробляли підлогу. Батько прописався в будинку перший, а потім дав дозвіл прописатися йому з родиною. Коли заселялися в будинок, в деяких кімнатах не було дверей, не було опалення, вони спочатку жили в одній кімнаті, а потім все добудовували, газове опалення також проводили пізніше. Потім батькові, як ветеранові війни через райспоживспілку виділили меблі, які вони придбали за кошти від спадщини матері. В 1991 році батько побудував гараж, а в 1992 році нотаріус [PERSON] в присутності позивачки посвідчила договір дарування будинку між батьком та ним. Мати відповідача в будинку жила з 1988 року до своєї смерті. Вони тримали худобу, батько допомагав за нею доглядати. Після смерті сина в 2002 році у них з дружиною погіршилися стосунки, в 2006 році вони розлучилися, якийсь час жили окремо. В 2008 році він вирішив придбати автомобіль, поручителем виступила його бувша дружина. Свідоцтво про розірвання шлюбу він отримав 12травня 2009 року. Після придбання автомобіля дружина поїхала до Італії, хоча коштів для виплати кредиту у них було достатньо, а в травні 2009 року він зробив пропозицію іншій жінці, яка переїхала до нього та вони почали жити разом, про що він повідомив позивачку 9 травня цього ж року. Коли позивачка повернулася -зчинила сварку, а потім залишила дім. Про те, що будує дім батько, позивачці було відомо з самого початку. Про договір дарування позивачці також було відомо, так як вона була присутня вдома, але нотаріус запропонувала їй вийти в іншу кімнату. Всі рахунки за комунальні послуги на домоволодіння були відкриті на батька, як домовласника, позивачка цим не цікавилася. Рухоме майно судом поділене, виділене позивачці майно знаходиться в приміщенні літньої кухні і вона може безперешкодно його забрати. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала та пояснила, що спірний будинок збудований на кошти батьків його довірителя, сторони участі в будівництві не приймали, а тому в частині розподілу домоволодіння позовні вимоги він вважає необґрунтованими. Вказала, щодо вимоги про поновлення строку позовної давності є необґрунтованими та позивач не надала доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку для зверхня до суду. Будинок був введений в експлуатацію в жовтні 1986 року. Свідоцтво про право власності, видане Тростянецькою міською радою 25.11.1986 р. на ім'я батька відповідача [PERSON] Державна реєстрація була проведена в БТІ м.Охтирка 25.11.1986 р. за № 5678. Договір дарування домоволодіння був посвідчений нотаріусом 12.01.1993 року. Позивач повинна була довідатися про порушення свого права в листопаді 1986 року. Щодо вимоги про визнання незаконним розпорядження Тростянецької міської ради народних депутатів м.Тростянець від 19.11.1986 року на підставі якого було видано свідоцтво про право приватної власності на спірний житловий будинок від 25.11.1986 року на ім'я [PERSON] не обґрунтована позивачем по справі, так як [PERSON] дійсно займався оформленням документів на побудований батьком будинок, від імені батька. Висновки криміналістичної експертизи № 150 від 03.10.2011 року зроблені на вимогу позивача не підтверджують позовних вимог в зв'язку з цим просить суд не брати їх до уваги та не стягувати вартість робіт по проведенню почеркознавчої експертизи в сумі 2300 грн. з [PERSON] Вимоги про визнання незаконним розпорядження Тростянецької міської ради про затвердження акта введення в експлуатацію будинку, розташованого в м.Тростянець, [ADDRESS] в подальшому вважати, що спірний будинок введено в експлуатацію [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими, тому, що батькові відповідача відповідно до рішення № 347 від 14.12.1983 року виконкомом Тростянецької міської ради народних депутатів було виділено земельну ділянку по [ADDRESS] у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку. Виконкомом Тростянецької міської ради народних депутатів дозволу на залучення в якості співзабудовників [PERSON] та [PERSON] для будівництва спірного домоволодіння не надав. З відповідною заявою [PERSON] чи будь-хто інший не звертався. Договір про сумісну діяльність з метою будівництва житлового будинку для задоволення побутових потреб між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не укладався. Внесків у будівництво житлового будинку ні він ні колишня дружина не робили. Будинок за власні кошти будував батько відповідача. Після введення будинку в експлуатацію позивач і відповідач та їх діти проживали в будинку як наймачі. Жодного разу відповідач не заявляв, що будівництво велося ним особисто в інтересах молодої сім'ї та онуків. На час будівництва відповідач працював повний робочий день, будівельної освіти не має, будинок будували наймані працівники. Висновки судово-будівельної експертизи не підтверджують позовних вимог та просить суд не брати до уваги та не стягувати з відповідача вартість проведеної судово-будівельної експертизи в сумі 3222 грн. Також жоден свідок достеменно не знав і не міг знати за чиї кошти будувалося спірне домоволодіння. Вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на будинок, видане на [PERSON] Тростянецькою міською радою 25 листопада 1986 року та зареєстрованого в МБТІ м.Охтирка 25 листопада 1986 року № 5678 є необґрунтованими, тощо що акт введення в експлуатацію спірного домоволодіння був підставою для видачі свідоцтва про права особистої власності на будинок. Вимога про визнання недійсним договору дарування домоволодіння, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 12 січня 1993 року є необґрунтованою так як [PERSON] на власний розсуд розпорядився своїм майно та даний договір не оскаржувався. Вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] даного домоволодіння та визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] у рівних частках - по 1/2 за кожним; про визнання частково недійсним державного акта на право приватної власності на землю,виданого на ім'я [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку земельної ділянки є необґрунтованим. Вимога про проведення розподілу рухомого майна (автомобіля) та стягнення на користь позивача половини вартості цього майна та залишення цього майна за відповідачем є необґрунтованою, так як відсутні згоди сторін щодо поділу спільно нажитого майна. Також не надано доказів щодо того, що кредитний договір №115/33 від 17.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ Державний ощадний банк» був укладений в інтересах і на потреби сім'ї не надано. Автомобіль відповідач використовує особисто, на даний час автомобіль знаходиться в заставі банка, а тому не може йти мови про вилучення автомобіля у відповідача. Виплачувати грошову компенсацію за первинний внесок та внески по травень 2009 року він вважає безпідставним, так як сплачував свої особисті кошти і позивачка витрат на придбання авто моля не несла. Просить в повному обсязі відмовити в задоволенні позовних вимог. 30.10.2009 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Коштів для купівлі автомобіля позивач не надавала. Сплачені кошти за автомобіль в сумі 7900 грн. є особистими коштами [PERSON], які він заробив в тому числі під час здійснення підприємницької діяльності. Коштів на погашення кредиту позивач не надавала та самостійно його не сплачувала. Вважає, що автомобіль не є спільним майном подружжя і поділу не підлягає. Щодо іншого рухомого майна, то ухвалою від 24.04.2013 року то Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ визначив, що рішення судів попередній інстанцій щодо розподілу рухомого майна подружжя правильно визначили спірні правовідносини та обґрунтовано та задовольнили позов в цій частині. Позовні вимоги про проведення розподілу рухомого майна залишено без змін. Вказує, що змінені позовні вимоги, щодо стягнення з [PERSON] половини вартості придбаного під час спільного подружнього життя в період з 15.10.1977 р. по 12.05.2009 року майна в розмірі 68977 грн. та залишення цього майна у відповідача не відповідає нормам законодавства України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Представник третьої особи Охтирського МБТІ в судове засідання не з'явився, надіслав заяву і просив розглянути справу без участі представника. Представник Тростянецької РДА, в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу в його відсутності. Представник Тростянецької міської ради в судове засідання теж не з'явився і просив розглянути справу в його відсутності. В ході розгляду справи в судове засідання з'являлася представник Тростянецької міської ради [PERSON] та проти позову заперечувала. Представник Тростянецької державної нотконтори в судове засідання не з'явився. Представник третьої особи - філія Сумського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» Васюк О.В. в судовому засіданні вказала, що кредитний договір з [PERSON] був укладений відповідно до норм чинного законодавства та порушень не виявлено, просила суд залишити автомобіль, який придбаний в кредит за відповідачем так як на даний час ще кредит не погашений, а автомобіль є заставним майном банку. Заборгованості по платежам немає. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав: Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що з родиною [PERSON] він познайомився, коли вони жили неподалік на кватирі. Йому відомо, що дім вони будували разом, коли жили в будинку, добудовували сарай, гараж. [PERSON] був похилого віку, коли жив з ними, допомагав по господарству. Вони тримали багато худоби, навіть корів та биків, яких доглядала [PERSON]. Після сварки в 2006 році та розлучення, вони знову помирилися та жили разом, купили автомобіль. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що подружжя [PERSON] він знає з 1978 року. Коли вони починали будуватися, розпочинали на пустому місці, поставили «будку», [PERSON] пригнав екскаватор, та викопали фундамент. Допомагали куми, друзі, [PERSON] готувала обіди, накривала столи. Батько відповідача з'явився там на початку дев'яностих років, був вже похилого віку. Вони тримали господарство, мали дві корови, яких доглядала позивачка. В 2006 році вони якийсь час разом не жили, а потім знову все було добре. Коли дружина їхала до Італії, [PERSON] запрошував сусідів на вечерю, з дітьми відвіз її на вокзал, тобто між ними було все добре. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що була свідком будівництва домогосподарства [PERSON], так як живе неподалік. Під час будівництва сторони винаймали квартиру, коли звели будинок -перейшли жити туди та тривалий час жили в одній кімнаті, а решту добудовували. Батько відповідача участі в будівництві не приймав, прийшов до них жити, коли будинок був добудований, а матір вони перевезли до себе, коли вона почала хворіти. Будувалися вони за спільні кошти подружжя, [PERSON] весь час працювала, отриману зарплатню вкладала в будівництво, тримали багато худоби, яку вона доглядала, садили город, на себе вона коштів не витрачала, навіть дітям іграшок не купляла, всі кошти йшли на будівництво. Позивачка кілька разів позичала у неї гроші, щоб розплатитися за привезені будівельні матеріали чи на продукти харчування для будівельників. Після розлучення вони помирилися та жили разом, купили в кредит автомобіль, а коли позивачка поїхала заробити кошти на погашення кредиту за кордон, залишила відповідачу свою платіжну картку, щоб він міг отримувати її пенсію. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивачки та відповідача з 1984 року та бачила, як сторони спільно будували дім, всі роботи завершили в 1995 році. Батьки відповідача в будівництві участі не приймали. Позивачка працювала, господарювала на будівництві, виховувала дітей. Всі кошти вона витрачала на будування, відмовляючи собі та дітям в усьому. Батько відповідача переїхав в будинок, коли він вже був побудований, участі в будуванні не приймав, бо був похилого віку та хворий, а мати відповідача взагалі там не бувала. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що зі сторонами вони дружили родинами, добре знає, що вони будувалися за спільні кошти. Батьки відповідача участі в будівництві не брали, можливо, допомагали їм коштами. [PERSON] працювала, тримала господарство, готувала обіди будівельникам, всі зароблені кошти подружжя витрачало на будівництво. Земельна ділянка виділялася батькові відповідача, але до будинку батько вселився, коли вже все було збудовано. [PERSON] ж переїхали, як тільки одну кімнату облаштували, а потім ще довго все добудовували. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що також є сусідкою [PERSON] та пам'ятає, що вони разом розпочинали будувати будинок. Батьки відповідача на початку будівництва купили йому автомобіль «Нива». Будівельні роботи проводили наймані робітники, допомагали брати [PERSON], а вона готувала обіди, турбувалася, що де купити з продуктів. Для себе та дітей вона не купувала нічого зайвого, тримала господарство, корову. Зароблені гроші витрачали на будівництво, їй в ті часи позивачка розповідала, що вони то цеглу придбали, то за інші матеріали заплатили, то за роботу найманим робітникам. Будівельні матеріали виписував відповідач, а оплачували їх спільними коштами. Коли почали жити в будинку, не всі кімнати були впорядковані, ще довго добудовувалися, позивачка їй розповідала, що вона з подругою клеїли шпалери. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що в 1985 році він працював в Райагробуді на будівництві по вул.Калініна, де його напарник [PERSON] домовився з батьком відповідача зробити дах будинку. Після роботи вони за тиждень виконали цю роботу, та батько відповідача з ними розрахувався. Йому також відомо, що кладку робив [PERSON], за роботу йому віддали автомобіль «Нива». Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що токарний станок та будка від автомобіля ГАЗ-52, що знаходяться в господарстві [PERSON], належать йому, він ще за радянських часів придбав станок та поставив його у відповідача, бо не мав вдома потрібної електропроводки. Під час будівництва у [PERSON] він допомагав заливати фундамент, про допомогу його просив батько [PERSON]. Під час будівництва дід жив в Становій та керував роботами, позивачки та дітей на будівництві він не бачив. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, в 1983-1988 роках він працював головою Тростянецького міськвиконкому, та пам'ятає, як виділялася земельна ділянка для будівництва жилого будинку учаснику війни [PERSON], який потім неодноразово звертався з питань виділення будівельних матеріалів та інженерного обладнання. Будівельні матеріали йому, як учаснику війни, виділялися поза чергою. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що на прохання відповідача та його батька неодноразово допомагав відповідачу на будівництві будинку. Коли він допомагав робити балкон, [PERSON] з [PERSON] жили на першому поверсі, сараї будували, коли вже жили в будинку. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що на прохання відповідача та інколи -його батька за деякі послуги від них допомагав [PERSON] на будівництві. Обіди на будівництві їм готував коли [PERSON], а коли [PERSON]. З [PERSON] вони разом виносили землю з котельні. Керували роботами і [PERSON], і його батько, який також інколи був на будівництві. Батько відповідача почав там проживати, коли вже був збудований будинок. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що на початку 80-х років він на роботі купив списаний свердлильний станок, та оскільки вдома не мав потрібної напруги електромережі, встановив його вдома у [PERSON] та ходив до нього користуватися. Окрім того, вони вдвох зробили млин для зерна, який також стоїть у [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що працюючи на деревообробному комбінаті головним інженером приблизно в 1985 чи в 1986 роках контролював виконання замовлення учасника війни [PERSON], якому виготовляли вікна, двері та паркет з його матеріалу. Він сам оплачував замовлення та забирав готові вироби. Матеріалами справи встановлено, що сторони 15 жовтня 1977 року уклали шлюб, який був зареєстрований Станівською сільською радою депутатів трудящих Тростянецького району Сумської області, актовий запис №20 (т.1 а.с.14). Згідно рішення Тростянецького районного суду від 20.10.2006р., яке набрало чинності 30.10.2006р., шлюб між сторонами було розірвано, державна реєстрація розірвання шлюбу здійснена відділом РАЦС Тростянецького РУЮ за №38 12 травня 2009р. (т.1 а.с.64,13). В судовому засіданні було встановлено, що з заявою про реєстрацію розірвання шлюбу в травні 2009 року подавав [PERSON], а позивачка звернулась у серпні 2009 року. Згідно рішення №347 від 14.12.1983р. виконкому Тростянецької міської ради народних депутатів, [PERSON] була виділена в безстрокове користування земельна ділянка в м.Тростянці по [ADDRESS] площею 346кв.м. для будівництва індивідуального жилого будинку жилою площею 59,6кв.м., загальною площею 78,3кв.м. з господарськими будівлями (т.1 а.с.57), та між ним та виконкомом міської ради 19.12.1983р. був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві приватної власності (т.1 а.с.58-61). Даний факт підтвердили і сторони в судовому засіданні. Відповідач пояснив, що на той час було дуже важко отримати земельну ділянку для будівництва, а батько був учасником бойових дій, мав заслуги перед батьківщиною і мав пільги, та вирішив побудувати будинок для свого онука, тобто сина подружжя [PERSON], якого дуже любив. Згідно Акту про завершення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, в жовтні 1986 року домоволодіння [PERSON] по [ADDRESS] в м.Тростянець Сумської області приймальною комісією прийнято, в акті маються підписи членів комісії, затверджені печаткою районної санепідстанції для пакетів (арк.15 інвентарної справи домоволодіння). Відповідач не заперечує, що надавав допомогу батьку по оформленню документів, так як батько був літньою людиною та хворий. Документи були оформлені у відповідності з договором забудови на батька. Як вбачається з викопіровки з будівельного кварталу від 12.11.1986р. на земельній ділянці по [ADDRESS] розташовані будинок літ.А1 та сарай літ.Б (арк.4 інвентарної справи домоволодіння). Згідно рішення виконкому Тростянецької ради народних депутатів м.Тростянець від 19.11.1986р., була розглянута заява [PERSON] про оформлення права власності на домоволодіння по [ADDRESS] та прийнято рішення оформити право власності на дане домоволодіння на ім'я [PERSON] (арк.19 інвентарної справи домоволодіння). Сторони в судовому засіданні підтвердили, що ніхто більше не звертався ні з заявою у міську раду ні в суд про визнання за ними права власності на домоволодіння, ні про визнання за ними права власності на частину його. Представник позивачки пояснив, що його довірителька повністю довіряла своєму чоловіку, документи знаходились у нього, що сама вона зі своєю сім'єю поселилась у будинку після здачі його в експлуатацію, а батька забрали до себе значно пізніше, а тому у неї не виникало ніяких сумнівів щодо їх права на дане житло. Згідно довідки Станівської сільської ради, в Будинковій книзі Станівської сільської ради №4 за 1974 рік в графі №815 вказано, що [PERSON], 17.11.1906р.н. знятий з реєстрації 21.11.1983р. та вибув за адресою: м.Тростянець, [ADDRESS] (т.2 а.с.237). В судовому засіданні було встановлено, що прописався [PERSON] в 1983 році, але фактично почав проживати дійсно значно пізніше, коли були завершені оздоблювальні роботи і що в будинку в одній кімнаті на першому поверсі, яка була закінчена, проживало подружжя [PERSON] та проводили закінчення будівництва та добудови, які в подальшому були узаконені. Згідно копії свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок від 25.11.1986р., [PERSON] належить жилий будинок, розташований в м.Тростянці по [ADDRESS] (т.1 а.с.63). Згідно копії договору від 12.01.1993р. [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар жилий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в м.Тростнець по [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 363 кв.м., на якій знаходиться один будинок, жила площа якого 78,85 кв.м. та господарчі будівлі «Б» сарай (т.1 а.с.90). Враховуючи, що [PERSON] не був у зареєстрованому шлюбі, тому нотаріус не питала згоду на дарування будинку у його співмешканки. А отримання згоди у дружини одаряємого не передбачено законодавством, тому даний договір на час його складання був чинним і не встановлено підстав для його скасування. Згідно копії реєстраційного запису про право особистої власності, домоволодіння в м.Тростянці по [ADDRESS] зареєстровано Охтирським МБТІ на праві особистої власності за [PERSON] 12.01.1992р. (т.1 а.с.162), та згідно витягу з державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Охтирське МБТІ» 13.08.2009р. на підставі дублікату договору дарування зареєстровано будинок в м.Тростянці [ADDRESS] за [PERSON] (т.1 а.с.67). Згідно рішення виконкому Тростянецької міської ради №19 від 17.01.1996р., [PERSON] надано дозвіл на оформлення правової документації на раніше побудовані будови -тамбура та гаража до житлового будинку, чотирьох прибудов до сараю (арк.31 інвентарної справи домоволодіння). Як вбачається з висновку будівельно-технічної експертизи №8675 від 08.04.2011р., залишкова вартість заміщення житлового будинку на момент укладання договору дарування 12.01.1993р. в цінах 2011 року складає 183617грн., вартість оздоблювальних робіт та інженерного обладнання становить 61205грн. З урахуванням здійсненим під час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] прибудов та споруд на спірній садибі, а також з урахування висновку будівельно-технічної експертизи є підстави для вирішення питання про відшкодування витрачених коштів на будівництво в розмірі 13 частини його вартості. Понесені витрати підтверджуються - документами на газопостачання будинку (т.1 а.с.205-216), поясненнями сторін та свідків. Таким чином суд вважає, що на час дарування будинку його вартість в цінах 2011 року становила вартість житлового будинку - 183617грн., залишкова вартість заміщення недобудованої частини житлового будинку - 61205грн. Згідно висновку даної експертизи, залишкова вартість заміщення житлового будинку по [ADDRESS] в м.Тростянець, в цінах 2011 року на 2011 рік становить 453797грн. та вартість збільшилася за рахунок будівництва прибудов літ. «а», «б1», «б2», «б3», «б4», погребу літ. «пг», гаражу літ. «Г», прибудов літ. «г», «г1», воріт літ. «№1», «№3», огорожі літ. «№2», «№4»(т.2 а.с.29-68). Сторони з вказаною вартістю погоджуються. Представник позивача просить суд стягнути понесені її матір'ю витрат на будівництво виходячи з вищевказаних сум у цінах саме 2011 року. Згідно копії державного акту серії ЯЛ №413085 на право власності на земельну ділянку, розташовану в м.Тростянець по [ADDRESS], на підставі рішення Тростянецької міської ради №228 від 22.08.2008р. та №144 від 25.03.2011р., [PERSON] передана у власність земельна ділянка площею 0,1000га (т.2. а.с.236). Ринкова вартість земельної ділянки площею 637 кв.м в цінах 2011 року складає 17418 грн. На компенсацію за частку земельної ділянки представник позивачки не претендує. Крім того, в суді встановлено, що як вбачається з матеріалів кредитної справи, 17.07.2008р. між ВАТ «Державний ощадний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит на суму 70000грн. на купівлю автомобіля HYUHDAI ACCENТ вартістю 77900 грн., при цьому сума власних коштів на оплату товару становила 7900грн. В кредитній заявці про свій сімейний стан відповідач вказував, що він одружений, зазначав розмір пенсії дружини, надавав копію свідоцтва про укладення шлюбу між ним та позивачкою та надавав копію її паспорту та ідентифікаційного коду, довідку про розмір її пенсії. Окрім того, між банком, відповідачем та позивачкою 17.07.2008р. був укладений договір поруки за вищезазначеним кредитним договором. Станом на травень 2009 року, коли відповідач створив нову сім»ю, за автомобіль було сплачено 26307грн. (т.2 а.с.83- 113). В подальшому відповідач сплачував кредит самостійно, на даний час кредит ще не погашений, автомобіль залишається в його власності. Таким чином суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 13153 грн., та автомобіль залишити у власності відповідача. Інших доказів не надано. Статтею 256 ЦК України встановлено трирічний строк позовної давності. Звертаючись до суду, позивачка просила поновити пропущений нею строк позовної давності, оскільки про порушення свого права власності на спільне майно подружжя вона дізналася лише в липні 2009 року, коли відповідач почав проживати з іншою жінкою, а їй повідомив, що в цьому домоволодінні їй нічого не належить. Тоді ж з'ясувалося, що спірне домоволодіння в 1986 році було зареєстровано на батька відповідача -[PERSON], та в 1993 році подароване ним відповідачу. При цьому вона зазначає, що під час шлюбу не цікавилася цими питаннями, оскільки юридично не обізнана, оформленням документів завжди займався чоловік. Відповідач в свою чергу зазначає, що позивачці відомо було про договір дарування. Таким чином, ці покази не суперечать поясненням позивачки. Інших доказів з цього приводу відповідачем не надано, а тому суд вважає, що строк звернення до суду позивачкою дійсно пропущено з поважних причин та вважає за доцільне його поновити відповідно до ст.267 ЦК України. Правовідносини, що виникли між сторонами, носять тривалий характер, а тому суд відповідно до вимог чинного законодавства застосовує законодавство, яке діяло на час виникнення правовідносин. Відповідно до ст.88 ЦК УРСР в редакції, яка діяла в 1986 році, основу особистої власності громадян становлять трудові доходи. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. Майно, що є в особистій власності громадян, не повинно служити для одержання нетрудових доходів, використовуватись на шкоду інтересам суспільства. Згідно ст.101 цього ж кодексу, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян з числа зазначених в частині другій цієї статті на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку. Згідно ст.17 Закону України «Про власність»№697-ХІІ від 07.02.1991р., майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст.48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що будинок в м.Тростянці по [ADDRESS], на земельній ділянці, яка виділялася під забудову [PERSON], як учаснику війни та особі, що має певні пільги, будувався протягом 1983-1992 років. Будівництво велося за рахунок спільної праці [PERSON], його сина [PERSON], та невістки [PERSON] про що посвідчили допитані в судовому засіданні свідки та що підтверджується матеріалами справи. Так, на ім'я батька відповідача виписувалися будівельні матеріали (т.1 а.с.100-102), за поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], він як особисто виконував на будівництві деякі роботи, так і керував проведенням робіт, інколи розраховувався з будівельниками. Разом з тим, як засвідчили допитані в судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], подружжя [PERSON] спільними коштами та спільною працею будували будинок, позивачка працювала на шоколадній фабриці, відповідач працював на будівництві, позивачка після роботи готувала їжу для будівельників, обробляла город, доглядала господарство, заробітну плату вкладали в будівництво, відмовляючи собі та дітям в найнеобхіднішому, відповідач фактично проживав на будівельному майданчику у вагончику. Відповідач завозив будівельні матеріали, наглядав за будівельниками. Після введення будинку в експлуатацію в ньому оселилися спочатку подружжя [PERSON] з дітьми, а після закінчення внутрішнього оздоблення кімнат в 1991 році там почав постійно проживати і батько відповідача. За таких обставин суд вважає, що на час укладання договору дарування, домоволодіння належало на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], та [PERSON] та в силу закону їхні частки були рівними. А тому, враховуючи, що позивачка не зверталась у міську раду про введення її в коло забудовників і визнання за нею права власності будинок - має право на відшкодування витрат на його будівництво і суд вважає, що така частина дорівнює 13 від вартості робіт в цінах 2011 року. Відповідно до ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми, або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст.28 цього ж кодексу, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У п.19, 22 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року. Пленум Верховного суду роз'яснив, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК ( 435-15 ), оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так подружжям було придбано майно - меблі, предмети побутового вжитку, електротехнічні та побутові прибори. На даний час суд вважає, що вимоги позивачки задоволенню не підлягають, так як є рішення суду, яке вступило в законну силу, яким вказане майно поділене між подружжям, знаходиться у спірному будинковолодінню, позивачка на даний час знаходиться на заробітках за кордоном, а відповідач пояснив, що все майно в наявності і позивачка в любий час може його безперешкодно забрати. Слід зняти арешт з рухомого майна, що знаходиться в домоволодінні за адресою: [ADDRESS]. м. Тростянець Сумської області, згідно ухвали від 09.09.2009 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог, а саме 1500 грн. сплаченого судового збору, 2100грн. за правову допомогу, 3222 грн. за проведення експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: approved