Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

31.03.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,5715 га у [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, що належала його померлій матері [PERSON] згідно із Державним актом на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 14.11.2002 року, мотивуючи позовні вимоги тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа (Державного акта на право приватної власності на землю). Також просив визнати за ним право на грошовий вклад з процентами та компесаційними нарахуваннями у ТВБВ №100013/0174 в ПАТ "Державний Ощадний банк України" на рахунку [NUMBER], який відкритий на ім"я [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити із підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача - сільський голова Пивовар О.М. у судове засідання не з"явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року померла мати позивача [PERSON] - [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с.5). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 14.11.2002 року, який виданий Жирівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, спадкодавцю [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,5715 га у с.Городище на вул.Січових Стрільців на території Жирівської сільської ради, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства(а.с.6). Із ощадної книжки, відкритої у ТВБВ №100174/0174 у ПАТ "Державний Ощадний банк України" вбачається, що на ім"я [PERSON] відкрито грошовий вклад [NUMBER] з процентами та компесаційними нарахуваннями (а.с.22). Після смерті матері [PERSON], яка залишила заповітне розпорядження(а.с.4), відповідно до якого земельну ділянку та грошовий вклад на випадок смерті заповіла своєму сину позивачу [PERSON]. Позивач у встановолений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі(а.с.23). Постановою завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори Матусека В.В. від 19.02.2016 року(а.с.3) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв"язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на вул. С.Стрільців,74 у с.Городище Жидачівського рапйону Львівської області. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцям на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок їх смерті, отже після смерті матері позивача до складу спадщини увійшла земельна ділянка та грошовий вклад. Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивач, що є належною особою та спадкоємцем як за законом, так і за заповітом і його звернення до суду є правомірним. Приписи ч.1 ст.1225 ЦК України встановлюють, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоєців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ч.ч.1,2 ст.1228 ЦК України, вкладник має право розпорядись правом на вклад у банку(фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку. Право на вклад входить складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Згідно із ст.ст.1269,1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має право у строк шість місяців подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Так, як позивач [PERSON] після смерті матері у встановлений ст.1270 ЦК України строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто вважається таким, що прийняв спадщину за заповітом після смерті матері. Згідно із статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому суд приходить до висновку, що позивач набувши право на спадкове майно набув на нього правомірно право власності, так як це відповідає законодавству України і на час розгляду справи відсутні будь-які рішення суду, які б вказували на незаконність набуття позивачем права власності, в зв"язку з чим суд для захисту прав позивача, вважає за необхідне визнати її власником майна в порядку спадкування зазаповітом. Із врахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved