Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з цивільним позовом до [PERSON] районної державної адміністрації Херсонської області, Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права на земельну частку (пай). Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним: На підставі поданої заяви та протоколу загальних зборів членів КСП «Україна» позивача було прийнято в його члени. Протоколом загальних зборів членів КСП «Україна» від 15 вересня 1999 року було затверджено список громадян для набуття земельного паю, до якого він був включений. Позивач не отримав Державний акт на право власності не (пай), у звязку з тим, що в розпорядженні голови [PERSON] районної адміністрації його не було включено до списку громадян на розпаювання. Він звернувся до Архівного відділу [PERSON] районної державної адміністрації з метою отримання документів, що підтверджують його право на земельну частку (пай), однак отримав відповідь, що в розпорядженні голови [PERSON] районної державної адміністрації від 11 жовтня 2002 року №547 «Про надання дозволу на розробку проекту приватизації земель колишнього колективної власності КСП «Україна» його прізвище відсутнє. Вважає, що у нього є можливість реалізувати своє право в судовому порядку, оскільки лише після отримання відповіді з Архівного відділу, йому стало відомо, що його прізвище відсутнє у розпорядженні голови районної державної адміністрації та виникло право на судовий захист порушеного права. Просить суд поновити строк позовної давності та визнати за ним право на земельну частку(пай) із земель КСП «Україна» (с. Високе, Бериславського району Херсонської області). Не погоджуючись з позовними вимогами представник відповідач 1 [PERSON] надала відзив, в якому заперечує проти позовних вимог, та зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню у повному обсязі у звязку зі спливом строків позовної давності, а підстави пропущення строку звернення до суду є необґрунтованими. Також зазначив про невідоме джерело походження документів, а саме: списку громадян на набуття земельного паю, протоколу загальних зборів членів КСП Україна та виписки з протоколу загальних зборів членів КСП Україна № 4 від З0 серпня 1999 року, наданих Позивачем, оскільки в архівній довідці, виданою 26.01.2018 року №31/04-10 архівним відділом [PERSON] РДА зазначено, що протоколи загальних зборів членів КСП Україна, списки членів КСП Україна на державне зберігання до архівного відділу не надходили. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Від відповідача 2 - Високівської сільської ради також надійшов лист, в якому зазначено, що сільська рада заперечує проти задоволення позовних вимог в звязку з пропущенням строку звернення до суду, просять розглянути справу у їх відсутність. 05.02.2018 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 1 [PERSON] РДА, в якому зазначає, що доводи, зазначені у відзиві не заслуговують на увагу, аргументуючи тим, що позивачу стало відомо про порушення свого права лише після звернення до Архівного відділу [PERSON] районної державної адміністрації з метою отримання документів, що підтверджують його право на земельну частку (пай). Вважав, що маючи на руках протоколи, що підтверджують його членство в КСП та виділ йому земельної частки, може у будь який момент отримати сертифікат на земельну частку (пай). Однак отримав відповідь, що в розпорядженні голови [PERSON] районної державної адміністрації від 11 жовтня 2002 року №547 «Про надання дозволу на розробку проекту приватизації земель колишнього колективної власності КСП «Україна» його прізвище відсутнє. На підставі протоколу загальних зборів членів КСП «Україна» №4 від З0 серпня 1999 року [PERSON] був прийнятий в члени КСП «Україна» на підставі поданої заяви. Протоколом загальних зборів членів КСП «Україна» від 15 вересня 1999 року було затверджено список громадян на набуття земельного паю, до якого [PERSON] був також включений. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні позову з підстав зазначених у ньому, просила суду поновити строк для звернення до суду та задовольнити позов. Представник відповідача 1- [PERSON] РДА [PERSON] проти задоволення позову заперечувала з підстав зазначених у відзиві Представник відповідача 2 Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій заперечує проти задоволення позовних вимог в звязку з пропущенням строку звернення до суду, просять розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд визнав за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обовязків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази. Клопотань у тому числі і про призначення експертизи сторони не заявляли. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позову не підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав (ст. 55 Конституції України). Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Статтею 14 Конституції України та ст. 1 ЗК України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав. Відповідно до Указу Президента України прийнятого 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" - право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) мають лише члени сільськогосподарських підприємств та пенсіонери, які згідно з статутом підприємства залишились членами цього сільськогосподарського підприємства на час отримання підприємством Державного акту на право колективної власності на землю. Затвердження розміру земельної частки (паю), видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводиться відповідною державною адміністрацією. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві й була його членом. Однією з підстав набуття права на земельну частку (пай) у КСП є членство особи у такому підприємстві. У відповідності із ст. 2 Закони України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних частин (паїв)", п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, Указом Президента України "Про невідкладні заходи по прискоренню реформування аграрною сектора економіки" від 03.12.1999 р., сертифікат на право на земельну частку (пай) є документом, що встановлює право, на земельну частку (пай) до отримання державного акту. Виходячи зі змісту ст.ст.22,23 ЗК України та вищевказаного Указу Президента України особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Відповідно до п.24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами норм земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення особи до списку, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно зі ч. 1 ст. 1, ст. 5 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів. Таким чином, членство у вказаному підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути після проявлення волевиялення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу. У якості доказу членства у КСП Україна» позивач надав суду копію виписки з протоколу загальних зборів членів КСП «Україна» №4 від 30.08.1999 року згідно якого позивача прийнято в члени КСП (а.с.8). Також позивач надав суду копію протоколу загальних зборів членів КСП «Україна» від 15.09.1999 року, на якому було прийнято рішення про реформування КСП «Україна» в ТОВ «Україна» та видачу земельних сертифікатів внов прибувшим членам КСП.( а.с.8-10). Надані позивачем документи в копіях не мають підпису голови правління та секретаря, голови загальних зборів та секретаря зборів, голови правління. У якості документа підтверджуючого отримання КСП державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна» його представник адвокат [PERSON] надала суду інформацію з відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі згідно якої відділ у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області повідомляє, що надати інформацію про дату видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Україна» на підставі книги записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю на території Високівської сільської ради, не можливо, оскільки відповідна книга реєстрації у відділі відсутня. Згідно підставі технічного звіту оцінки земель та розрахунку розміру земельної частки (паю) КСП «Україна» Високівської сільської ради, державний акт на право колективної власності на землю КПС «Україна» був виданий 28 серпня 1996 року №1 (а.с.45). Представник відповідача [PERSON] державної адміністрації [PERSON] заперечувала проти зазначених доказів надавши суду архівну довідку №31/04-10 від 26.01.2018 року згідно якої архівний відділ [PERSON] РДА повідомляє, що протоколи загальних зборів членів КСП «Україна», списки членів КСП «Україна» на державне зберігання до архівного відділу райдержадміністрації не надходили. (а.с.21) та архівну довідку №20/04-10 від 11.01.2018 року згідно якої у додатку до розпорядження від 11.10.2002 року №547 «Про надання дозволу на розробку проекту приватизації земель колишньої колективної власності КСП «Україна» прізвище позивача [PERSON] відсутнє. (а.с.12-13, 22-28). Представник позивача в судовому засіданні адвокат [PERSON] наголосила, що у позивача наявні лише копії вищезазначених ним документів та саме у такому вигляді вони надані суду для дослідження, оригінали відсутні. Суд оцінивши вищезазначені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі та наданих сторонами доказів вважає, що позивачем не доведено установленими ст. 81 ЦПК України засобами доказування проявлення свого волевиявлення стати членом КСП «Україна», одним із яких може бути письмова заява щодо прийняття в члени підприємства з відповідною відміткою підприємства чи резолюцією його керівництва, та суд позбавлений можливості у зв»язку з ненаданням стороною доказів пересвідчитись, відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та статутних документів указаного підприємства у підтвердженні факту членства позивача в КСП «Україна», хоча це має суттєве значення для справи. Враховуючи вищезазначене, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини суд приходить до висновку, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження позовних вимог. Разом з тим, суд враховує, що право на земельну частку (пай), яке оспорюється в суді у позивача виникло б в період чинності ЦК УРСР, яким і врегульовано відповідні правовідносини. Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред»явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом. На пред'явлення позову про витребування належного громадянину майна , інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.50 Закону України «Про власність» і ст.71 ЦК УРСР (діючих на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Оскільки право на позов у позивача, як він зазначає у позові виникло ще в 1999 році, то трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року. Так згідно ст. 75 ЦК УРСР - позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін; ч. 1ст. 80 ЦК УРСР- закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Згідно до вимог ст.76 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Суд вважає, що, оскільки, право позивача стосовно земельної частки (паю) в КСП, виникло як позивач зазначає з 1999 року, позивач знав про порушення його права, весь цей час проживав в с.Високе, знав про проведення розпаювання КСП, ніяких правовстановлюючих документів щодо прав на земельну частку(пай) не отримував, отже суд не вбачає підстав поважності пропуску позивачем строків позовної давності, який звернувся з даним позовом лише 16 січня 2018 року, тобто через 18 років. Будь-яких належних доказів чинення перешкод звернення з позовом до суду з 1999 року по січень 2018 року позивач не надав. Суд не бере до уваги, як поважність причин пропуску строку позовної давності, пояснення представника позивача про те, що позивач на його звернення до архівного відділу [PERSON] РДА з метою отримання документів, що підтверджують його право власності на земельну частку (пай) отримав довідку від 11.01.2018 року №20/04-10 про те, що його прізвище відсутнє у додатку до розпорядження від 11.10.2002 року №547 «Про надання дозволу на розробку проекту приватизації земель колишньої колективної власності КСП «Україна» та що раніше позивачу не було відомо про можливість реалізувати своє право в судовому порядку та лише після отриманні довідку йому стало відомо про порушення його права. Таким чином суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed