Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ПАТ "Перший Український Міжнародний банк", третя особа: приватний нотаріус КМНО Хара Наталія Станіславівна, в якому з урахуванням уточнень просить визнати виконавчий напис № 19370 від 04.06.2020 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Перший Український Міжнародний банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 11933,58 грн., таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошти в сумі 2647,30 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 27.09.2013 року між [PERSON] та АТ "Банк Ренесанс Капітал" було укладено Пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) № 26259018740624, згідно якої позичальник пропонує АТ "Банк Ренесанс Капітал", який діє від власного імені, так і від імені та в інтересах ПрАТ "Українська Акціонерна Страхова Компанія АСКА-Життя", відкрити картковий рахунок на ім`я позичальника, випустити на ім`я позичальника платіжну картку міжнародної платіжної системи Master Card, встановити позичальнику ліміт овердрафту (кредитування) за Картковим рахунком на умовах визначених у пропозиції у розмірі 5000 грн., оформити страхування майнових інтересів позичальника, пов`язаних з його життям, здоров`ям та працездатністю. Внаслідок реорганізації 14.03.2015 року АТ "ПУМБ" став правонаступником АТ "Банк Ренесанс Капітал" шляхом приєднання останнього. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконала у червні 2015 року. Однак у 2020 році позивачу стало відомо, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський О.В. 26.06.2020 року постановою відкрив виконавче провадження № 62431753 щодо примусового виконання виконавчого напису № 19370, вчиненого 04.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ПАТ "ПУМБ" заборгованості за картковим кредитним договором в розмірі 11933,58 грн. Однак в заяві ПАТ "ПУМБ" до приватного виконавця відсутня дата звернення з цією заявою, також банк в цій заяві просить стягнути заборгованість у розмірі 9634 грн., надаючи при цьому виконавчий напис нотаріуса, в якому сума боргу зазначена у розмірі 11933,58 грн., що ставить під сумніви безспірність заборгованості, оскільки нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та відповідності дійсній сумі заборгованості. Крім того, виконавчий напис вчинено 04.06.2020 року, тобто після спливу строку для пред`явлення права вимоги, який сплив 27.09.2019 року. Також вказує, що нотаріус вчинив виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що суперечить вимогам постанови КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Також нотаріус вчинив виконавчий напис без перевірки доказів направлення вимоги Банком позивачу, чим дозволив банку без повідомлення позивача здійснити "односторонній" розрахунок заборгованості та звільнив банк від обов`язку доведення безспірності боргу, його суми та факту прострочення. В звязку з примусовим виконанням виконавчого напису за період з серпня 2020 року по листопад 2020 року загальна сума відрахування з пенсії позивача складає 2647,30 грн., яку вона просить стягнути з банку на її користь. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.10.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.10.2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2021 року підготовче провадження закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилась. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить позов задовольнити, розглядати справу без її участі. Також зазначає, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Третя особа приватний нотаріус Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 27.09.2013 року між [PERSON] та АТ "Банк Ренесанс Капітал" укладено Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), що підтверджується копією договору. В результаті реорганізації 14.03.2015 року АТ "ПУМБ" став правонаступником всіх прав та обов`язків АТ "Банк Ренесанс Капітал", що підтверджується копією статуту АТ "ПУМБ". Представник АТ "ПУМБ" Марушак О.М. 03.06.2020 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. з заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № 26259018740624 від 27.09.2013 року, що підтверджується копією відповідної заяви від 03.06.2020 року. До заяви про вчинення виконавчого напису представником додано оригінал кредитного договору від 27.09.2013 року та виписку з рахунку [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 11683,58 грн., а саме: 3415,89 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4305,78 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 67,38 грн. - строкова заборгованість за процентами; 3894,53 грн. - штрафні санкції. Крім того, до заяви також додано письмову вимогу № 843 від 21.04.2020 року, з якої вбачається, що АТ "ПУМБ" зверталось до [PERSON] з вимогою про виконання зобов`язання перед АТ "ПУМБ", а саме негайно погасити заборгованість по кредитному договору в розмірі 11683,58 грн. в строк до 28.04.2020 року. Приватним нотаріусом Харою Н.С. 04.06.2020 року вчинено виконавчий напис № 19370 про звернення стягнення з [PERSON] на користь АТ "ПУМБ" заборгованості за кредитним договором № 26259018740624 від 27.09.2013 року у розмірі 11683,58 грн. Представник АТ "ПУМБ" Височин Є.М. звернуся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. з заявою про примусове виконання виконавчого напису від 04.06.2020 року, що підтверджується копією відповідної заяви. З копії постанови приватного виконавця Табінського О.В. від 26.06.2020 року встановлено, що було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 19370, виданого 04.06.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ "ПУМБ" заборгованості в сумі 9634 грн. Постановою приватного виконавця Табінського О.В. від 14.07.2020 року звернуто стягнення на доходи [PERSON] , яка отримує пенсію у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, у розмірі 20% до виплати загальної суми 11147,40 грн., яка складається з боргу у розмірі 9634 грн., основної винагороди приватного виконавця у розмірі 963,40 грн., витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 550 грн. З копії звіту про здійснені відрахування та виплати, наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, встановлено, що [PERSON] нараховується пенсія у розмірі 3495,52 грн. З нарахованої пенсії [PERSON] за період з серпня 2020 року по листопад 2020 року утримано 550 грн. на сплату витрат по проведенню виконавчих дій, 1887,57 грн. на сплату боргу АТ "ПУМБ", 209,73 грн. на сплату виконавчого збору. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, що регулюються нормами Закону України «Про нотаріат». За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Так, згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Постановою Кабінету Міністрів № 622 від 26.11.2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили 22.02.2017 року, а тому п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених між позивачем та банком у простій письмовій формі. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та у постанові від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.ч.1, 2, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»). Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч.3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження»). Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд зазначає, що виконавчий напис № 19370 від 04.06.2020 року вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Перший Український Міжнародний банк" заборгованості за кредитним договором № 26259018740624 від 27.09.2013 року у розмірі 11933,58грн., на примірнику кредитного договору, який нотаріально не посвідчено, що є порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, виконавчий напис № 19370 від 04.06.2020 року вчинено приватним нотаріусом за відсутності документу, що підтверджує направлення банком [PERSON] письмової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, а тому при вчиненні виконавчого напису у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що заборгованість [PERSON] перед банком є безспірною. Також суд зазначає, що в порушення приписів ст. 88 Закону України "Про нотаріат" за виконавчим написом № 19370 з [PERSON] стягнуто грошові кошти, за якими з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, оскільки згідно кредитного договору від 27.09.2013 року термін кредитування визначено сторонами до 27.09.2016 року, а стягнення за виконавчим написом проведено за період з 22.04.2019 року по 21.04.2020року. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис № 19370 від 04.06.2020 року вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Перший Український Міжнародний банк" заборгованості за кредитним договором № 26259018740624 від 27.09.2013 року у розмірі 11933,58грн. з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а тому наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи позовні вимоги про повернення [PERSON] стягнутих в примусовому порядку на підставі виконавчого напису коштів, суд зазначає, що згідно звіту про здійснені відрахування та виплати, наданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за період з серпня 2020 року по листопад 2020 року з пенсії [PERSON] утримано 550 грн. на сплату витрат по проведенню виконавчих дій, 1887,57грн. на сплату боргу АТ "ПУМБ", 209,73 грн. на сплату виконавчого збору. Таким чином, в порядку примусового виконання виконавчого напису № 19370 від 04.06.2020 року з [PERSON] на користь АТ "ПУМБ" стягнуто 1887,57грн. Оскільки вказані кошти стягнуті на підставі виконавчого напису № 19370 від 04.06.2020 року, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню, вказана сума підлягає стягненню з банку на користь [PERSON] , оскільки підстава, на якій банком набуто право на вказані грошові кошти, відпала. При цьому, суд зазначає, що відсутні правові підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до правовідносин про стягнення з банку на користь [PERSON] коштів виконавчого провадження (550 грн. витрат по проведенню виконавчих дій, 209,73 грн. виконавчого збору), оскільки вони не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 201/8493/18 від 05 лютого 2020 року. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено повністю (судовий збір 840,80грн.), за подання заяви про забезпечення позову позивачем сплачено 420,40грн., частка задоволених позовних вимог про стягнення коштів складає 71,30%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1860,69грн. (840,80+420,40+599,49) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial