Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Скориківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач мотивує тим, що починаючи з 1992 року він постійно проживає та користується будинковолодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Вказане будинковолодіння було надано позивачу та його дружині [PERSON] в постійне користування СТОВ «Колос» та починаючи з 1992 року позивач із своєю дружиною проживають у ньому постійно та відкрито ним користуються. У 1992 році СТОВ «Колос» (колишній колгосп «Шлях Леніна») прийняв рішення за результатами заяви позивача про продаж вказаного будинку з надвірними будівлями останньому з виплатою половини його вартості, яка вираховувалась із заробітної плати позивача та його дружини. \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] померла і позивач залишився мешкати в будинку сам. Окрім того СТОВ «Колос» визнано банкрутом, його діяльність припинено, однак питання передачі у власність позивачу вказаного будинку вирішено не було. Позивач неодноразово звертався до органу місцевого самоврядування, відповідача по справі Скориківської сільської ради щодо сприяння в оформленні права власності на житловий будинок, щодо подальшого використання житлового фонду, однак СТОВ «Колос» норми чинного законодавства під час своєї ліквідації не виконало та у комунальну власність для подальшої приватизації будинок не передало, а тому відповідач позбавлений можливості передати вказаний будинок у власність позивача. \~ \~ \~ \~Весь цей час позивач, як повноправний власник відкрито та на законних підставах користується вказаним будинком, здійснює його будівництво та поточний ремонт, а тому вважає, що він набув права власності на нього за набувальною давністю і з метою захисту своїх прав звернувся до суду і з вказаним позовом. \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач не з`явився, однак від його представника, адвоката Манжари Д.С. до суду надійшла заява, згідно з якою останній просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, відповідно до якої, розгляд справи просив проводити за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. \~ \~ \~ \~Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає за можливе у судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. \~ \~ \~ \~При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до протоколу №2 засідання правління колгоспу «Шлях Леніна» від 05.02.1992 року, за результатами заяви [PERSON] про продаж йому житлового будинку з надвірними будівлями з виплатою половини його вартості, члени правління вирішили поставити [PERSON] на чергу для придбання житлового будинку з надвірними будівлями з виплатою половини його вартості. Як вбачається із виданої виконкомом Скориківської сільської ради від 30.01.2019 року за №50, згідно книги обліку розрахунків по оплаті праці за №1 за 2000 рік СТОВ «Колос» с. Скориківка у графі «утримано за будинок» у жовтні 2000 року наявні записи щодо утримання із заробітної плати за будинок [PERSON] 1441 грн., [PERSON] 1005 грн. Із довідки, виданої Скориківською сільською радою від 10.01.2019 року за №16 вбачається, що за СТОВ «Колос» числиться житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в даному будинку зареєстрований і постійно проживає [PERSON] СТОВ «Колос» визнано банкрутом, права власності на будинок [PERSON] не має. Після ліквідації СТОВ «Колос» Скориківська сільська рада на підставі рішення від 08.08.2012 року за №23-2УІ прийняла архівні документи СТОВ «Колос» до архівного підрозділу сільської ради. Таким чином судом встановлено, що СТОВ «Колос» (раніше колгосп «Шлях Леніна») прийняв рішення про передачу майна позивачу по справі, який відкрито та добросовісно користувався вказаним будинком весь цей час та сплачував кошти за користування ним. В подальшому СТОВ «Колос» було ліквідовано. Хоча СТОВ «Колос» мав би на підставі «Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій», що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 6 листопада 1995 р. N 891, та відповідно до якого це Положення визначає порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі - відомчий житловий фонд), у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій, передати майно до органу місцевого самоврядування, однак цього не зробив, а тому, як наслідок, Скориківська сільська рада позбавлена можливості передати таке майно у власність громадян. Отже склалася ситуація коли позивач належно, відкрито та добросовісно користується переданим йому нерухомим майном, яке належало юридичній особі, яка в свою чергу ліквідована, саме майно до органів місцевого самоврядування не передано, на будь-якому балансі не знаходиться, та враховуючи повну ліквідацію юридичної особи, фактично не належить нікому. Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 року у справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першій статті 344 ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Тому при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. У справі, яка розглядається судом позивач, вселявся у вказаний будинок із відома власника такого домоволодіння, що стверджується зазначеним вище протоколом засідання правління колгоспу «Шлях Леніна» №2, а тому фактично вбачається, що власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач користується вказаним домоволодінням як своїм власним, постійно в ньому проживає та здійснює догляд за будинком, що стверджується також довідками Скориківської сільської ради від 30.01.2019 року за №79 та від 22.02.2019 року за №98. Згідно з даними свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] від 25.03.2005 року) [PERSON] померла [INFO] , а тому позивач є фактично єдиною особою, хто здійснює догляд за вказаним будинковолодінням. Нормами ст. 12 та ст. 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При вирішенні вказаної справи суд враховує, що відповідач по справі проти задоволення позовних вимог не заперечував, а отже фактично визнав і всі відповідні обставини, якими позивач мотивує свої вимоги, а тому такі обставини, на підставі вказаних вище норм цивільного процесу додатковому доказуванню не підлягають. Матеріали справи не містять жодних підстав для сумніву щодо достовірності цих обставин. Згідно з нормами ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014р.: Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності(п.9); Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ (п.11); Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред`явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення статті 388 ЦК за наявності відповідних заперечень з боку відповідача (п.12); Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13) Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")(п.14). Відповідно висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладених у його постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, та систематизованих у Листі Верховного Суду України "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" від 01.07.2013р., Розділ Набувальна давність (ст. 344 ЦК): «У ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п`ять років. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Таким чином, оскільки позивач добросовісно заволодів вказаним будинком та відкрито і безперервно володіє і користується зазначеним майном більше 10 років, то суд вважає, що останній набув права власності на нього за набувальною давністю. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі зазначеного та

Outcome: approved