Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»), у якому, з урахуванням змінених та збільшених позовних вимог (том 1 а.с. 2-9), просив стягнути з відповідача майнову шкоду шляхом стягнення суми вкладу та повернення грошових коштів в розмірі 57 335 доларів США, що еквівалентно 897 120,69 грн., 3 000 євро, що еквівалентно 58 061,32 грн. Позов мотивував тим, що на виконання умов депозитних договорів, укладених 12 квітня 2010 року, 20 вересня 2011 року, 27 грудня 2011 року та 28 травня 2012 року між ним та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», на рахунки у банку позивач вніс 33 675 доларів США, 13 700 доларів США, 3000 євро, та 10 000 доларів США. Зазначені договори зі сторони банку були скріплені відтиском печатки та підписом керівника відділення [PERSON] Позивач також отримав квитанції до договорів, в яких містяться підпис та печатка "Каса № 1". У подальшому, як йому стало відомо під час досудового розслідування кримінального провадження відносно [PERSON], остання рахунки не відкрила та не зареєструвала в установленому законом порядку вказані договори. Кошти не повернула. Обґрунтовуючи предявлення позову до банку, [PERSON] вказував, що відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів на підставі укладеного договору банківського вкладу є обовязком банку. Відсутність реєстрації договору, і як наслідок, необлікування на рахунках грошових коштів, на підставі укладеного договору належить кваліфікувати як невиконання банком своїх обовязків за договором банківського вкладу. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2014 року у складі судді Дубель Р. М. позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 955 182,01 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 08 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року заяву [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення Постановою Верховного Суду від 05.09.2018 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2014 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 25.09.2018 року ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області вказану справу, яка надійшла з Верховного Суду, прийнято до розгляду. Ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 08.10.2018 року. 08.10.2018 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням представника позивача до 08.11.2018 року. 17.10.2018 року ПАТ «Державно експортно-імпортний банк (АТ «Укрексімбанк»)» в особі Філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно імпортний банк України в м. Львові (Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Львові)» подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання недійсними договорів. 08.11.2018 року від відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про зупинення провадження в даній справі до вирішення кримінальної справи №442/1571/14-к, що розглядається Дрогобицьким міськрайонним судом про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4, 5 ст. 191, ч. ч. 1, 2 ст. 366, ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України, в тому числі по незаконному факту отримання від [PERSON] коштів на підставі договору банківського вкладу. В підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 19.11.2018 року за клопотанням представника позивача подати заперечення щодо клопотання про зупинення провадження у справі та щодо прийняття зустрічного позову. Ухвалою від 19.11.2018 року в задоволенні клопотання про зупинення провадження відмовлено. Ухвалою від 19.11.2018 року прийнято зустрічний позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк (АТ «Укрексімбанк»)» в особі Філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України в м. Львові (Філії АТ «Укрексімбанк» у м. Львові)» до [PERSON] про визнання недійсними договорів до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про відшкодування матеріальної шкоди. В зустрічному позові АТ "Укрексімбанк" просить визнати недійсними Договір Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Класичний" від 12.04.2010 року №38875-28701, Договір Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Класичний" від 20.09.2011 року №38875-29721, Договорів Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Ювілейний" від 27.12.2011 року №38875-31561, Договорів Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Ювілейний" від 28.05.2012 року №38875-31856, сторонами яких зазначено Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", як банк, та [PERSON], як вкладник. Також просить покласти на відповідача судові витрати. Зустрічний позов мотивований тим, що вказані вище договори повинні бути визнані недійсними, оскільки не відповідають приписам ч. 1-3, ч. 5, ч. 6 ст. 203 ЦПК України. Зокрема, укладені з порушенням порядку та Інструкції про касові операції в банках України, затвердженою Постановою Правління НБУ від 14.08.2003 року за №337та Інструкції про порядок ведення касових операцій банками України, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року №174, відповідно до яких визначено, що касове обслуговування банком клієнтів та оброблення готівки має здійснюватися в операційній касі (через касу банку). В даному ж випадку, на думку АТ "Укрексімбанк", [PERSON] передав кошти ніби з метою їх розміщення на вклад саме [PERSON], а не до каси відділення в м. Дрогобичі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Львові, що прямо суперечить ст. 1059 ЦК України та Інструкції. Крім цього, зустрічний позов мотивований тим, що [PERSON] від імені АТ "Укрексімбанк" підписала відповідні договори банківського вкладу, діючи на підставі довіреності АТ "Укрексімбанк" від 18.01.2010 року №010-01/224. Проте зазначає, що ні умовами вказаної довіреності АТ "Укрексімбанк", ні умовами посадової інструкції начальника відділення в м. Дрогобичі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Львові від 07.08.2009 року, [PERSON] не була наділена повноваженнями щодо здійснення касових операцій, зокрема, приймання національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних і фізичних осіб або на відповідний рахунок банку. Поряд з цим, позивач за зустрічним позовом вважає, що такі договори не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме розміщення коштів на вкладних рахунках, оскільки [PERSON] визнавала під час досудового розслідування кримінального провадження щодо неї, що привласника їх і фактично такі кошти на вкладні (депозитні) рахунки [PERSON] внесені не були. В підготовчому судовому засіданні оголошено перерву для надання можливості відповідачу за зустрічним позовом подати відзив на зустрічний позов до 11.12.2018 року. 03.12.2018 року представником [PERSON] подано відзив на зустрічний позов, в якому просить відмовити в його задоволенні через безпідставність та пропуск строку позовної давності. Зазначає, що будь-яких перешкод предявити даний позов у банку не було, починаючи з часу розслідування кримінального провадження щодо [PERSON] Вказує, що той факт, що банк ознайомився з матеріалами кримінального провадження лише в червні 2017 року не свідчить про обєктивну неможливість предявити такий позов в порядку цивільного судочинства, адже про позов [PERSON] було відомо банку ще з серпня 2014 року, а тому просить відмовити в його задоволенні, застосувавши давність. Також вказує, що [PERSON] надано докази укладення договорів та докази внесення на виконання умов цих договорів коштів до каси банку, він отримував відсотки за цими договорами, а відтак такі договори були спрямовані на реальне їх виконання. Вважає, що навіть за умови порушення інструкції про касові операції працівниками банку, вказане не свідчить про недійсність самого договору. Зазначає, що зважаючи на тривале перебування його вкладів у АТ "Укрексімбанк", отримання відповідних договорів та квитанцій про внесення коштів у касу банку на підставі виданих йому квитанцій, постійне отримання відсотків за цими вкладами, регулярне їх переукладення на новий строк, у Карп"яка М.Г. не викликало жодних сумнівів у реальності таких операцій. Поряд з цим, звертає увагу на той факт, що зміст довіреності АТ "Укрексімбанк" від 18.01.2010 року №010-01/224 та посадова інструкція начальника відділення в м. Дрогобичі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Львові від 07.08.2009 року [PERSON] відомі не були і такі документи є внутрішньою документацією банку, регулювали трудові відносини між [PERSON], як працівником, та банком, як роботодавцем, і не могли регулювати його відносин, як вкладника з банком. 11.122018 року від АТ "Укрексімбанк" надійшла відповідь на відзив, в якій вказує, що саме з 23.06.2017 року АТ "Укрексімбанк" відповідно до ст. 61 КПК набув право на ознайомлення з мета ріалами кримінального провадження, а відтак раніше банку не могло бути відомо про обставини, на які він посилається у зустрічній позовній заяві. Зазначає, що саме на позивача [PERSON] покладено обовязок доведення наявності договірних відносин між ним та банком, в т.ч. внесення коштів на вклад. Крім цього, вказує, що у разі вчинення повіреним дій, які не охоплені змістом договору доручення і не схвалені довірителем, не можна вважати, що правочин укладений в результаті таких дій повіреного, відповідає вимогам закону. 11.12.2018 року закрито підготовче провадження в даній справі, справу призначено до судового розгляду на 28.12.2018 року. Як під час здійснення підготовчого провадження, так і під час судового розгляду справи, з метою виконання вимог Верховного Суду, викладених у Постанові від 05.09.2018 року (том 2 а.с. 51-56), судом уточнено позовні вимоги за первісним позовом, визначено характер спірних правовідносин. Так, представником позивача [PERSON] - адвокатом [PERSON] зроблено усні заяви щодо існування між сторонами саме договірних правовідносин згідно укладених депозитних договорів. А відтак, ним було уточнено вимоги за первісним позовом, за яким він просив стягнути з Публічного акціонерного\~товариства «Державний\~експортно-імпортний\~банк України»\~на користь\~[PERSON] заподіяну\~останньому матеріальну\~шкоду у\~зв'язку\~з невиконанням\~відповідачем умов\~вказаних договорів шляхом стягнення суми вкладу за депозитним договором від 25 вересня 2012 року в розмірі 33 675 доларів США (том 1 а.с. 25), суми вкладу за депозитним договором від 25 вересня 2012 року в розмірі 13 700 доларів США (том 1 а.с. 45), суми вкладу за депозитним договором від 28 травня 2012 року в розмірі 3000 євро (том 1 а.с. 21) та суму вкладу за депозитним договором від 28 травня 2012 року в розмірі 10 000 доларів США (том 1 а.с. 15). Доповнив, що відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку. Відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про здійснення касових операцій по договору у відповідній платіжній системі. Зазначив, що договори від 25 вересня 2012 року на суму 33 675 доларів США (том 1 а.с. 25), від 25 вересня 2012 року на суму 13 700 доларів США (том 1 а.с. 45), від 28 травня 2012 року на суму 3000 євро (том 1 а.с. 21) та від 28 травня 2012 року на суму 10 000 доларів США (том 1 а.с. 15), платіжні документи, які ними долучено до справи у зв'язку з поданням заяви про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами (том 1 а.с. 173-174) мають усі необхідні реквізити та підписані від імені банку посадовою особою, яка діяла на підставі довіреності банку й у межах наданих їй повноважень, містять відбитки печаток каси та банку, а відтак, банк зобов'язаний виплатити вкладнику депозит. Зустрічний позов не визнав з підстав, які виклав у відзиві на зустрічний позов від 03.12.2018 року. Просить також відмовити у зустрічному позові з підстав пропуску строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні первісного позову просить відмовити, зустрічний підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві 9а.с. . Зазначила, що позивачем [PERSON], в порушенням вимог цивільно-процесуального закону, не подано жодної письмової заяви про уточнення позовних вимог. Під час судового засідання його представник просив стягнути суми вкладів за останніми договорами, а такі укладені в час, коли [PERSON] вже не працювала в АТ "Укрексімбнак", оскільки звільнена з роботи з 26.09.2012 року. Вказала, що за останніми договорами, які містяться в матеріалах справи - від 25.03.2013 року на суму 13700 доларів США (том 1 а.с. 43-44), від 25.03.2013 року на суму 33675 доларів США (том 1 а.с. 23), від 28.11.2012 року на суму 10000 доларів США (том 1 а.с. 20) та від 28.11.2012 року на суму 3000 євро (том 1 а.с. 14) жодних квитанцій про внесення за ними коштів у касу банку матеріали справи не містять, а без належних доказів внесення або перерахування з іншого власного рахунку коштів на вкладний (депозитний) рахунок договір банківського вкладу є нікчемним, а отже не може бути підставою для виникнення цивільних прав та обовязків. Поряд з цим, звернула увагу, що за квитанцією від 28.05.2012 року [PERSON] нібито внесені кошти в сумі 3000 євро за договором №31855 від 25.03.2013 року (том 1 а.с. 173). Наголосила, що матеріали справи підтверджують передання [PERSON] коштів саме [PERSON], а не внесення їх до каси банку. Зазначила, що цивільного позову в рамках кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] про визнання договорів недійсними банком не предявлялось, оскільки діями [PERSON] жодної шкоди банку заподіяно не було. За таких обставин вважає, що між [PERSON] та банком відсутні договірні відносини, а тому просить в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний задоволити. Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Так, вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судом встановлено, що 12 квітня 2010 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в особі начальника відділення в м. Дрогобич [PERSON], яка діяла на підставі Положення про відділення та довіреності від 18 січня 2010 року, та [PERSON] було укладено договір банківського строкового вкладу «Класичний» на суму 33 675 доларів США на термін 186 календарних днів з 12 квітня 2010 року по 14 жовтня 2010 року зі сплатою 9% річних на суму вкладу. Договір скріплений підписами сторін та печаткою банку. Після закінчення терміну дії договору, сума поділена на 2 вклади: на 25 000 доларів США та 8 675 доларів США. 14 жовтня 2010 року між цими ж сторонами було укладено договір банківського строкового вкладу «Класичний» на суму 25 000 доларів США на термін 183 календарних днів з 14 жовтня 2010 року по 14 квітня 2011 року із розрахунку 8,3 % річних на суму вкладу. Того ж дня між цими сторонами також було укладено інший договір банківського строкового вкладу «Класичний» на суму 8675 доларів США на термін 183 календарних днів з 14 жовтня 2010 року по 14 квітня 2011 року із розрахунку 8,3 % річних на суму вкладу. У подальшому договір на суму 25000 доларів США пролонгований шляхом укладення наступних договорів банківського строкового вкладу «Класичний» по 25 вересня 2012 року з відповідними відсотками річних. Щодо вкладу на суму 8675 доларів США, між сторонами укладено новий договір на термін 183 календарних днів з 28 квітня 2011 року по 28 листопада 2011 року з розрахунку 5,1% річних. У подальшому даний договір пролонговано неодноразово по 30 жовтня 2012 року. 25 вересня 2012 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в особі начальника відділення в м. Дрогобич [PERSON], яка діяла на підставі Положення про відділення та довіреності від 18 січня 2010 року, та [PERSON] було укладено договір банківського строкового вкладу «Класичний» №38875-32452 на суму 33 675 доларів США на термін 183 календарні дні з 28 вересня 2012 року по 25 березня 2013 року з розрахунку 8 % річних на суму вкладу (том 1 а.с. 25). Відповідно до копії квитанції від 25 вересня 2012 року (том 1 а.с. 174), оригінал якої оглянуто судом в судовому засіданні, [PERSON] внесено в касу Дрогобицького відділення АТ "Укрексімбанк" кошти на вклад №32452 від 25.09.2012 року в сумі 33675 доларів США. У подальшому даний договір №38875-32452 на суму 33 675 доларів США пролонговано на новий строк шляхом укладення договору банківського строкового вкладу з 25 березня 2013 року по 25 вересня 2013 року. Даний договір скріплений печаткою банку та підписом від імені начальника відділення в м. Дрогобичі [PERSON] 28 травня 2012 року [PERSON] уклав з ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» в особі начальника відділення в м. Дрогобичі [PERSON] договір банківського строкового вкладу «Класичний» №38875-31856 на суму 10 000 доларів США на термін з 28 травня 2012 року по 28 листопада 2012 року із розрахунку 7 % річних на суму вкладу, який в подальшому пролонговано з 28 листопада 2012 року по 28 травня 2013 року (том 1 а.с. 21). Відповідно до копії квитанції від 28 травня 2012 року (том 1 а.с. 173), оригінал якої оглянуто судом в судовому засіданні, [PERSON] внесено в касу Дрогобицького відділення АТ "Укрексімбанк" кошти на вклад №31856 від 28.05.2012 року в сумі 10000 доларів США. 27 грудня 2011 року між сторонами було укладено договір банківського строкового вкладу «Класичний» на суму 3000 євро на термін з 27 грудня 2011 року по 27 травня 2012 року з розрахунку 3,9% річних на суму вкладу. У подальшому, вказаний договір двічі переукладався на термін з 28 травня 2012 року по 28 листопада 2012 року договір (№38875-31855, том 1 а.с. 15) та з 28 листопада 2012 року по 28 травня 2013 року. Відповідно до копії квитанції від 28 травня 2012 року (том 1 а.с. 173), оригінал якої оглянуто судом в судовому засіданні, [PERSON] внесено в касу Дрогобицького відділення АТ "Укрексімбанк" кошти на вклад №31855 від 25.03.2013 року в сумі 3000 євро3675 доларів США. Крім цього, між [PERSON] та відповідачем 20 вересня 2011 року укладено договір банківського строкового вкладу «Класичний» на суму 13 700 доларів США на термін з 20 вересня 2011 року по 21 березня 2012 року із розрахунку 6,4% річних на суму вкладу. Даний договір неодноразово переукладався, а саме на період з: 20 березня 2012 року по 22 вересня 2012 року; 25 вересня 2012 року по 25 березня 2013 року (договір №38875-358485 від 25.09.2012 року, том 1 а.с. 45); 25 березня 2013 року по 25 вересня2013 року. Відповідно до копії квитанції від 25 вересня 2012 року (том 1 а.с. 174), оригінал якої оглянуто судом в судовому засіданні, [PERSON] внесено в касу Дрогобицького відділення АТ "Укрексімбанк" кошти на вклад №35485 від 25.09.2012 року в сумі 13700 доларів США. Разом з тим, судом установлено, що на час укладення зазначених договорів [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», працювала на посаді начальника відділення в м. Дрогобич, мала повноваження на укладення таких договорів, а на підставі наказу від 20 вересня 2012 року звільнена із займаної посади (том 1 а.с. 69-78). У відповіді на імя позивача від 18 вересня 2013 року керуючий філією ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» [PERSON] повідомив, що кошти в філії банку у м. Львові та її відділеннях (у тому числі відділенні м. Дрогобич) не розміщались [PERSON] на умовах банківського вкладу (том 1 а.с. 68). В той же час, сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, що в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами третьою, четвертою, п'ятою, статті 191, частинами першою та другою статті 366, частиною першою статті 358, частиною другою статті 90, частиною першою статті 209 КК України, в тому числі по незаконному факту отримання від [PERSON] коштів на підставі договорів банківського вкладу. Провадження у даній справі зупинено у зв'язку з розшуком обвинуваченої. Отже, судом встановлено, що на момент укладення договорів банківського вкладу з [PERSON], [PERSON] була офіційно оформленим працівником банку, займала керівну посаду, неодноразово укладала депозитні договори в приміщенні банку з іншими вкладниками та перебуває під слідством, як обвинувачена, у кримінальній справі, порушеній за фактом заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах грошовими коштами банку, шляхом зловживання службовими особами банку своїм службовим становищем. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). З огляду на вказане, можна дійти висновку, що з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником. Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобовязань за договором. В цьому зв'язку, виходячи із зазначених вище вимог закону, позивач зобовязаний довести внесення ним коштів на депозитний рахунок відповідача та відмову останнього від повернення таких коштів, а відповідач подати письмові докази про наявність чи відсутність будь-яких договірних відносин з позивачем. Судом встановлено, що в обґрунтування своїх вимог, які мотивовано порушенням відповідачем договірних зобовязань за договорами від 28 травня та 25 вересня 2012 року, позивачем [PERSON] надано ксерокопії Договорів банківського вкладу від 28 травня 2012 року №38875-31855 на суму 3000 євро (а.с. 15), від 28 травня 2012 року №38875-31856 на суму 10000 доларів США (а.с. 21), від 25 вересня 2012 року №38875-32452 на суму 33675 доларів США (а.с. 25) та від 25 вересня 2012 року №38875-35485 на суму 13700 доларів США (а.с. 45), сторонами яких зазначено: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», як банк, та [PERSON], як вкладник. Як зазначив представник [PERSON] в судовому засіданні, оригінали цих договорів знаходяться при матеріалах кримінального провадження щодо [PERSON] і були вилучені у звязку з проведенням відповідних експертиз. Згідно з умовами Договорів банківського вкладу (п. 3), вказані договори вступають в дію з дня зарахування суми вкладу на вкладний (депозитний) рахунок; при цьому номер вкладного (депозитного) рахунку, на який має бути зарахована сума вкладу, зазначений в п. 1.1 Договору банківського вкладу. Як на підставу виконання своїх зобовязань за договором в частині внесення коштів на вкладний рахунок, позивач посилається на квитанції про внесення коштів на депозитні рахунки банку від 28 травня 2012 року на суми 10000 доларів США і 3000 євро та від 25 вересня 2012 року на суми 33675 доларів США та 13700 доларів США (том 1 а.с. 173-174), оригінали яких оглянуто судом. Вказані квитанції містять усі необхідні реквізити, а саме відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку; печатку каси. Таким чином, судом встановлено, що на виконання умов Договорів банківського вкладу від 28 травня 2012 року №38875-31855 на суму 3000 євро (а.с. 15), від 28 травня 2012 року №38875-31856 на суму 10000 доларів США (а.с. 21), від 25 вересня 2012 року №38875-32452 на суму 33675 доларів США (а.с. 25) та від 25 вересня 2012 року №38875-35485 на суму 13700 доларів США (а.с. 45), сторонами яких зазначено: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», як банк, та [PERSON], позивачем надано квитанції від 28 травня 2012 року на суми 10000 доларів США і 3000 євро та від 25 вересня 2012 року на суми 33675 доларів США та 13700 доларів США (том 1 а.с. 173-174), які відповідають нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківським правилам) та звичаям ділового обороту, та підтверджують факт внесення [PERSON] вкладу (на виконання умов Договорів банківського вкладу) на вкладні (депозитні) рахунки, зазначені у п. 1.1 Договорів банківського вкладу. Отже, між сторонами [PERSON] та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» були укладені вищезазначені договори про депозитний вклад, а позивачем [PERSON] - внесенні кошти на депозитні рахунки банку. За таких обставин суд вважає надуманими доводи представника АТ "Укрексімбанк" в частині, що [PERSON] передавав кошти саме [PERSON], а не вносив їх до каси банку, оскільки, як зазначено вище, на момент укладення договорів банківського вкладу з [PERSON], [PERSON] була офіційно оформленим працівником банку, займала керівну посаду, неодноразово укладала депозитні договори в приміщенні банку з іншими вкладниками та перебуває під слідством, як обвинувачена, у кримінальній справі, порушеній за фактом заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах грошовими коштами банку, шляхом зловживання службовими особами банку своїм службовим становищем, а з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником.. Таким чином, оскільки позивачем надано докази укладення Договорів банківського вкладу з банком та розміщення банківського вкладу, повернення яких вимагає позивач, відповідач йому в цьому відмовляє, а відтак, позов підлягає до задоволення шляхом стягнення на користь [PERSON] суми строкового банківського вкладу за депозитним договором від 25 вересня 2012 року в розмірі 33 675 доларів США, суми вкладу за депозитним договором від 25 вересня 2012 року в розмірі 13 700 доларів США, суми вкладу за депозитним договором від 28 травня 2012 року в розмірі 3000 євро та суми вкладу за депозитним договором від 28 травня 2012 року в розмірі 10 000 доларів США. Посилання представника на те, що позивачем не подано письмової заяви про уточнення позовних вимог та заявлено про стягнення коштів за останніми депозитними договорами, які укладено після 26 вересня 2012 року, а саме договори - від 28 листопада 2012 року №38875-31561 на суму 3000 євро (а.с. 14), від 28 листопада 2012 року №38875-31856 на суму 10000 доларів США (а.с. 20), від 25 березня 2013 року №38875-32452 на суму 33675 доларів США (а.с. 23) та від 25 березня 2013 року №38875-35485 на суму 13700 доларів США (том 1 а.с. 43-44), такі є безпідставними з огляду на усні пояснення представника [PERSON] як під час здійснення підготовчого провадження судом так і під час судового розгляду, в яких він просив стягнути суми вкладів за договорами від 28 травня та 25 вересня 2012 року (том 1 а.с. 15, 21, 25, 45). Відповідно до ч. 2 статті 1059 ЦК України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Частиною 2 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а ч. 1 статті 216 ЦК України регламентує, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Разом з тим, з врахуванням наведених вимог закону, суд вважає, що оскільки письмова форма таких договорів від 28 листопада 2012 року №38875-31561 на суму 3000 євро (а.с. 14), від 28 листопада 2012 року №38875-31856 на суму 10000 доларів США (а.с. 20), від 25 березня 2013 року №38875-32452 на суму 33675 доларів США (а.с. 23) та від 25 березня 2013 року №38875-35485 на суму 13700 доларів США (том 1 а.с. 43-44), додержана не була, позаяк позивачем не надано жодних доказів внесення коштів за цими договорами в касу банку, тому зазначені договори не створюють юридичних наслідків для сторін цього договору. Вирішуючи зустрічний позов, суд виходить з наступного. Так, АТ "Укрексімбанк" просить визнати недійсними Договір Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Класичний" від 12.04.2010 року №38875-28701 (том 1 а.с. 27), Договір Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Класичний" від 20.09.2011 року №38875-29721 (том 1 а.с. 48), Договорів Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Ювілейний" від 27.12.2011 року №38875-31561 (том 1 а.с. 17), Договорів Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Ювілейний" від 28.05.2012 року №38875-31856 (том 1 а.с. 21), сторонами яких зазначено Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", як банк, та [PERSON], як вкладник. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою-третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається з вказаних договорів, такі укладено між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", як банком, в особі начальника відділення в м. Дрогобич [PERSON], яка діяла на підставі Положення про відділення та довіреності від 18 січня 2010 року, та [PERSON], як вкладником. В обґрунтування зустрічного позову АТ Укрексімбанк" посилається на те, що [PERSON] передав кошти саме [PERSON], а не до каси відділення в м. Дрогобичі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Львові; що умовами довіреності АТ "Укрексімбанк" від 18.01.2010 року та умовами посадової інструкції начальника відділення в м. Дрогобичі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Львові від 07.08.2009 року [PERSON] не була наділена повноваженнями щодо здійснення касових операцій, зокрема, приймання національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних і фізичних осіб або на відповідний рахунок банку; що такі договори не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме розміщення коштів на вкладних рахунках, оскільки [PERSON] визнавала під час досудового розслідування кримінального провадження щодо неї, що привласника їх і фактично такі кошти на вкладні (депозитні) рахунки [PERSON] внесені не були. Проте, зазначені доводи не заслуговують на увагу, оскільки [PERSON] надано докази укладення таких договорів та докази внесення на виконання умов цих договорів коштів до каси банку, він отримував відсотки за цими договорами, а відтак такі договори були спрямовані на реальне їх виконання (том 1 а.с. 17-18, 21, 174, 27-28, 48-50). При цьому, слушними є доводи представника [PERSON], що навіть за умови порушення інструкції про касові операції працівниками банку, в даному випадку [PERSON], вказане не свідчить про недійсність самого договору. Поряд з цим, заслуговують на уваги доводи представника [PERSON] в частині, що зміст довіреності АТ "Укрексімбанк" від 18.01.2010 року №010-01/224 та посадова інструкція начальника відділення в м. Дрогобичі філії АТ "Укрексімбанк" у м. Львові від 07.08.2009 року [PERSON] відомі не були і такі документи є внутрішньою документацією банку, регулювали трудові відносини між [PERSON], як працівником, та банком, як роботодавцем, і не могли регулювати його відносин, як вкладника з банком. Отже, при укладенні вищевказаних договорів між сторонами було досягнуто всіх істотних умов, а тому суд доходить висновку, що такі договори відповідають вимогам, встановленим законодавством, при укладенні договору банком дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстав для визнання таких договорів недійсними не встановлено. Разом з тим, оскільки судом не встановлено підстав для визнання недійсними зазначених договорів і відмову в позові саме з цих підстав, а відтак доводи представника [PERSON] в частині відмови в позові саме у звязку з пропуском строку позовної давності не заслуговують на увагу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача, з врахуванням розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 8810 грн.

Outcome: approved