Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та зазначив, що 05.03.2014 року між Колективним підприємством Ставищенське заводоуправління цегельних заводів та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕРАМ-ЦЕГЛА" було укладено мирову угоду, за якою голова ліквідаційної комісії [PERSON] з метою мирного вирішення спору взяв на себе зобов'язання відмовитись від позовних вимог по справі №911/4900/13 Господарського суду Київської області, провести необхідні процедури в справі №56/06/98 Господарського суду Київської області для ліквідації Колективного підприємства Ставищенське заводоуправління цегельних заводів на протязі 2014 року та не оскаржувати правомірність видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно Журавлинського цегельного заводу, виданого приватному підприємству "МРІЯ", а ТОВ "КЕРАМ-ЦЕГЛА" - виплатити у 2014 році - 135000 грн., у 2015 році - 135000 грн. 26.03.2014 року між Колективним підприємством Ставищенське заводоуправління цегельних заводів та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги за цією мировою угодою, про що 22.06.2015 року повідомлено ТОВ "КЕРАМ-ЦЕГЛА". Оскільки Колективним підприємством Ставищенське заводоуправління цегельних заводів та позивачем всі зобов'язання були виконані, просив стягнути з відповідача зобов'язання по виплаті 135 000 грн. за 2014 рік. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON], який діє на підставі угоди, підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Представники відповідача - Думінський І.В. та Пустовіт О.Ю., які діють на підставі довіреності, позов не визнали. Пояснили, що з 30.04.2015 року на посаду керівника ТОВ "КЕРАМ-ЦЕГЛА" заступив Семеняк О.І., і про укладення мирової угоди товариство дізналось тільки з даного судового позову. Вважали також, що мирова угода не має юридичної сили, оскільки укладена не в межах судового провадження та не затверджена судом. Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, на підставі такого. Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом п.7 ч.1 ст.80, ст.115 ГПК України, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом, господарський суд припиняє провадження у справі, про що виносить ухвалу; рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законром України "Про виконавче провадження". Доказів на підтвердження тієї обставини, що мирова угода, укладена 05.03.2014 року між Колективним підприємством Ставищенське заводоуправління цегельних заводів та Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕРАМ-ЦЕГЛА", була затверджена судом , позивач суду не надав. Окрім того, з ухвали Київського апеляційного господарського суду від 26.09.12 у справі №К23/172-11 з розгляду апеляційної скарги Колективного підприємства Ставищанського заводоуправління цегельних заводів на рішення Господарського суду Київської області від 31.01.2012 р. у справі за позовом Міжколгоспного підприємства Ставищанського заводоуправління цегельних заводів до Ставищанського приватного підприємства "Мрія" про визнання рішення недійсним, визначення права власності та зобов'язання вчинити дії вбачається, що головою ліквідаційної комісії Колективного підприємства Ставищанського заводоуправління цегельних заводів [PERSON] не призначався, не надав позивач таких доказів і при розгляді даної справи. До того ж, згідно з мировою угодою від 05.03.2014 р., боржник - Колективне підприємство Ставищенське заводоуправління цегельних заводів відмовилось від власних майнових вимог, що суперечило нормам ч.1 ст.20, ч.3 ст.22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якими передбачено, що розпорядник майна зобов'язаний вживати заходів для захисту майна боржника; якщо боржник відмовився від власних майнових вимог,правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство. Окрім того, позивач не оспорював, що мирова угода укладена не в рамках розгляду судової справи, а тому суд вважає, що вона не відповідає ні вимогам цивільного законодавства, ні звичаям ділового обороту або іншим вимогам, що звичайно ставляться. Оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed