Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» 25 червня 2018 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 14800 гривень 99 копійок та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 гривні 00 копійок. У позовній заяві представник позивача в обґрунтування вимог посилається на те, що 14 березня 2017 року о 10 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], по вул. 25 Чапаївської дивізії в м. Одесі, на парковці, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль марки «Мазда», реєстраційний номер [NUMBER], транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 «Правил дорожнього руху України». Постановою Київського районного суду міста Одеси від 05.04.2017 року по справі №520/3392/17 визнано [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на [PERSON] штраф у розмірі 340 гривень. Також, як стверджує представник позивача, [PERSON] після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.03.2017 року о 10 годині 30 хвилин, з місця дорожньо-транспортної пригоди поїхав, чим порушив вимоги п. 2.10 А «Правил дорожнього руху України», у зв'язку з чим постановою Київського районного суду міста Одеси від 05 квітня 2017 року по справі №520/3531/17 останнього визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень. Позивач зазначив, що транспортний засіб марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], який на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди був під керуванням відповідача [PERSON], був застрахований у ПрАТ "Страхова Компанія «УНІКА» відповідно до полісу АК/4606660 від 19.10.2016 року, згідно з яким строк дії якого встановлений у період з 21 жовтня 2016 року по 20 жовтня 2017 року, сума страхового ліміту за шкоду завдану майну третім особам становить в сумі 100000 гривень 00 копійок, франшиза в сумі 0 гривень 00 копійок. В подальшому, на підставі заяви [PERSON] про виплату матеріального збитку від 07.04.2017 року, звіту №04-006 фахівця-автотоварознавця про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого внаслідок пошкодження автомобіля від 14 травня 2017 року та страхового акту №00219215 від 23 травня 2017 року, ПрАТ «СК «УНІКА» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 14800,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням №029740 від 20 липня 2017 року. Згідно підпункту в) пункту 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року, страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Оскільки, страхувальник - [PERSON], з вини якого була скоєна дорожньо-транспортна пригода, самовільно залишив місце пригоди, внаслідок якої ПрАТ «СК «УНІКА» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 14800,99 грн., представник позивача вважає, що ПрАТ «СК «УНІКА» набуло право для пред'явлення до відповідача вимоги про відшкодування в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування. Також представник позивача зазначив, що добровільно відшкодувати заподіяний збиток відповідач не бажає, що підтверджується направленою на його адресу претензією за вих. №849 від 08 вересня 2017 року, яка була отримана відповідачем 28 жовтня 2018 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, однак була залишена без відповіді. На підставі вищевикладеного, представник позивача був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06 серпня 2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін по справі. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, відповідачу був наданий строк, терміном в п'ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження по справі, для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи в загальному позовному провадженні. У судове засідання 29.10.2018 року представник позивача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення копії ухвали суду про відкриття провадження по справі, копії позовної заяви з додатками до неї та судової повістки, наявним в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч.2 ст.281 ЦПК України - розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою про заочний розгляд справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі на підставі наявних в матеріалах справи документів та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «УНІКА» про відшкодування збитків в порядку регресу підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 березня 2017 року о 10 годині 30 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], по вул. 25 Чапаївської дивізії в м. Одесі, на парковці, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль марки «Мазда», реєстраційний номер [NUMBER], транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 «Правил дорожнього руху України». Постановою Київського районного суду міста Одеси від 05.04.2017 року по справі №520/3392/17 визнано [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на [PERSON] штраф у розмірі 340 гривень. Також судом встановлено, що [PERSON] після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 14.03.2017 року о 10 годині 30 хвилин, з місця дорожньо-транспортної пригоди поїхав, чим порушив вимоги п. 2.10 А «Правил дорожнього руху України», у зв'язку з чим постановою Київського районного суду міста Одеси від 05 квітня 2017 року по справі №520/3531/17, останнього визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 жовтня 2016 року та самовільному залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди, додатковому доказуванню не підлягає. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі автомобіль марки «Мазда», реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 22ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], який на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди був під керуванням відповідача [PERSON], був застрахований у ПрАТ "Страхова Компанія «УНІКА» відповідно до полісу АК/4606660 від 19.10.2016 року, згідно з яким строк дії якого встановлений у період з 21 жовтня 2016 року по 20 жовтня 2017 року, сума страхового ліміту за шкоду завдану майну третім особам становить в сумі 100000 гривень 00 копійок, франшиза в сумі 0 гривень 00 копійок. Згідно зі звітом №04-006 спеціаліста авто-товарознавця про оцінку вартості матеріальної шкоди від 14.05.2017 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «Мазда», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 жовтня 2016 року, становить в сумі 14800 гривень 99 копійок. Згідно зі страховим актом №00219215 від 13.07.2017 року, ПрАТ СК «УНІКА» визнано страховим випадком та вирішено виплатити суму страхового відшкодування в сумі 14800 гривень 99 копійок, власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Мазда», реєстраційний номер [NUMBER]. 20 липня 2017 року ПрАТ «СК «УНІКА» було виплачено власнику пошкодженого транспортного засобу марки «Мазда», реєстраційний номер [NUMBER], -суму страхового відшкодування у розмірі 14800 гривень 99 копійок, що підтверджується платіжним дорученням №029740 від 20 липня 2017 року. Відповідно до підпункту "в" п. 38.1.1, ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. На підставі вищевикладеного вбачається, що 19 жовтня 2016 року була скоєна дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача [PERSON], який керував транспортним засобом марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], застрахованим в ПрАТ "Страхова Компанія «УНІКА» відповідно до полісу АК/4606660 від 19.10.2016 року, та після скоєння якої покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого був пошкоджений транспортний засіб марки «Мазда», реєстраційний номер [NUMBER], вартість відновлювального ремонту якого, відшкодовано власнику ПрАТ «СК «УНІКА» в сумі 14800,99 грн. Отже, оскільки відповідачем було самовільно залишено місце дорожньо-транспортної пригоди, у позивача після виплати страхового відшкодування, у відповідності до підпункту "в" п. 38.1.1, ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", настало право на подання регресного позову до водія транспортного засобу марки «Тойота», реєстраційний номер [NUMBER], а саме до [PERSON] про стягнення з останнього суми виплаченого страхового відшкодування в сумі 14800 гривень 99 копійок. Судом також встановлено, що 08 вересня 2017 року ПрАТ «СК «УНІКА» зверталась на адресу місця мешкання [PERSON] з заявою-претензією за вих. №849, в якій роз'яснено та зобов'язано останнього відшкодувати на користь ПрАТ «СК «УНІКА» в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 14800 гривень 99 копійок. Вказаний лист був отриманий [PERSON] 28.10.2017 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак відповідь відповідач не надав, грошові кошти на рахунок позивача не сплатив. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи наведені норми законів та докази по справі, приймаючи до уваги ту обставину, що доказів, які б виключали наявність наведених підстав для стягнення коштів з [PERSON] на користь позивача, суду не надано, тому позов ПрАТ "Страхова Компанія «УНІКА» про стягнення грошової суми в порядку регресу є обґрунтованим та доведеним, а отже на користь позивача належить стягнути із відповідача в порядку регресу сплачену позивачем суму страхового відшкодування в розмірі 14800 гривень 99 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений останнім в сумі 1762 гривні 00 копійок.

Outcome: approved