Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

10 серпня 2017 року ПАТ «БМ Банк» звернулося до Словянського міськрайонного суду з уточненим в ході судового розгляду позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи: ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс», про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 22 листопада 2013 року між ПАТ «БМ Банк» та ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс», був укладений договір № 032/31/221113 відновлювальної кредитної лінії, зі змінами, внесеними додатковими договорами № 1-5 до договору № 032/31/221113 відновлювальної кредитної лінії від 22 листопада 2013 року. Згідно із договором позичальник отримав на умовах, визначених кредитним договором, грошові кошти у розмірі 8 000 000,00 грн. на фінансування поточної діяльності (цільове призначення), з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 30 серпня 2017 року. В якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором, між позичальником ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс», [PERSON] та позивачем був укладений договір поруки № 032/31/221113 від 22 листопада 2013 року зі змінами, внесеним додатковими договорами № 1-5 до договору поруки № 032/31/221113 від 22 листопада 2013 року, відповідно до якого [PERSON] поручився перед позивачем за своєчасне та повне виконання позичальником ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс» зобовязань за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Також, в якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором, між позичальником ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс», [PERSON] та позивачем був укладений договір поруки № 032/31/221113-9 від 03 листопада 2015 року зі змінами, внесеними додатковим договором № 1 до договору поруки № 032/31/221113-9 від 03 листопада 2015 року, відповідно до якого [PERSON] поручилася перед позивачем за своєчасне та повне виконання позичальником ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс» зобовязань за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту та сплаті процентів в строки, передбачені умовами кредитного договору позичальник належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість яка станом на 02 березня 2018 року становить 1 527 077,18 грн., та складається із: - заборгованості по простроченому тілу кредиту в розмірі 618 124,62 грн., - заборгованості по простроченим процентам в розмірі 908 952,56 грн. Крім того, станом на 24 липня 2017 року розмір пені становить 355697,17 грн., та складається із: - пені за несвоєчасно погашені проценти в розмірі 39325,80 грн.; - пені за несвоєчасно погашений кредит в розмірі 316371,37 грн. У звязку із наведеним, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь вказані суми заборгованості по кредитному договору. У судове засідання представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності № 05-5/61 від 26 грудня 2017 року (а.с. 132) не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи, однак, відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи повідомленими у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи (розписки про отримання судових повісток (а.с. 136,138)), не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявились у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутності від них до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідачі, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час судового засідання, повторно не зявились у судове засідання, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Представник третьої особи ТОВ «ВКФ «Винс», будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи (розписка про отримання судової повістки (а.с. 137)), у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. 22 листопада 2013 року між ПАТ «БМ Банк» та ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс», був укладений договір № 032/31/221113 відновлювальної кредитної лінії, зі змінами, внесеними додатковими договорами № 1-5 до договору № 032/31/221113 відновлювальної кредитної лінії від 22 листопада 2013 року. Згідно із договором позичальник отримав на умовах, визначених кредитним договором, грошові кошти у розмірі 8 000 000,00 грн. на фінансування поточної діяльності (цільове призначення), з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 30 серпня 2017 року (а.с. 10-14, 15,16,17,18-22,23-24). В якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязань за вказаним кредитним договором, між позичальником ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс», [PERSON] та позивачем був укладений договір поруки № 032/31/221113 від 22 листопада 2013 року зі змінами, внесеним додатковими договорами № 1-5 до договору поруки № 032/31/221113 від 22 листопада 2013 року, відповідно до якого [PERSON] поручився перед позивачем за своєчасне та повне виконання позичальником ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс» зобовязань за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а.с. 25-26,27,28,29,30,31). Також, в якості забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором, між позичальником ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс», [PERSON] та позивачем був укладений договір поруки № 032/31/221113-9 від 03 листопада 2015 року зі змінами, внесеними додатковим договором № 1 до договору поруки № 032/31/221113-9 від 03 листопада 2015 року, відповідно до якого [PERSON] поручилася перед позивачем за своєчасне та повне виконання позичальником ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс» зобовязань за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а.с. 32-34,35). Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це особами, зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. Приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п. п. 1.6.1.2, 1.6.1.3 кредитного договору, проценти нараховуються методом факт/360 на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно та до настання терміну, зазначеного в п. 1.3 цього договору. При нарахування процентів день видачі кредиту приймається до розрахунку як один повний день користування кредитом, а день повернення кредиту (його частини) до розрахунку процентів не включається. Нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з 26-го числа попереднього місяця 25 число звітного місяця проценти (з урахуванням положень п. 1.6.1.2 цього договору) повинні бути сплачені позичальником не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, а в разі повного строкового або дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту (а.с. 10 з. б.). Згідно із п. 4.3.3 кредитного договору, позичальник зобовязався своєчасно у визначені цим договором строки погашати кредит, сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, комісійні винагороди банку, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору, на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також в повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати спричинені збитки (а.с. 12 з.б.). Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що банк повністю виконав умови договору відновлювальної кредитної лінії № 032/31/221113 від 22 листопада 2013 року, надавши позичальнику кредитні ресурси (8-9, 9 з.б.). Позичальник же не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунках заборгованості за договором. Так, згідно із наданими позивачем розрахунками заборгованості за вказаним кредитним договором, станом на 02 березня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі - 1 527 077,18 грн., яка складається із: - заборгованості по простроченому тілу кредиту в розмірі 618 124,62 грн., - заборгованості по простроченим процентам в розмірі 908 952,56 грн. (а.с. 130-131). Крім того, станом на 24 липня 2017 року розмір пені становить 355697,17 грн., який складається із: - пені за несвоєчасно погашені проценти в розмірі 39325,80 грн.; - пені за несвоєчасно погашений кредит в розмірі 316371,37 грн. (а.с. 6 з.б.-7). Суд визнає правильним представлений ПАТ «БМ Банк» розрахунок періоду і сум заборгованості, що утворилась за кредитним договором. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. За наведених обставин, суд доходить висновку, що позичальником ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс» порушуються умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що позичальник в односторонньому порядку відмовився від належного виконання взятих на себе зобовязань за договором. В матеріалах справи відсутні будь-які обєктивні дані того, що позичальник вживав заходи для належного виконання зобовязань по вказаному правочину, у звязку із чим, порушення зобовязання визнається судом таким, що сталося з його вини. Згідно із ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із частинами 1-3 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідачі у судове засідання не зявились, не скористались своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що боржник ТОВ «Виробничо Комерційна фірма «Винс» належним чином не виконує зобовязання, передбачені укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії позичальника є неправомірними, у звязку із чим, позовні вимоги ПАТ «БМ Банк» до поручителів [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) та процентами підлягають задоволенню. Розвязуючи спір в частині стягнення пені та штрафів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Суд зазначає, що виходячи з аналізу норм ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», слід дійти висновку, що у випадку нарахування пені та/або штрафів у період проведення АТО, вони повинні бути скасовані. При цьому, розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року, лише чітко визначається коло осіб, на яких розповсюджується дія норм ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і у сенсі ч. 2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не є початком відліку часу з якого розповсюджується заборона на нарахування пені та штрафів. Як встановлено у судовому засіданні, останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідачів у справі є смт. Райгородок Словянського району Донецької області, тобто, в населеному пункті, який віднесено згідно із розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. З врахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів, у звязку із чим, у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасно погашені проценти в розмірі 39325,80 грн., та пені за несвоєчасно погашений кредит в розмірі 316371,37 грн. слід відмовити. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із розясненнями викладеними в п. 36 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Позивачем при зверненні до суд із даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 57 278,03 грн. (а.с. 4). Суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 46 395,20 грн. оскільки позов задоволений частково. Так, сума задоволених вимог від суми вимог позивача становить 81 %, отже 46 395,20 грн. становить 81 % від суми 57 278,03 грн. На підставі наведеного, к

Outcome: partial