Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ТзОВ „Факторингова компанія „Омега", [PERSON], приватного нотаріуса ЛМНО Барбуляк Х.М. про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем ТзОВ „Факторингова компанія „Омега" від свого імені на користь [PERSON], посвідченого 7 листопада 2014 року приватним нотаріусом ЛМНО Барбуляк Х.М. за реєстровим номером 3997, а саме, квартири [ADDRESS] зобов'язання приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.11.2014 між ТзОВ „Факторингова компанія „Омега" та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., зареєстрований в реєстрі за №3997. Вказаний договір вважає незаконним та укладеним з порушенням вимог законодавства, внаслідок чого безпідставно позбавлений права власності на єдине житло. Оскільки відповідачем ТзОВ „Факторингова компанія „Омега" не додержано в момент вчинення вказаного правочину вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, відтак, існують підстави для визнання його недійним. Зазначив, що в порушення вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та п. 2.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, жодних повідомлень від іпотекодержателя чи нотаріуса про те, що планується продаж предмета іпотеки, не отримував, відповідно ціни продажу з не погоджував. Крім цього, приватним нотаріусом ЛМНО Барбуляк Х.М. порушено п.1 Розділу 2 цього Порядку, оскільки при посвідченні оскаржуваного договору остання не витребувала та не перевірила оригінал свідоцтва про право власності на відчужувану квартиру. Невідповідність порядку посвідчення договору купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені, у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», встановленому та затвердженому Міністерством юстиції України, є ще однією підставою для визнання даного договору недійним. Оскільки укладення оскаржуваного договору є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та, виходячи з того, що вказана квартира є місцем його постійного проживання, що було відомо факторинговій компанії та нотаріусу, така квартира передана в іпотеку за кредитами, отриманими в іноземній валюті, відтак, оскаржуваний договір є незаконним, укладення такого грубо порушує встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборону примусового стягнення заставного майна. Крім цього, відповідно до звіту розподілу коштів від продажу предмета іпотеки, розмір заборгованості перед кредитором становить 2 000 519, 24 грн., а не 1 242 103, 93 грн., як йому було відомо. Жодних даних щодо сум, з яких складається даний розмір заборгованості, за який період та спосіб проведення розрахунку, відповідний звіт не містить. Про наявність такої суми заборгованості його не повідомлено, натомість, покладено витрати за посвідчення спірного договору у розмірі 20000 грн. Зазначені вище обставини свідчать про порушення його прав та інтересів, що підлягають захисту в порядку ст. 15 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні від 06.04.2016 позов підтримав, просив суд такий задовольнити. Ствердив, що повідомлення про намір укласти спірний договір він не отримував, чи підпис про отримання таких належить йому повідомити не зміг. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Ствердила, що повідомлення, наявні в матеріалах справи, не відповідають ст. 38 Закону України «Про іпотеку», в таких зазначено лише про порушення основного зобов'язання за кредитним договором та сплату такої заборгованості, що відповідає положенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Зазначила, що позивача не було повідомлено про особу нотаріуса, який повинен посвідчувати оскаржуваний договір. Вказала, що нотаріусом не перевірено правовстановлюючі документи та не перевірено належним чином державної реєстрації права власності на майно, оскільки в спірному договорі зазначено про набуття позивачем квартири внаслідок безкоштовної приватизації, проте, останній придбав таку квартиру на первинному ринку та отримав відповідно свідоцтво про право власності на таку. Оскільки кредит видавався в іноземній валюті, заперечила посилання представника відповідача факторингової компанії про нерозповсюдження Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на вказані правовідносини у зв'язку з зміною валюти зобов'язання з долара США на гривню. Просила суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні від 21.01.2016 позовні вимоги підтримав, просив суд такі задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ „Факторингова компанія „Омега" Правдюк П.А. позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зазначив, що незалежно від того, чи відповідає скероване позивачу повідомлення вимогам ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та чи така вимога ним отримана, вказане не є підставною для визнання договору купівлі-продажу іпотеки недійсним. Крім цього, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки шляхом укладення додаткових договір у 2009 році валюта зобов'язання була змінена з долара США на гривню. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ТОВ „Факторингова компанія „Омега" Василишин О.С. просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що викладені у письмових запереченнях проти позову. У судовому засіданні від 21.01.2016 представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнала, надала пояснення про те, що при укладенні спірного правочину нотаріусом правомірність укладення такого перевірено, усі необхідні документи для цього надано. Зазначила, що [PERSON] усі зобов'язання за вказаним договором, зокрема, щодо оплати вартості вказаної квартири, виконав повністю. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. у судове засідання не з'явилася, до суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких, позов не визнала, просила суд відмовити у задоволенні такого, оскільки при посвідченні договору дотрималася усіх норм чинного законодавства. Представник третьої особи Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд вирішив розглядати справу за відсутності представника. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Згідно з ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчиняться у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, який детально регламентує порядок визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 58 ЦПК України). Судом встановлено, що 20.07.2005 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №3367/Р, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 54330 доларів США строком до 20.07.2020 з цільовим призначенням - інвестування будівництва нерухомості, а саме, квартири за адресою: [ADDRESS], третій поверх, перший під'їзд, для здійснення часткової оплати за договором №30 від 18.11.2004, укладеним між позичальником та ТзОВ ВКФ «Кремінь» (Т. 1 а.с. 25-26). Додатковим договором №2 від 29.02.2008 до кредитного договору №3367/Р від 20.07.2005, укладеним між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON], внесено зміни в п.6.1 щодо способів забезпечення зобов'язань за цим договором (Т. 1 а.с. 27). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк» 11.03.2008 укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Кулиняком І.Я., зареєстрований в реєстрі за №1508, згідно з яким позивач передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] (Т. 1 а.с. 13-15). 14.03.2008 між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №7883/Р, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 100000 доларів США строком до 01.03.2023 з цільовим призначенням - ремонт житла (Т. 1 а.с. 23). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк» 17.03.2008 укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Кулиняком І.Я., зареєстрований в реєстрі за №1705, згідно з яким позивач передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] (Т. 1 а.с. 18-21). 18.08.2009 між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] укладеного додатковий договір №1 до кредитного договору №7883/Р від 14.03.2008, а також додатковий договір №2 до кредитного договору №3367/Р від 20.07.2005, якими сторони змінили валюту зобов'язання позичальника перед банком за кредитними договорами з доларів США на гривню (Т.1 а.с. 95, 96). 18.03.2009 між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк» укладено договори про внесення змін до договору іпотеки від 11.03.2008 та договору іпотеки від 17.03.2008, якими внесено зміни в частині валюти зобов'язань за кредитними договорами (Т. 1 а.с. 17, 22). Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29.12.2010, з [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №3367/Р від 20.07.2005 у розмірі 368956, 90 грн. (Т. 1 а.с. 150). Згідно з договором факторингу від 29.11.2011, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», товариство набуло право грошової вимоги за вищевказаними кредитними договорами (Т.1 а.с. 121-134). 16.12.2011 між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, серед яких, і договори іпотеки укладені з позивачем (Т. 1 а.с. 135-136, 137). Згідно з договорами факторингу від 10.10.2013 №23/О, №24/О, укладеними між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТзОВ «Факторингова компанія «Омега», останнє набуло право грошової вимоги до [PERSON] за невиконання зобов'язань, що виникли з кредитних договорів №3367/Р від 20.07.2005, №7883/Р від 14.03.2008, а також усі права вимоги за усіма зобов'язаннями, що забезпечують належне виконання боржником умов кредитних договорів, у тому числі, договорів іпотеки від 11.03.2008, зареєстрованого в реєстрі за №1508, та 17.03.2008 за реєстровим №1705 (Т. 1 а.с. 138-139,144-145). 24.10.2013 між ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» укладено договори про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно з якими новий іпотекодержатель набув усі права за договором іпотеки від 11.03.2008, зареєстрованого в реєстрі за №1508, та договором іпотеки від 17.03.2008 за реєстровим №1705, укладеними між іпотекодавцем та ВАТ «Кредобанк» (Т.1 а.с. 140-141, 146-147). Встановлено, що ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» повідомляло позивача про зміну кредитора та зміну іпотекодержателя, що підтверджується письмовими повідомленнями від 25.10.2013 та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (Т. 1 а.с. 156, 157, 158, 159, 160). Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Так, 23.05.2014 року ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» звернулося до [PERSON] із письмовими вимогами про усунення порушень щодо невиконання зобов'язань за кредитними договорами №3367/Р від 20.07.2005 та №7883/Р від 14.03.2008 та повідомило про наслідки невиконання цих вимог, зокрема, про стягнення суми невиконаних зобов'язань за договорами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру [ADDRESS] в будинку [ADDRESS] (а.с. 151, 153). Такі вимоги позивачу були скеровані поштовими відправленнями, про що свідчать документи про відправлення ТОВ „Грандекс Україна" №1407885 за вих. №23/05/14-32 від 23.05.2014 та №1407884 №23/05/14-33 від 23.05.2014 (Т.1 а.с. 152, 154). У зв'язку з тим, що у судовому засіданні позивач не заперечив та не підтвердив виконання ним підписів у документах про вручення поштового відправлення, стороною позивача заявлено клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи, однак, надати відповідь ким саме виконано підписи на таких, не виявилось можливим, що пов'язане з простотою будови порівнювальних підписів та можливістю виконання досліджуваних підписів як самим [PERSON] під впливом певних збиваючих факторів, як природних, так і штучних, а також можливістю виконання даних підписів іншою особою, що володіє почерком вище середнього ступеню виробленості з наслідуванням підписів [PERSON] Вказане підтверджується висновком експерта Львівського НДЕКЦ №6/300 від 12.09.2016 (Т.2 а.с. 42-50) та роз'ясненнями експертів Лелюхіної Л.С. та Галабуди А.М., наданими в судовому засіданні в підтримку вказаного висновку. Таким чином, твердження сторони позивача про неотримання повідомлень про можливість продажу предмета іпотеки в ході розгляду справи не є достатньо обґрунтованими. Встановлено, що 07.11.2014 між ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені, у відповідності до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Барбуляк Х.М. за реєстровим номером 3997, відповідно до умов якого ТзОВ «Факторингова компанія «Омега» продало, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] у будинку [ADDRESS] (а.с. 8-9). Главою 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, регулюється порядок посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна. Так, п.п. 1.1 п. 1 (в редакції, чинній на момент укладення договору) передбачено, що правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо (п.п. 1.2 п.1 глави 2 розділу ІІ цього Порядку). Відповідно до п.п. 1.9, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. Згідно з п.п. 2.1., 2.2, 2.4 п. 2 глави 2 розділу ІІ цього Порядку, при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Договори про відчуження або заставу нерухомого та рухомого майна посвідчуються нотаріусом після перевірки відсутності податкової застави. При укладенні вказаних договорів нотаріус перевіряє відсутність обтяження нерухомого майна іпотекою за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Нотаріус має право посвідчити договір купівлі-продажу предмета іпотеки іншій особі за наявності відомостей про те, що інші особи, які мають зареєстровані в установленому законодавством порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відмовились одержати надіслані на їх адресу повідомлення про намір продати предмет іпотеки. Про цю обставину повинна свідчити зроблена на зворотному повідомленні відмітка органу зв'язку. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки сторонній особі може бути посвідчений також у разі, якщо адреси інших осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, невідомі. На підтвердження цього факту повинен бути поданий документ відповідного компетентного органу (довідкової служби, адресного бюро тощо) (п.п. 2.11, 2.12 п.2 глави 2 розділу ІІ цього Порядку). З наданих нотаріусом суду матеріалів випливає, що при посвідченні спірного договору витребувано та долучено ряд правовстановлюючих документів, необхідних для укладення такого правочину. Крім цього, перевірено відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також відсутність податкової застави. Разом, з тим, встановлено відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчуженою квартирою та інше. Таким чином, твердження позивача про недійсність оскаржуваного договору у зв'язку з порушення нотаріусом порядку посвідчення такого не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду. Положеннями п.п. 2.13 п. глави 2 розділу ІІ Порядку та ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки має бути встановлена за згодою між іпотекодержателем та іпотекодавцем. У разі недосягнення згоди щодо ціни продажу предмет іпотеки здійснюється за ціною, не нижчою за встановлену незалежною оцінкою, що підтверджується відповідним актом про оцінку. Оскільки ціну предмета іпотеки визначено на підставі звіту про незалежну оцінку майна, що не суперечить вищенаведеним нормам законодавства, відтак, покликання сторони позивача на обов'язок іпотекодержателя зазначити в повідомленні ціну предмета іпотеки та запропонувати іпотекодавцю її погодити, а нотаріуса перевірити чи така була погоджена, є необґрунтованими (Т.1 а.с. 176-191). Крім цього, не заслуговують на увагу покликання позивача на незаконність спірного договору у зв'язку з порушенням встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони примусового стягнення заставного майна, оскільки укладеними між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] 18.08.2009 додатковими договорами №1 до кредитного договору №7883/Р від 14.03.2008, №2 до кредитного договору №3367/Р від 20.07.2005, сторони змінили валюту зобов'язання позичальника перед банком за кредитними договорами з доларів США на гривню та погодили, що сума заборгованості за кредитним договором №7883/Р від 14.03.2008 на дату підписання додаткового договору становить 752 804,96 грн., за договором №3367/Р від 20.07.2005 - 331199,94 грн., відтак предмет іпотеки, що був відчужений, не підпадає під дію вищевказаного Закону. У відповідності до ч.ч. 7, 8 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта коштів повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Встановлено, що звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки скеровано позивачу 19.03.2015 (Т. 1 а.с. 10), однак, враховуючи те, що нормами чинного законодавства не встановлено конкретного терміну надіслання такого звіту іпотекодавцю, відтак, покликання позивача на отримання такого після спливу 5 місяців, що, на його думку, є порушенням норм законодавства, є необґрунтованими. Згідно з п. 5.4 договорів іпотеки, витрати іпотекодержателя, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, також забезпечується цією іпотекою, тобто ці витрати бере на себе іпотекодавець та вони підлягають відшкодуванню іпотекодержателю в повному обсязі. Таким чином, оплату нотаріальних послуг за посвідчення оскаржуваного договору у розмірі 20000 грн. правомірно покладено на позивача. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини та беручи до уваги пояснення учасників цивільного процесу, підстави для визнання договору купівлі-продажу предмета іпотеки недійсним відсутні. Разом з тим, враховуючи, що судом не встановлено підстав для визнання спірного договору недійсним, тому вимога, яка є похідною, про зобов'язання приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], не може бути задоволена. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, позовні вимоги є необґрунтованими та в задоволенні таких необхідно відмовити. На підставі статей 203, 215 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, статті 38 Закону України «Про іпотеку» та

Outcome: dismissed