Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

25 жовтня 2017 року [PERSON] , в інтересах [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12.09.2017, споживач, в дверях свого будинку виявив два акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем, датовані 12.09.2017 та складені на різні адреси: перший акт складений на будівлю [ADDRESS] , в яких було зазначено, що споживач відмовився від підпису. Так, у вказаному акті, складеному по [ADDRESS] пропонується споживачу обрати межу балансової належності між газовими мережами Оператора ГРМ та споживача, які встановлюються на: т.1 На балансі та обслуговує Оператор ГРМ; т.2 На балансі споживача. Але, яким способом здійснити цей вибір у акті не зазначено, як і не зазначено документу на підставі якого відповідач набув права користуватися газовими мережами громади м. Кривого Рогу та дозвільних документів, якими б підтверджувався факт набуття відповідачем повноважень Оператора ГРМ у даному регіоні. Зазначені обставини викликають сумнів у законності акту, а вимога підписати містить елементи примусу Споживача до незаконних дій, що вводять споживача в оману та є агресивними. Крім зазначеного, у Акті йдеться посилання на Договір про розподіл природного газу між Оператором ГРМ і споживачем, який Позивачем у справі не підписувався, більш того не пропонувався відповідачем до його укладання. Враховуючи викладене, позивач просить визнати дії відповідача, щодо примушення споживача [PERSON] , до підписання Акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем від 12.09.2017, шляхом введення останньої в оману та неналежного впливу на свободу волевиявлення Споживача і усвідомлення наслідків такого вибору - нечесною підприємницькою практикою. У судове засідання позивач не з`явився, надав клопотання, в якому позов підтримав та наполягав на його задоволенні, просив розглянути справу за відсутності позивача за наявними у справі доказами. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що проти позову заперечує. Надав до суду відзив на позовну заяву та зустрічну позовну заяву до [PERSON] , про зобов`язання вчинити певні дії, в обґрунтування якої зазначив, що згідно постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 ПАТ "Криворіжгаз" наділене правом провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг та Криворізького району Дніпропетровської області (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні підприємства. В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, зазначено, що оператор газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Згідно п. 4 гл. 3 розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. Відповідно до п. 3 Глави 3 Розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. В п. 7 гл. 3 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договорі розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документальне підтверджене споживання природного газу. З урахуванням наведеного, споживач [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , є споживачем природного газу. Жодних звернень споживача до ПАТ "Криворіжгаз" із заявами про відмову від приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу та припинення газопостачання на свій об`єкт товариство не отримувало, за послуги газопостачання [PERSON] , сплачувала, таким чином, договір розподілу природного газу між Позивачем та ПАТ "Криворіжгаз" вважається укладеним. Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем, згідно Кодексу ГРМ є невід`ємною частиною Договору розподілу природного газу. Згідно підпункту 5 пункту 7.2 Договору розподілу природного газу, укладеного між Споживачем та Оператором ГРМ, Оператор ГРМ має право вимагати від Споживача підписання акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Власники газових мереж, у тому числі побутові споживачі та власники внутрішньо-будинкових систем газопостачання, які згідно з актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відповідають за експлуатацію цих мереж та їх складових, забезпечують належну їх експлуатацію згідно з чинним законодавством, зокрема Правилами безпеки систем газопостачання, затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 №285. 12.09.2017 за адресою позивача по [ADDRESS] , ПАТ "Криворіжгаз", на виконання вимог гл. 5 Розділу 3 Кодексу, було направлено акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем, проте споживач [PERSON] відмовилась від його підписання. Із зазначеного вбачається, що дії [PERSON] , щодо не підписання акту, є навмисними, для уникнення покладення на себе обов`язку нести відповідальність за належну експлуатацію газових мереж. Позивач, отримавши акт та розглянувши його, при наявності зауважень чи питань до нього, має право звернутись до Оператора ГРМ для з`ясування їх та вирішення, проте Позивачем цього не зроблено. На підставі викладеного, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] , а зустрічну позовну заяву до [PERSON] , про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити, тим самим, зобов`язати останню укласти з ПАТ "Криворіжгаз" акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову [PERSON] до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз", про захист прав споживачів. Разом з цим, зустрічна позовна акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" до [PERSON] , про зобов`язання вчинити певні дії, на думку суду, є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Спірні відносини у справі виникли з приводу постачання та споживання природного газу, тому до них мають бути застосовані норми Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про захист прав споживачів", Правил постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015. Так, 12.04.2019 року Загальними зборами акціонерів публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" Статут Товариства був затверджений в новій редакції, відповідно до якого були внесені зміни до повного та скороченого найменування товариства та визначено, що акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" є новим найменуванням публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" та є правонаступником всіх його прав і обов`язків. Відповідні зміни були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.05.2019, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру ЮОФОПГФ. Представник позивача [PERSON] вважає, що право [PERSON] , як споживача послуг природного газу, було порушено у зв`язку з тим, що ПАТ "Криворіжгаз", всупереч вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" здійснює агресивну, нечесну підприємницьку практику, тим самим, намагається ввести в оману споживача [PERSON] , примушує останню підписати акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем від 12.09.2017, за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про захист прав споживачів" держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено у ст. 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою ст. 633 ЦК України передбачено, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Разом з цим, відповідно до постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 ПАТ "Криворіжгаз" наділене правом провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг та Криворізького району Дніпропетровської області (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні підприємства. В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, зазначено, що оператор газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Згідно п. 4 гл. 3 розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. В п. 7 гл. 3 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договорі розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документальне підтверджене споживання природного газу. Таким чином, враховуючи зміст положень ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", положень Кодексу газорозподільних систем, суд вважає, що договір про надання послуг з газопостачання носить публічний характер, тому обов`язок укладання такого договору покладено на Оператора ГРМ, в даному випадку на "ПАТ Криворіжгаз". Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем, згідно Кодексу ГРМ, є невід`ємною частиною Договору розподілу природного газу. Згідно підпункту 5 пункту 7.2 Договору розподілу природного газу, укладеного між Споживачем та Оператором ГРМ, Оператор ГРМ має право вимагати від Споживача підписання акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Власники газових мереж, у тому числі побутові споживачі та власники внутрішньо-будинкових систем газопостачання, які згідно з актом розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відповідають за експлуатацію цих мереж та їх складових, забезпечують належну їх експлуатацію згідно з чинним законодавством, зокрема, Правилами безпеки систем газопостачання, затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 №285. 12.09.2017 за адресою позивача по [ADDRESS] , представниками ПАТ "Криворіжгаз", було направлено акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем, проте споживач [PERSON] його не підписала. Позивач, отримавши акт та розглянувши його, при наявності зауважень чи питань до нього, міг звернутись до Оператора ГРМ для з`ясування їх та вирішення, проте, позивачем цього не було зроблено. Суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України не передбачений обов`язок Оператора ГРМ зазначати в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін інформацію про документи, на підставі яких Оператор ГРМ користується чи володіє тим чи іншим газопроводом. Зазначена інформація є публічною, та споживач має право у будь-який момент звернутися із заявою до Оператора ГРМ про надання відповідної інформації. Доказів звернення позивача до відповідача з вказаною заявою матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів", визначено, що нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. При цьому, позивачем у позовній заяві не зазначено, які саме дії ПАТ "Криворіжгаз" є примушенням споживача [PERSON] до підписання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Крім цього, до позову не додано жодних документів, які б підтверджували звернення споживача до Оператора ГРМ із зауваженнями, щодо наданого їй на підписання акту. Таким чином, твердження позивача про незаконність акту та про наявність елементів примусу споживача до певних дій Оператором ГРМ не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. У даному випадку позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, та вони підтверджували обставини порушення відповідачем ЗУ "Про захист прав споживачів", саме на тих умовах які заявлені позивачем. При цьому, позивачем за зустрічним позовом, акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" надано достатні, належні та допустимі докази порушення відповідачем [PERSON] . Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, в частині відмови від укладання договору на постачання природного газу та підписання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, як обов`язкового додатку до цього договору. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні первісної позовної заяви відмовлено, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача. Однак, оскільки первісного позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. Разом з цим, позивачем за зустрічним позовом, при поданні до суду зазначеного позову, сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн. Отже, з урахуванням задоволення зустрічного позову, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved