Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Лікар-психіатр комунального закладу Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» Дурнопян М.М. звернулась з заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку, посилаючись на те, що останній перебуває на обліку у лікаря-психіатра та постійно отримує підтримуюче лікування. На сьогоднішній день, з врахуванням поведінки [PERSON], на підставі звернення його опікуна - [PERSON], та висновку лікарської комісії КЗ КОР «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» щодо психіатричного освідування хворого [PERSON] від 14.03.2017 останній потребує примусового лікування в КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання». В судовому засіданні представник КЗ КОР «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» Нечипоренко Н.Г. підтримала заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Зазначила, що на даний час амбулаторного лікування для нього не достатньо. Прокурор Степаненко І.С. вважає, що заява про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядкупідлягає задоволенню. Законний представник особи, щодо якої розглядається питання - [PERSON], зважаючи на висновок психіатричного освідування хворого [PERSON] від 14.03.2017 КЗ КОР «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» та на стан здоров'я [PERSON], вважає, що заява лікаря-психіатра про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку підлягає задоволенню. Зазначила, що її син останній час дійсно почав поводити себе більш неадекватно, потребує стаціонарного лікування. Судом встановлено наступне. Відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міського суду від 18.12.1998 [PERSON], [INFO], визнано недієздатним. Останній з 1992 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра КЗ КОР «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ», так як страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії, є інвалідом з дитинства. Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України за умов, визначений ЗУ «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) встановлено, що процедура госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра не передбачає судового контролю за такою госпіталізацією, оскільки законодавець фактично розглядав її як добровільну, хоча госпіталізація недієздатної особи відбувається без надання нею усвідомленої згоди. Конституційний Суд України вважає, що така госпіталізація за своєю природою та наслідками є непропорційним обмеженням конституційного права недієздатної особи на свободу та особисту недоторканність, тому вона має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, з урахуванням зазначених міжнародно-правових стандартів, правових позицій Конституційного Суду України та виключно за рішенням суду відповідно до вимог статті 55 Основного Закону України. Судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Вказаним Рішенням Конституційного Суду України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті суперечить статтям 3, 8, 29, 55 Конституції України, оскільки передбачає госпіталізацію особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. З пояснень представник КЗ КОР «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня» Дзюбенка О.В., висновку психіатричного освідування лікарської комісії від 14.03.2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], знаходиться на «Д» обліку у лікаря-психіатра з діагнозом «шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний перебіг, парафренний тип дефекту, галюцинаторно-параноїдний синдром». За своїм психічним станом він потребує примусового лікування в КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання». З огляду на вищевикладене, суд вважає, що заява лікаря-психіатра про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved