Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

позивач звернувся до Коломийського міськрайонного суду з названим позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] , належить позивачу та його дружині [PERSON] на праві спільної часткової власності, що стверджується відповідним свідоцтвом про право власності. Квартири [NUMBER], [NUMBER] у вказаному будинку належать відповідачу [PERSON] , який зареєстрований та проживає в квартирі [NUMBER]. Підвальною та горищною частинами вказаного будинку користувалися спільно усі його мешканці. План горищного приміщення в технічному паспорті будинку відсутній. На горищі позивач влаштував і використовував за призначенням кладову. Восени 2012 року відповідач без належних дозволів і без погодження з позивачем, вважаючи, що горище належить лише йому, розпочав перепланування (реконструкцію) горища. У відповідь на претензії позивача з даного приводу відповідач вкінці 2013 року змінив на вхідних дверях на горище замок, однак, ключів позивачу не надав. Позивач за захистом свого права на користування горищем звертався до КП "Житлоінфоцентр" та Коломийського МВ УМВС. Останній повідомив, що факти, викладені у зверненні позивача, підтвердились частково, однак, не встановлено мотивів та намірів діяння відповідача, так як за місцем проживання останній відсутній. КП "Житлоінфоцентр" направляв відповідачу листа, в якому вказав, що горище будинку знаходиться у спільній власності власників квартир і порядок користування горищем має визначатись за їх згодою, а також надано роз'яснення про те, що відповідач діє неправомірно, роз'яснено порядок користування горищем та зобов'язано усунути перешкоди в користуванні горищем іншим мешканцям будинку. Однак, відповідач на вказаного листа не відреагував та продовжує чинити перешкоди в користуванні горищем. Позивач також зазначає, що протиправними діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, оскільки він тривалий час не має можливості користуватись горищем, яке використовувалась для просушування випраної білизни та для зберігання речей в облаштованій там кладовій. Протиравними діями відповідача порушується звичний уклад життя позивача, він змушений хвилюватись, витрачати час та нести витрати, пов'язані із зверненням до суду. Тому позивач просить зобов'язати відповідача віддати ключі від замка на горище будинку [ADDRESS] і не чинити жодних перешкод в користуванні горищем, а також стягнути з відповідача 2 000 грн. відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просить його задовольнити, а також згідна на заочний розгляд справи. Відповідач в судові засідання 07.05.2014 року та 16.05.2014 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був двічі повідомлений належним чином, що стверджується його підписом у повідомленні про розгляд справи, а також поштовим конвертом, що повернувся до суду з відміткою, що судовий виклик в засідання 16.05.2014 року відповідачу не вручено за закінченням терміну зберігання . Причин своєї неявки відповідач суду не повідомив та не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до частин 2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з положеннями ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до правил, передбачених частинами 1-2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 09.02.2010 року виконавчим комітетом Коломийської міської ради на підставі рішення №17 від 26.01.2010 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с.14). Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25774621 від 06.04.2010 року, виданого ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації", вбачається, що за позивачем зареєстроване право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В копії даного документу вказано, що підставою виникнення права власності позивача на цю частину квартири є вищевказане свідоцтво про право власності, а датою прийняття рішення про реєстрацію права власності є 06.04.2010 року (а.с.13). Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з відповіддю управління архітектури, містобудування та капітального будівництва Коломийської міської ради №1101-25/1 від 31.01.2014 року будинок [ADDRESS] занесено до реєстру нововиявлених пам'яток культурної спадщини місцевого значення. Консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам'яток місцевого значення здійснюється за наявності письмового дозволу органу культурної спадщини на підставі погодженої з ними науково-проектної документації (а.с.9). Згідно з повідомленням КП "Житлоінфоцентр" від 13.01.2014 р. план горищного приміщення в технічному паспорті будинку [ADDRESS] відсутній (а.с.10). В повідомленні цього ж підприємства від 20.12.2013 року відповідачу комісійно роз'яснено порядок користування допоміжними приміщеннями та зобов'язано негайно усунути перешкоду в користуванні горищем іншими співвласниками будинку (а.с.17). Листом №30 від 03.01.2014 року вказане комунальне підприємство повідомляло відповідача, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інші) належать власникам квартир на правах спільної власності. Порядок користування ними встановлюється за взаємною згодою, а в разі недосягненя згоди - в судовому порядку. Зобов'язано відповідача терміново зняти замок та не чинити перешкоди в користуванні стриховим приміщенням будинку [ADDRESS] (а.с.18). Згідно з висновком про результати письмового звернення [PERSON] від 16.12.2013 року на неправомірні дії сусіда [PERSON], які виявились у перешкоді користування спільним приміщенням горища будинку вбачається, що опитати з даного приводу [PERSON] та з'ясувати мотиви вчинення даного діяння, а також скласти відносно нього адміністративний протокол, передбачений ст.186 КУпАП, не виявилось можливим, оскільки він під час неодноразових відвідин в ході проведення перевірки даного звернення за місцем проживання в [ADDRESS], відсутній. Факти, наведені в письмовому зверненні [PERSON], частково підтвердились, однак, не встановлено мотивів та намірів даного діяння [PERSON] (а.с.19-20). Відповідно до рішення Коституційного Суду України від 02 березня 2004 року (Справа N 1-2/2004) № 4-рп/2004 про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ) треба розуміти так: 1. В аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ) треба розуміти так: «1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. 1.2. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. 1.3. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року (Справа № 1-22/2011) № 14-рп/2011 про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири‚ житлові приміщення‚ є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, знищенням чи пошкодженням її майна. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно, всупереч закону чинить перешкоди позивачу в користуванні спільним горищем. В зв'язку із вказаною протиправною поведінкою відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, враховуючи вік позивача, пов'язаний з цим стан його здоров'я, порушення нормальних життєвих зв'язків, глибину і тривалість душевних страждань, позбавлення можливості тривалий час користуватись спірним приміщенням, необхідність частих звернень в різні установи, за правовою допомогою та до суду, що породжує негативні емоції, нервові потрясіння, зайві турботи, змушує позивача та його представника, які є особами похилого віку, витрачати час і зусилля для захисту порушених відповідачем прав. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача слід стягнути судові витрати, пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 970 грн. (а.с.24), а також судовий збір в розмірі 487, 20 грн., від сплати якого звільнений позивач як інвалід війни І групи, враховуючи 2 позовні вимоги. На підставі наведеного, ст.ст. 13, 319, 321, 325, 355, 368, 369, 382, 386, 391 ЦК України, та,

Outcome: approved