Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

11 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила скасувати наказ директора Комунального закладу "Маловисківський ліцей імені Г.М. Перебийноса" Маловисківської міської ради Кіровоградської області від 8 листопада 2021 року № 175-к/тр про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати з 8 листопада 2021 року, поновити позивача на роботі асистентом вчителя Комунального закладу "Маловисківський ліцей імені Г.М. Перебийноса" Маловисківської міської ради Кіровоградської області з 8 листопада 2021 року та зобов`язати Комунальний заклад "Маловисківський ліцей імені Г.М. Перебийноса" виплатити позивачеві середній заробіток за час вимушеного прогулу з 8 листопада 2021 року і до часу фактичного поновлення її на роботі (а.с. 1-4). Позов мотивовано тим, що позивач працює асистентом вчителя у Комунальному закладі "Маловисківський ліцей імені Г.М. Перебийноса" Маловисківської міської ради Кіровоградської області. 28 жовтня 2021 року позивача було повідомлено про необхідність профілактичного щеплення проти COVID -19. Наказом директора установи від 8.11.2021 року № 175-к/тр позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 8.11.2021 року до проходження повного курсу вакцинації (дві дози). Позивач з наказом не згодна, посилаючись на положення статей 22, 24 та 25 КЗпП України. Позивач вважає, що листом від 28.10.2021 року відповідач повідомив її про зміну істотних умов трудового договору щодо необхідності профілактичного щеплення проти COVID -19, а тому працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Крім того, позивач вказала, що станом на сьогоднішній день вакцинація від COVID -19 є добровільною, а тому роботодавець не має права застосовувати будь-які заходи впливу до працівника, який не бажає її проходити. Позивач зазначила, що відсторонення працівника можливе лише з підстав, визначених статтею 46 КЗпП України. Позивач вважає, що правові підстави для відмови працівника від вакцинації визначені як чинним законодавством України, так і міжнародними актами. На думку позивача обов`язковість щеплень є втручання у право на повагу до приватного життя, яке гарантовано статтею 8 Конвенції з прав людини та основних свобод. Позивач вказала, що згідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними; відсторонення працівника від роботи можливе лише з підстав, визначених статтею 46 КЗпП України; роботодавець повинен поважати вибір працівника не робити щеплення; позивач відмовляється від участі у клінічному дослідження вакцини від COVID -19 та можливо погодиться на вакцинацію більш дослідженою вакциною. 15 листопада 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 12). Відповідач не скористався правом на подання відзиву, яке закріплено положеннями статті 278 ЦПК України. Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює асистентом вчителя в Комунальному закладі "Маловисківський ліцей імені Г.М. Перебийноса" Маловисківської міської ради Кіровоградської області, що не заперечив відповідач. 28 жовтня 2021 року позивачеві вручено повідомлення про необхідність проходження профілактичного щеплення проти COVID-19 до 8.30 8 листопада 2021 року чи надання довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних показань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595 (а.с. 7). 8 листопада 2021 року керівником Комунального закладу "Маловисківський ліцей імені Г.М. Перебийноса" Маловисківської міської ради Кіровоградської області видано наказ № 175-к/тр "Про відсторонення від роботи [PERSON] ", відповідно до якого асистента вчителя [PERSON] відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 8 листопада 2021 року до проходження нею повного курсу вакцинації (дві дози) (а.с. 8). Відповідно до частин 1 і 2 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Наведені конституційні норми закріплюють не гарантоване надання роботи та забезпечення повної зайнятості, а право на вільний вибір праці. Частиною 1 статті 46 КЗпП України визначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. За положеннями статті 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; в) вживати передбачених Законом України "Про екстрену медичну допомогу", заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги іншим особам, які знаходяться у невідкладному стані; г) виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я. Згідно із частиною 2 статті 12 Закону України " Про захист населення від інфекційних хвороб" працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Підпунктами 1 і 2 пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9.12.2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів із метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» постановлено керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Відповідно до пункту 3 Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4.10.2021 року № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Наказом від 4.10.2021 року № 2153 передбачено, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.10.2019 № 2070). Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (стаття 44-3 КУпАП). Правовий аналіз наведених норм матеріального права є підставою для висновку про те, що наказ керівника Комунального закладу "Маловисківський ліцей імені Г.М. Перебийноса" Маловисківської міської ради Кіровоградської області від 8 листопада 2021 року № 175-к/тр про відсторонення від роботи асистента вчителя [PERSON] без збереження заробітної плати відповідає приписам чинного законодавства України. Керівник установи в наказі правильно посилається на норми статті 46 КЗпП України, частини 2 статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", а також приписи пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9.12.2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів із метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (надалі - постанова № 1236) та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 4.10.2021 року № 2153 (надалі - наказ № 2153). Як постанова № 1236, так і наказ № 2153, зареєстровані Міністерством юстиції України згідно висновку про відповідність зазначених нормативних актів положенням Конституції України, законам України та Конвенціі? про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 (Право на повагу до приватного і сімеи?ного життя). На теперішній час зазначені нормативні акти не змінено та не скасовано, а тому є обов`язковими для керівника Комунального закладу "Маловисківський ліцей імені Г.М. Перебийноса" Маловисківської міської ради Кіровоградської області. Матеріалами справи підтверджується, що керівник установи завчасно (28 жовтня 2021 року) повідомила позивача про необхідність надання до початку роботи 8 листопада 2021 року о 8.30 документа, що підтверджує отримання працівником принаймі однієї дози дводозової вакцини проти COVID-19 чи медичної довідки про абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень. У позовній заяві позивач [PERSON] не посилається на ту обставини, що з поважних причин вона не мала можливості в строк з 28 жовтня 2021 року до 8 листопада 2021 року отримати принаймі одну дозу дводозової вакцини проти COVID-19 чи пройти медичне обстеження на предмет отримання відповідної медичної довідки про наявність абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, а навпаки позивач заявляє про свою відмову від вакцинації та неповагу роботодавцем її вибору не робити щеплення. Позивач обгрунтовує незаконність наказу керівника установи про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати зміною істотних умов трудового договору та порушення роботодавцем частини 3 статті 32 КЗпП України. Між тим, суд вважає думку позивача помилковою. Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом статті 21 КЗпП України істотними умовами трудового договору є трудові обов`язки, режим роботи, тривалість робочого часу та часу відпочинку, умови оплати праці, пільги, компенсації, додаткові гарантії тощо. До істотних умов праці, крім перелічених, з урахуванням інтересів конкретних працівників можна віднести також встановлення або скасування деяких додаткових елементів у трудовій функції, якщо основна трудова функція при цьому не змінюється, збільшення або зменшення обсягу роботи, ступеня самостійності, відповідальності працівника, ступеня шкідливості роботи, перехід з індивідуальної на колективну організацію праці і навпаки, тощо. Відповідно до приписів частини 3 статті 32 КЗпП України під змінами істотних умов праці слід розуміти зміну систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших, щодо яких працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. У пункті 10 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" Пленум Верховного Суду України навів приклади змін істотних умов праці: раціоналізація робочих місць, уведення нових форм організації праці, зокрема, перехід на бригадну форму організації праці і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо. Під змінами в організації виробництва і праці варто розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому вивільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов. Змінами в організації виробництва і праці слід вважати також удосконалення систем заробітної праці, нормування праці, ліквідацію шкідливих робіт, раціоналізацію робочих місць після їх атестації тощо. У наказі від 8.11.2021 року № 175-к/тр, який оспорює позивач, йдеться мова про виконання законодавства України про захист населення від інфекційних хвороб, що визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб. Відносини у сфері захисту населення від інфекційних хвороб регулюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, Законами України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", "Про запобігання захворюванню на синдром набутого імунодефіциту (СНІД) та соціальний захист населення", "Про захист населення від інфекційних хвороб" та іншими нормативними актами, а саме постановою КМУ № 1236 та наказом МОЗ № 2153. Виконання керівником установи законодавства України про захист населення від інфекційних хвороб не може розцінюватися як зміна істотних умов праці. Позивач помилково тлумачить зміст спірних правовідносин у зазначеній справі конституційними принципами, закріпленими статтями 1, 3, 6, 8, 22, 49, 64 Конституції України, які насправді захищають права і свободи людини і громадян в Україні. Законодавство України про захист населення від інфекційних хвороб не суперечить зазначеним конституційним принципам, а визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності суб`єктів права у сфері відносин захисту населення від інфекційних хвороб. Тому, для скасування наказу керівника Комунального закладу "Маловисківський ліцей імені Г.М. Перебийноса" Маловисківської міської ради Кіровоградської області від 8.11.2021 року № 175-к/тр "Про відсторонення від роботи [PERSON] " суд не має законних підстав. Вимоги позивача щодо поновлення її на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від першої позовної вимоги, а тому також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed