Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

В грудні 2017 року ПАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначив, що 8 жовтня 2016 року по вул.Промисловій у с.Привокзальне Валківського району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «VOLKSWAGEN PASSAT», н.з.[NUMBER], що належить [PERSON] та знаходився під керуванням [PERSON] та «CHEVROLET LACETTI», н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] та знаходився під керуванням [PERSON]. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. На момент ДТП цивільно - правова відповідальність перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», н.з.[NUMBER] була застрахована відповідно Полісу №АЕ/5963527 від 09.11.2015 року. Сума страхового відшкодування склала - 49000 гривень та була виплачена позивачем. Згідно постанов Валківського районного суду Харківської області від 2 листопада 2016 року, [PERSON] було визнано винним в порушенні Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню. Відповідач в добровільному порядку не відшкодував заподіяний збиток, в зв»язку з чим представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «СК Уніка» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 49 000 гривень та судовий збір у розмірі 1600 гривень. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, згідно змісту клопотання позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з»ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Як передбачено ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT», н.з.[NUMBER], була застрахована відповідно до полісу №АЕ/5963527 (а.с.4) . Постановою Валківського районного суду Харківської області від 2 листопада 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.7). Постановою Валківського районного суду Харківської області від 2 листопада 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. (а.с.6). Вказані постанови вступили в законну силу. Згідно Наказу «Про виплату страхового відшкодування гр.[PERSON]» № 00205111 від 4 травня 2017 року в зв»язку з настанням страхового випадку - ДТП 09.10.2016 року з належним [PERSON] автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», держ. № [NUMBER], внаслідок якої були нанесені пошкодження автомобілю «CHEVROLET LACETTI», держ. № [NUMBER], який належить гр.[PERSON], і згідно страхового полісу № АЕ/5963527 від 08.11.2015 року - [PERSON] виплачено страхове відшкодування згідно розрахунку суми збитку в розмірі 49 000.(а.с.10) Вказана сума була виплачена [PERSON], власнику транспортного засобу «CHEVROLET LACETTI», н.з. [NUMBER], на підставі наказу №00205111 від 4 травня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням №018679 від 11 травня 2017 року. (а.с.11) Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Європейський суд з прав людини в пунктах 33,34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов'язковим для суду в частині з'ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що подія яка сталася 08.10.2016 року є страховим випадком. Відповідно до ст.8 Закону України "Про страхування", страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Згідно ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена постановою суду. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Так, відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно до абз. а п.п.38.1.1.п 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. З матеріалів справи вбачається, що відповідача [PERSON], відповідно до Постанови Валківського районного суду Харківської області від 2 листопада 2016 року, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України (а.с. 6). Враховуючи викладене та сукупність доказів у справі, суд дійшов висновку про те, що вина відповідача у ДТП встановлена, позивачем здійснено страхове відшкодування потерпілому, у зв'язку з чим у позивача виникло право регресної вимоги про стягнення з відповідача виплаченої суми страхового відшкодування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved