Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У травні 2014 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що сторони 10 січня 2006 року уклали кредитний договір за яким відповідач отримав кредит в розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним і Банком Кредитний Договір. Що згідно з п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов"язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Вказав, що відповідач порушував умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 28 лютого 2014 року в розмірі 16 755,79 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 8 683,68 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 6 798,02 грн.; штрафу у вигляді фіксованої частини в розмірі 500,00 грн. і штрафу в розмірі 774,08 грн. Тому, посилаючись на дані обставини, позивач просив суд стягнути зазначену заборгованість з відповідача в користь Банку. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 травня 2014 року у заджоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено. У апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" ставить питання про скасування рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 травня 2014 року та про ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд помилково вважав, що заява позичальника від 10 січня 2006 року підписана ним особисто, в т.ч. і про те, що він ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, є різними документами з Умовами і правилами надання банківських послуг, що були надані Банком у судове засідання місцевого суду (а.с.23, 24-35). Що з виписки по особовому рахунку відповідача в Банку (а.с.67-73) слідує, що [PERSON] продовжував користуватись кредитними коштами до березня 2012 року і востаннє вносив платіж на кредитний рахунок у серпні 2012 року, однак ці обставини залишились поза увагою місцевого суду, а відповідні докази про це не були витребувані у позивача для приєднання до матеріалів справи і врахування при розгляді справи по суті. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить апеляційний суд відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення місцевого суду без змін, вважаючи, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Ухваливши рішення, місцевий суд виходив з того, що сторони 10 січня 2006 року уклали кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 1000 грн., що позивач не довів суду що розмір кредиту у подальшому було збільшено до 10 000 тис. грн., які б отримав відповідач та що в тексті заяви, підписаної відповідачем, йде мова про ознайомлення ним з Умовами надання банківських послуг та надання згоди на їх виконання, а не з Умовами та правилами надання банківських послуг, що є, на думку суду, різними документами. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. З заяви [PERSON] на ім"я ПАТ КБ „ПриватБанк" від 10 січня 2006 року слідує, що він отримав від Банку кредитний ліміт в розмірі 1800 грн. під 3% на місяць з розрахунку 360 днів та що він ознайомлений і згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку (а.с.22,23). З Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.24-35) слідує, що позичальник, підписавши заяву дав згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком (п.3.3.); що позичальник дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і останній у будь-який момент вправі змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт (п.3.2.); що позичальник зобов"язаний погашати заборгованість по Кредиту, процентах за його використання, по перевитратах платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором (п.6.5.). З виписки по особовому рахунку [PERSON] (а.с.67-73) видно, що відповідач частково виконував умови договору та користувався кредитним лімітом, який Банком було збільшено до 10 тис. грн., до березня 2012 року і востаннє поповнив кредитний рахунок у серпні 2012 року. З розрахунку заборгованості (а.с.8-21) вбачається, що [PERSON] заборгував ПАТ КБ „ПриватБанк" станом на 28 лютого 2014 року 16 755 грн. 79 коп. згідно з умовами кредитного договору від 10 січня 2006 року. З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про те, що [PERSON], підписавши заяву про надання кредиту від 10 січня 2006 року, і згідно з якою ознайомився та погодився з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, в той же час не знайомився і не погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані суду позивачем в ході судового розгляду справи та що ці документи є різними, спростовується матеріалами справи і є хибним за своєю суттю. За таких обставин вважати, що місцевий суд постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, відсутні законні підстави. Тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню. Апеляційний суд при вирішенні питання про судові витрати враховує, що відповідач згідно з посвідченням є військовим пенсіонером, інвалідом 3 групи і має пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни-інвалідів війни, що згідно з правилами ст.88 ЦПК України є підставою для віднесення судових витрат за рахунок держави.

Outcome: approved