Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що 01 січня 2009 року між С(Ф)Г «НАДІЯ» та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки, загальною площею 6,63 га, кадастровий номер 1224881300:01:003:0137 державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 003600. Договір оренди був зареєстрований у Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК 10 березня 2009 року за №040913100635, строком на 10 років, починаючи з дати його реєстрації по 31.12.2018 року . У день укладення Договору оренди спірна земельна ділянка була передана згідно акту про передачу та прийом. Договір оренди було укладено строком на 10 років, та відповідно до п.3.1. договору оренди термін дії договору закінчився 31 грудня 2018 року. Відповідно до закону договір набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, вказаний договір оренди набрав чинності в дату державної реєстрації, а саме 10 березня 2009 року, що підтверджується відповідними відмітками на договорі оренди. [INFO] [PERSON] померла. [INFO] [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.2011 року № 2-124, успадкував земельну ділянку та 04.05.2012 року і отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №329019. Договір оренди не втратив чинність після смерті [PERSON] та продовжував діяти в повному обсязі для нового власника земельної ділянки. З 2010 по 2018 роки відповідач отримував орендну плату від С(Ф)Г «НАДІЯ» за користування земельною ділянкою в повному обсязі та не заперечував проти дії договору оренди. З пункту 3.2 договору оренди вбачається, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Сторона, яка отримала таке повідомлення повинна не пізніше ніж за 10 днів з моменту його отримання надати зацікавленій стороні письмову згоду або незгоду щодо продовження дії цього договору на новий термін. 15 листопада 2018 року позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням №25 про намір поновити дію правочину та долучив примірник проекту додаткової угоди про поновлення договору (на 5 аркушах), що підтверджується описом вкладення до цінного листа з рекомендованим повідомленням на ім`я [PERSON] ( відбиток календарного штемпеля - 15.11.18) та квитанцією від 15.11.2018. Згідно вищезазначеного листа-повідомлення позивач просив надіслати йому відповідні письмові пропозиції з метою завчасного узгодження всіх істотних умов, а у разі відмови у поновленні договору оренди землі обґрунтувати причини та повідомити письмово у строки вставлені чинним законодавством. 22 листопада 2018 року відповідачу було особисто вручено вищезазначене поштове відправлення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (форма №119). Всупереч вимогам закону відповідач [PERSON] після отримання листа-повідомлення із проектом додаткової угоди не вчинив жодних дій для повідомлення позивача щодо прийнятого ним рішення. На підставі передбаченої ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» просив суд визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, від 01 січня 2009 року між [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) та селянським (фермерським) господарством «Надія» (код ЄДРОПУ - 30897355), зареєстрованого 10 березня 2009 року у книзі реєстрації договорів оренди в Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК за №040913100635, щодо земельної ділянки кадастровий номер 1224881300:01:003:0137, загальною площею 6,63 га, в редакції, яка викладена в позовній заяві та стягнути з відповідача на користь позивача витрати у справі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав суду відзив на позов в якому зазначив наступне: Про існування договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та СФГ «Надія» відповідачу не було відомо. Про наявність договору оренди стало відомо тільки після оформлення документів на спадщину у 2012 році, а також після укладання договору оренди з ПП «Мар`ївське». У зв`язку з виниклою ситуацією виник спір , який продовжується і до сьогодні. Відповідач ще до закінчення строку дії договору оренди повідомив проте, що він не має намір продовжувати строк дії договору оренди та просив звільнити спірну земельну ділянку та також повернути її в належному стані. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача адвокат Кульбашний І.О. підтримав позовні вимоги позивача на підставах, які зазначені в позові та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Зарвій Р.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] додатково пояснив суду, що у нього не було наміру та бажання продовжувати строк дії договору оренди цієї земельної ділянки і він про це повідомляв керівника СФГ « Наді». Орендар протягом всього часу дії договору порушував умови договору та не виконував його належним чином- ним несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувалась орендна плата. Іноді платили в натуральній формі, привозили зерно. В 2013 році він отримував грошима. Він точно не пам`ятає коли давали орендну плату зерном, а коли- грішми. Ніяких вимог з цього приводу позивач не заявляв, а чекав коли закінчиться строк дії договору. Він точно не пам`ятає, чи отримував лист від позивача з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди, але якщо й отримував, то не мав наміру цього робити. При дослідженні судом платіжних відомостей про сплату орендної плату за оренду землі в 2012-2018 роках відповідач зазначив, що не всі підписи в платіжних відомостях належать йому. Він отримував орендну плату але в якому розмірі і в якій формі зараз не пам`ятає, також не може пояснити, чи виплачувалась орендна плата в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Зарвій Р.Л. позовні вимоги не визнав на тих підставах, що позивач СФГ «Надія» протягом усього часу дії договору оренди порушувало свої зобов`язання за договором та не сплачувало орендну плату відповідачу. У зв`язку з цим у позивача відсутнє право на переважне укладення договору оренди і відповідач не мав наміру продовжувати строк дії цього договору. Підтвердженням того, що позивач неналежним чином виконував свої обов`язки за договором є те, що в платіжних відомостях за 2012-2018 роки проставлені підписи не відповідача [PERSON] , а іншої особи. Заявив суду клопотання про призначення у справі судової почеркознавської експертизи на вирішення якої просив поставити питання чи виконано підпис [PERSON] в платіжних відомостях за 2012-2018 роки відповідачем особисто, чи іншою особою. В задоволенні вказано клопотання судом було відмовлено 02 березня 2021 року . Суд, вислухав пояснення представників сторін та відповідача, допитав свідка [PERSON] , вивчив матеріали справи, оцінив позиції сторін та докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 січня 2009 року між С(Ф)Г «НАДІЯ» та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки, загальною площею 6,63 га, кадастровий номер 1224881300:01:003:0137, державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 003600. Договір оренди був зареєстрований у Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК 10 березня 2009 року за №040913100635, строком на 10 років, починаючи з дати його реєстрації по 31.12.2018 року . Спірна земельна ділянка була передана позивачу в той же день, що підтверджується актом про передачу та прийом. Договір оренди було укладено строком на 10 років. Відповідно до закону договір набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, вказаний договір оренди набрав чинності в дату державної реєстрації, а саме 10 березня 2009 року, що підтверджується відповідними відмітками на договорі оренди, та відповідно до п.3.1. договору оренди термін дії договору закінчився 31 грудня 2018 року. [INFO] [PERSON] померла. [INFO] [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.2011 року № 2-124, успадкував земельну ділянку та 04.05.2012 року і отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №329019. Договір оренди не втратив чинність після смерті [PERSON] та продовжував діяти в повному обсязі для нового власника земельної ділянки. З 2010 по 2018 роки відповідач отримував орендну плату від С(Ф)Г «НАДІЯ» за користування земельною ділянкою та не заперечував проти дії договору оренди. Відповідно до пункту 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на дату підписання договору оренди), перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Пунктом 3.4 договору оренди передбачено, що при переході права власності на земельну ділянку або її частину, від орендодавця до іншої особи або осіб, цей договір зберігає свою чинність для нового власника або власників. Отже, суд вважає встановленим те, що до [PERSON] в порядку спадкуванням за законом перейшло право власності на земельну ділянку загальною площею 6,63 га, кадастровий номер 1224881300:01:003:0137. Договір оренди був зареєстрований належним чином за позивачем, як того вимагало законодавство, що підтверджується відмітками на договорі оренди. Враховуючи, що позивач зареєстрував договір оренди земельної ділянки відповідно до вимог законодавства, яке діяло на момент укладення таких договорів, його права визнаються державою та підлягають захисту у разі їх порушення. З пункту 3.2 договору оренди вбачається, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Сторона, яка отримала таке повідомлення повинна не пізніше ніж за 10 днів з моменту його отримання надати зацікавленій стороні письмову згоду або незгоду щодо продовження дії цього договору на новий термін. 15 листопада 2018 року позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням №25 про намір поновити дію правочину та долучив примірник проекту додаткової угоди про поновлення договору (на 5 аркушах), що підтверджується описом вкладення до цінного листа з рекомендованим повідомленням на ім`я [PERSON] ( відбиток календарного штемпеля - 15.11.18) та квитанцією від 15.11.2018. Згідно вищезазначеного листа-повідомлення позивач просив надіслати йому відповідні письмові пропозиції з метою завчасного узгодження всіх істотних умов, а у разі відмови у поновленні договору оренди землі обґрунтувати причини та повідомити письмово у строки вставлені чинним законодавством. 22 листопада 2018 року відповідачу було особисто вручено вищезазначене поштове відправлення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (форма №119), яке досліджено судом. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює на посаді бухгалтера в СФГ « Надія». Орендна плата за користування землею виплачувалась орендарям, в тому числі [PERSON] в грошовій формі, але за бажанням орендаря могли виплачувати і в натуральній формі давати зерно, це питання вирішувалось в усній формі між орендарем та орендодавцем. В платіжних відомостях містяться підписи відповідача, один разу було таке, що підписувалась його дружина. [PERSON] на праві власності належить дві земельних ділянки, то в відомостях зазначена загальна сума за користування землею, яка виплачувалась власнику. Відповідно до вимог частини другої ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі. Так, відповідно до частин першої - п`ятої ст. 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України. Так, у ч. 1 ст. 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Частиною 5 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» визначено алгоритм дій, який зобов`язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря: розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону; узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору; укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Зазначені положення слід розуміти таким чином: а) орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря; б) може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі. При цьому необхідно мати на увазі, що заперечення орендодавця щодо невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни. Вищезазначені положення кореспондуються з правовою позицією Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, яка міститься в постанові від 10 вересня 2018 року у справі №920/739/17. Частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою ст.33 ЗУ «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Крім того, ст. 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця. Аналогічний викладеному вище висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №594/376/17-ц. Відповідна правова позиція щодо розрізнення цих підстав сформульовано Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 25 лютого 2015 року у справі №6-219-цс14, Верховним Судом у постанові від 10 вересня 2018 року у справі №920/739/17, від 29 листопада 2018 року у справах №920/752/17, №920/737/17, 920/747/17, 920/751/17, 920/746/17, 920/744/17, 920/748/17, 920/749/17, від 16 січня 2019 року у справах №920/738/17, №920/743/17. Аналізуючи наведені законодавчі положення, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18 дійшла висновку, що статтею 33 Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою - п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність. Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний строк таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі"). Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного строку для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі". І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. При розгляді справи за позовом СФГ «Надія» до [PERSON] судом встановлено, що позивач виконав умови поновлення договору оренди на новий строк, завчасно направив відповідачу з лист-повідомлення №25 про намір поновити дію правочину та долучив примірник проекту додаткової угоди про поновлення договору (на 5 аркушах), що підтверджується описом вкладення до цінного листа з рекомендованим повідомленням на ім`я [PERSON] ( відбиток календарного штемпеля - 15.11.18) та квитанцією від 15.11.2018 року, при цьому, відповідач [PERSON] не надав позивачу відповідь щодо розгляду ним надісланого позивачем листа-повідомлення; позивач продовжує користуватися земельною ділянкою наданою в оренду згідно договору та виконувати його умови і після 31 грудня 2018 року - закінчення строку договору оренди земельної ділянки; лист-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору землі позивачу не надходив, що не спростовувалось відповідачем; акт приймання-передачі щодо повернення земельної ділянки між сторонами не підписувався; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки відповідача в натурі (на місцевості) не виготовлялася; на даний час на земельній ділянці знаходяться посіви сільськогосподарських культур позивача, тобто земельна ділянка використовується С(Ф)Г «Надія» за цільовим призначенням. Суд звертає увагу на те, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення може мати прояв у «мовчазній згоді». Вищезазначену правову позицію сформульовано Верховним судом у пунктах 6.8.-6.9. мотивувальної частини постанови від 30 січня 2019 року у справі №908/1567/17. Також, суд приймає до уваги те, що заперечення відповідача в цій справі зводились до того, що позивач був недобросовісним орендарем. Разом з тим, відповідач [PERSON] пояснив суду те, що орендна плата йому виплачувалась і в грошовій, і в натуральній формі, претензій до орендаря він не пред`являв. У зв`язку з тим, що особисто відповідач в судовому засіданні не оспорював факт отримання орендної плати за користування землею протягом 2012-2018 років, то судом було відмовлено в призначенні судової почеркознавської експертизи для встановлення оригінальності підписів відповідача на бухгалтерських документах про сплату орендної плати. Позову про повернення земельної ділянки відповідачем не заявлено як і відсутні будь-які письмові докази того, що [PERSON] заявляв орендарю про повернення земельної ділянки і припинення договору оренди. Отже, суд вважає, що відповідачем не були вчинені дії спрямовані на повернення належного йому майна - земельної ділянки загальною площею 6,63 га, кадастровий номер 1224881300:01:003:0137, не було повідомлено позивача про намір продовжити договір на інших умовах, як не було повідомлень про намір самостійно оброблювати земельну ділянку після закінчення строку дії договору оренди. Оскільки рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року у справі №191/3522/18 був визнаний недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 6,63 га, кадастровий номер 1224881300:01:003:0137, укладений між [PERSON] та ПП « Мар`ївське» , то він не приймається судом до уваги, як підтвердження того, що були інші претенденти укласти договір оренди спірної земельної ділянки. Таким чином, наявність юридичних фактів, які є підставою для застосування частини шостої ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» підтверджується належними і допустимими доказами, які були досліджені судом під час розгляду справи. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо поновлення договору оренди землі на підставі ст.. 33 ЗУ «Про оренду землі», добросовісність орендодавця по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар. За змістом ст. 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 цього Кодексу. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у ст.16 ЦК України, проте суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 24 мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №911/3225/17, належним способом захисту порушеного права у випадку застосування положень частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» є позов про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на той самий строк та на тих же умовах, оскільки сама по собі вимога про визнання поновленим договору оренди землі не може забезпечити реального захисту порушеного права, так як договір є поновленим в силу закону, а також в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (частина 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Щодо способу захисту при поновленні договору оренди землі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив і у постанові від 06.03.2019 року по справі № 916/600/18 у наступних пунктах: 7.6. У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення договір є поновленим автоматично, в силу закону, а орендар з метою приведення правовідносин оренди у відповідність до вимог чинного законодавства має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк, що безпосередньо випливає з ч. 8 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі". 7.8. …поновлення договору оренди землі в судовому порядку в передбачений ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми. 7.9. Належним способом захисту порушеного права у випадку застосування положень ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" є позов про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на той самий строк та на тих же умовах, оскільки сама по собі вимога про визнання поновленим договору оренди землі не може забезпечити реального захисту порушеного права, так як договір є поновленим в силу закону, а також в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (ч. 8 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі")… Аналогічна правова позиція щодо способу захисту права орендаря на поновлення договору оренди за статтею 33 Закону України «Про оренду землі» викладена в постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №922/1464/18, від 10.01.2019 у справі №918/850/17, від 06.12.2018 у справі №915/456/17 та №905/484/17, від 13.02.2019 у справі № 911/3225/17, від 16.01.2019 у справі №908/127/17. У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі», і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті. Вищезазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №924/504/17. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Розглядаючи справу, суд забезпечує сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Оскільки судом встановлено, що позивач виконав умови, передбачені ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а відповідач в жодний спосіб не відреагував на лист повідомлення, не направив своїх заперечень щодо продовження строку договору; не надав пропозицій щодо зміни умов договору оренди; не повідомив про наявність інших претендентів на укладення договору оренди на інших умовах, то відповідач в такий спосіб виразив свою мовчазну згоду. Вказані обставини є підставою для задоволення позовних вимог Селянського (фермерського) господарства «Надія» до [PERSON] про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки. У зв`язку з тим, що судом задоволені позовні вимоги, то питання щодо судових витрат вирішено судом відповідно до ст.141 ЦПК України і витрати на оплату судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved