Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

В поданому до суду позові АТ "[PERSON] Аваль" зазначило, що 17 липня 2007 року між ВАТ "[PERSON] Аваль" та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/89-07/359, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 170000 доларів США з розрахунку 12 % річних на строк до 16 липня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобовязань, що випливали з кредитного договору між Банком та відповідачкою [PERSON] 28 березня 2008 року було укладено договір поруки № 014/89-07/916. Взяті зобов'язання по поверненню коштів позичальник не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 28.05.2015 року становить 92100,56 дол.США, з яких: 86065,00 дол.США заборгованість по кредиту; 6035,56 дол. США заборгованість по процентам за користуванням кредитом та 91501,89 грн. пені. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів зазначену суму заборгованості по кредиту. [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до ВАТ «[PERSON] Аваль» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору та договору про внесення змін до кредитного договору в якому вказує на те, що кредитний договір № 014/89-07/359 від 17 липня 2007 року та Договір про внесення змін від 06 серпня 2007 року до Кредитного договору № 014/89-07/359 від 17 липня 2007 року є такими, що укладені з суттєвим порушенням істотних умов договору встановлених законодавством України, що регулює спірні правовідносини, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної підприємницької практики всупереч існуючих норм і вимог діючого Законодавства України, та грубо порушує його права та інтереси споживача фінансових послуг. Також позивач зазначає, що Банком порушені вимоги як міжнародного права, так і законодавство України. Банк не надав позичальнику достовірної інформації про умови кредитного договору, в договорі відсутні обовязкові умови, які необхідні для укладення договору, зокрема, відсутня згода за всіма істотними умовами договору, які встановлені законодавством, графік платежу не містить у розрізі сум погашення основного боргу, сплати вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, не визначено сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, відсутні основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу до укладення договору про іпотечний борг. Вважає, що в запропонованих умовах договору та договору про внесення змін відсутні згода за всіма іншими істотними умовами спірного кредитного договору зокрема, в порушення вимог частини 3 пункту 4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та ст.2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами». Вважає дії банку є неправомірними, останній ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту. В кредитному договорі не визначено належно його істотні умови. Вважає, що кредитний договір є таким, що укладений ним під впливом обману з боку банку з використанням банком елементів нечесної підприємницької практики. Просить суд визнати порушеним його право - споживача фінансових послуг банку, визнати недійсними кредитний договір, договір іпотеки та договори поруки. Просить суд визнати порушеним його право - споживача фінансових послуг банку, визнати кредитний договір № 014/89-07/359 від 17 липня 2007 року, Договір про внесення змін від 06 серпня 2007 року до Кредитного договору № 014/89-07/359 від 17 липня 2007 року недійсними. В судовому засіданні представник АТ "[PERSON] Аваль" вимоги позову первісного позову про стягнення заборгованості за кредитним договором підтримав повністю та просить його задовільнити. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним просить відмовити, оскільки підстави для визнання кредитного договору недійсним на які вказує позивач [PERSON] відсутні. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися тричі підряд, про причини неявки не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи не подавали. Представником відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] втретє підряд суду подано заяву в якій він просив розгляд справи відкласти. Представник АТ "[PERSON] Аваль" заявила клопотання про розгляд справи без участі відповідачів та його представника, посилаючись на те, що клопотання про відкладення розгляду справи подаються лише з метою затягнути розгляд даної справи. Суд вважає вважає, що відповідачі та їх представник в судове засідання не з"явилися без поважних причин та з урахуванням думки представника АТ "[PERSON] Аваль" приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідачів [PERSON], [PERSON] та їх представника [PERSON] Вислухавши пояснення представника АТ "[PERSON] Аваль", дослідивши докази по справі, суд вважає, що первісний позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання договору про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору та договору про внесення змін до кредитного договору слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/89-07/359, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 170000 доларів США з розрахунку 12,5 % річних на строк по 16 липня 2017 року. 06 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору № 014/89-07/359 від 17 липня 2007 року згідно якого процентна ставка за користування кредитом встановлювалася на рівні 12,0 % З метою забезпечення виконання зобовязань відповідача [PERSON] за кредитним договором № 014/89-07/359 від 17 липня 2007 року, між позивачем та відповідачем [PERSON] 28 березня 2008 року було укладено договір поруки № 014/89-07/916. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти. Відповідно до п.1.9.1 ч.2 Кредитного договору [PERSON] має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим Договором. При цьому виконання боргових зобовязхани повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. 11 березня 2015 року на адресу відповідачів [PERSON], [PERSON] було надіслано письмову вимогу про дострокове виконання боргових зобовязань та усунення порушень умов кредитного договору. Проте, вказана вимога виконана не була. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором порушив та у встановлені договором строки погашення кредиту щомісячні платежі та відсотки за користування кредитом не сплачував. Внаслідок несплати кредитних коштів виникла заборгованість, яка станом на 28 травня 2015 року, становить 92100 (девяносто дві тисячі сто) доларів США 56 центів, з яких: 86065 (вісімдесят шість тисяч шістдесят пять) доларів США заборгованість по тілу кредиту, 6035 (шість тисяч тридцять пять) доларів 56 центів США заборгованість за відсотками та пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 91501 (девяносто одна тисяча пятсот одна) грн. 89 коп., з яких 73490 (сімдесят три тисячі чотириста девяносто) грн. 47 коп. - пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту, 18011 (вісімнадцять тисяч одинадцять) грн. 42 коп пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом. Статтями ст.ст.610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) та у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України встановлено, що У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки За таких обставин суд вважає, що з відповідачів [PERSON], [PERSON] слід стягнути солідарно на користь АТ "[PERSON] Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/89-07/359 від 17.07.2007 р. в сумі 92100 (девяносто дві тисячі сто) доларів США 56 центів, з яких: 86065 (вісімдесят шість тисяч шістдесят пять) доларів США заборгованість по тілу кредиту, 6035 (шість тисяч тридцять пять) доларів 56 центів США заборгованість за відсотками та пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 91501 (девяносто одна тисяча пятсот одна) грн. 89 коп., з яких 73490 (сімдесят три тисячі чотириста девяносто)грн. 47 коп. - пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту, 18011 (вісімнадцять тисяч одинадцять) грн. 42 коп пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом Що стосується зустрічного позову [PERSON] про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору № 014/89-07/359 від 17 липня 2007 року, Договору про внесення змін від 06 серпня 2007 року до Кредитного договору № 014/89-07/359 від 17 липня 2007 року то суд виходить з наступного. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З роз'яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу спрямованого на введення його в оману. Посилання позивача на те, що ВАТ "[PERSON] Аваль", укладаючи оспорюваний кредитний договір порушив положення Закону України "Про захист прав споживачів", не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору включає вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Укладаючи договір, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Згідно ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених ст.230 ЦК України та ст.ст.11, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", позивач в силу положення ч.3 ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог. Проте жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили укладення договору під впливом обману позивачем не надано, а судом не встановлено. Відповідно ч.2 ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до вставленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.6 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач мав право протягом чотирнадцяти днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин. Проте, позивач не скористався цим правом, що свідчить про те, що він погоджувався з усіма умовами договору та не вважав їх такими, що порушують його інтереси або є несправедливими. Позивач при укладенні Договору отримав свій екземпляр, з текстом якого ознайомився та свою згоду з його умовами скріпив особистим підписом на кожній сторінці договору, а також сторони визначилися із розміром процентної ставки, тобто позичальнику була надана інформація щодо істотних умов договору, а тому порушень ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" не доведено. Підписання позивачем кредитного Договору та графіку платежів свідчить про його обізнаність про умови кредитування, про вартість кредиту та про інші супутні послуги і тарифи, а також безспірно вказує на те, що умисел позивача був реально спрямований на отримання банківського кредиту в іноземній валюті ( доларах США ) під заставу належного йому нерухомого майна і що таке його зовнішнє волевиявлення було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів. Будь-яких застережень до Договору позивач не зазначив. Як видно із тексту спірного Договору умови є доступними та зрозумілими, передбачають розмір кредиту; строки його повернення; відсотки за користування кредитом; розмір комісії за відкриття позичкового рахунку; розмір щомісячного платежу та графік погашення кредиту;а також передбачена можливість дострокового погашення кредиту; відповідальність сторін за порушення умов кредитного договору та його забезпечення, а тому, на думку колегії, такі умови банку цілком узгоджуються із Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Висновки проведеної у справі судово-економічної експертизи № 1903 від 26 вересня 2016 року та інші наявні у справі докази не свідчать про те, що підприємницька практика відповідача як кредитора була нечесною та ввела позивача в оману щодо обставин, які вплинули на вчинення ним спірного правочину, а відсоткова ставка та вартість кредиту, що були закладені сторонами у кредитному договорі та були відомі позичальнику, є тими обставинами, які обовязково мали б перешкодити позивачу укласти спірний кредитний договір, а банк навмисно і цілеспрямовано своїми винними діями щодо відсоткової ставки та вартості кредиту ввів його в оману і це вплинуло на укладення позивачем спірного правочину. Крім того в Додатку до кредитного договору з яким був ознайомлений позичальник та отримав його копію, про що свідчить його підпис вказана реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту. Як вбачається зі змісту оспорюваного договору в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів". Не заслуговують також на увагу доводи позивача про те, що дії банку свідчать про нечесну підприємницьку практику з огляду на таке. Обґрунтовуючи позовні вимоги, та посилаючись на ст.ст.18, 19, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", позивач зазначав, що умови договору є несправедливими, зі сторони банку використана нечесна підприємницька практика. Аналізуючи вказані норми Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Проте таких обставин позивачем у справі не доведено. У відповідності до ст.ст.10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження неповідомлення його банком про інформацію, визначену ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про здійснення банком нечесної підприємницької практики та введення його в оману. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача АТ "[PERSON] Аваль" підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн. 00 коп.

Outcome: dismissed