Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

14.06.2019 позивач [PERSON] звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області з позовною заявою, про визнання транспортного засобу - Mercedes Vito 2002 року, державний номер [NUMBER] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя її [PERSON] та [PERSON] (1), про стягннення з [PERSON] на її користь 60 000 гривень, як грошову компенсацію 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу (2). Позовні вимоги мотивує тим, що 31.10.2015 року у Відділі ДРАЦС Городищенського районного управління юстиції у Черкаській області зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено запис № 1834. Будучи подружжям, в 2016 році поїхали працювати до Польщі, де перебували близько двох років. В Україну повернулися в травні 2018 року та вирішили придбати за зароблені кошти (120 000 гривень) транспортний засіб. Відповідач взяв зазначену суму коштів та придбав транспортний засіб - Mercedes Vito 2002 року, державний номер [NUMBER] . Відносини між ними погіршилися, сім`я фактично розпалася з причин відсутності взаєморозуміння та поваги. Звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28.12.2018 року шлюб розірвано. Відповідач проживає в селі Мліїв-1 Городищенського району Черкаської облсті, не йде на контакт, та одноособово користується транспортним засобом придбаним в період шлюбу за їх спільні грошові кошти, здійснює перешкоди у розпорядженні майном (транспортним засобом), чим порушує її суб`єктивне право на майно. 03.08.2021 в судове засідання прибули позивач [PERSON] , представник відповідача [PERSON] .. Відповідач [PERSON] не прибув в судове засідання, повідомлявся належно, без повідомлення причин, заяв (клопотань) не надходило. Зі слів представника відповідача [PERSON] відповідач [PERSON] перебуває за кордоном, не заперечує щодо розгляду цивільної справи за його відсутності, позов не визнає, відзив не подав. У судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову та надала пояснення в межах заявлених позовних вимог, вказує на спільне проживання сторін на час придбання транспортного засобу, за спільні кошти подружжя, просила приєднати до матеріалів справи Висновок експерта № 92 Експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової ціни транспортного засобу від 02 липня 2021 року, зазначає, що не погоджується з даними сервісного центру, вартість 29 800,00 грн. не відповідає дійсності, автомобіль Mercedes Vito 2002 року випуску був придбаний за 120 000, 00 гривень, відомо зі слів відповідача та тієї суми, що він взяв із спільного сімейного бюджету на його придбання, майно оформив на себе, і з того часу відносини погіршилися, іншої суттєвої речі в грудні 2018 року відповідач не придбавав, шлюб за рішення суду розірвано 28.12.2018 року. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказав, що відповідач не має змоги прибути в судове засідання, знаходиться за межами міста Городище і України, є інформований про те, що в суді слухається справа, з позовом ознайомлений, подавати відзив не є обов`язком відповідача, позов має довести позивач. Представник відповідача [PERSON] , ураховуючи позицію відповідача [PERSON] , повідомляє, що вказаний спірний автомобіль відповідач придбав за власні кошти в період шлюбу, однак подружні відносини на час купівлі-продажу зіпсувалися, вже не підтримували стосунки, дати звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу не знає, але 18.12.2018 року вже було опубліковано оголошення про виклик до суду відповідача, що видно з рішення суду про розірвання шлюбу, позивач самостійно визначила суму придбаного транспортного засобу, який на сьогодні є у власності відповідача, і являється його особистою власністю. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права (ст.16 ЦК України). 05.07.2019 року ухвалою судді позов про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання по даній справі. Витребувано докази. 28.11.2019 року ухвалою суду постановлено про закриття підготовчого судового засідання, призначення справи до судового розгляду. 07.07.2020 позивач інформує суд про зміну прізвища після укладення шлюбу, з 23.11.2020 року має прізвище " [PERSON] ". 20.08.2020, 08.09.2020 на адресу суду надійшли заяви відповідача [PERSON] , повідомляє, що перебуває за кордоном, просив судове слухання проводити у його присутності. 26.02.2021 на адресу суду від імені [PERSON] надійшла заява та документи щодо місця перебування відповідача. 29.06.2021 надійшла заява представника відповідача [PERSON] з документами на представництво інтересів [PERSON] .. З матеріалів судової справи вбачається, 31 жовтня 2015 року між [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач), зареєстрований шлюб, що підтверджує актовий запис № 1834 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області та копія Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 11), який був розірваний згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28.12.2018 року, з набранням законої сили - 04.02.2019 року (а.с. 12), із зміною прізвища позивача на [PERSON] (а.с. 10). Згідно баз даних Територіального сервісного центру 5641 в Рівенській області, станом на 15.06.2021 року, за [PERSON] (відповідач) зареєстрований транспортний засіб MERCEDES-BENS 108CDI, 2002 року випуску, днз. [NUMBER] , дата реєстрації 22.12.2018 року. Вартість прибдання становить 29 800,00 грн. згідно договору купівлі-продажу № 6329/18/014476 від 22.12.2018 року, укладеному в ТОВ "БІМЕР". При виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 Сімейного кодексу України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.61 СК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі 6-2333цс15 - належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, закон передбачає презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яке набуте ними під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в Постанові Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 по справі № 372/504/17 у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Представник відповідача заперечує, що спірний автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя за час шлюбу, однак не доводить ці слова в суді будь-якими доказами. Суд оцінює докази, як зазначено в ст.89 ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 78, 79, 80 ЦПК України). Відповідач, представник відповідача не надали доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, придбаний [PERSON] за власні кошти, або в період коли подружжя не проживало спільно, є його особистою власністю, а отже, зважаючи на те, що транспортний засіб MERCEDES-BENS 108CDI, 2002 року випуску, днз. [NUMBER] , придбаний 22.12.2018 року в період перебування у шлюбних відносинах, за спільні кошти, даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на викладене, на даний спірний транспортний засіб поширюється режим права спільної сумісної власності подружжя, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Під час розгляду справи в суді, на інше майно, що могло б становити спільну сумісну власність подружжя та підлягало поділу, сторони не вказують. Позивач в суді повідомила, що єдиною суттєвою річчю, є автомобіль, який перебуває у володінні відповідача, і вона бажає отримати 1/2 частину його вартості, тобто 60000,00 грн., з урахуванням середньої ринкової вартості автомобіля (119120,00грн), що наведена у висновку експерта № 92 від 02.07.2021 року. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ст.69 СК України). У разі поділу цього майна їх частки є рівними (ст.70 СК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє (пункт 19), рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. (пункт 30). Беручи до уваги презумпцію статусу майна, набутого подружжям за час перебування їх у шлюбі, в контексті спірних правовідносин даної справи, судом не встановлено обставин, які б спростували презумпцію того, що рухоме майно, транспортний засіб MERCEDES-BENS 108CDI, 2002 року випуску, днз. [NUMBER] , не є об`єктом спільної сумісної власності сторін. За таких обставин, таке майно підлягає поділу між сторонами. Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Оскільки судом встановлено, що вказане вище майно придбано сторонами в період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя, то і право спільної сумісної власності, на дане майно, транспортний засіб MERCEDES-BENS 108CDI, 2002 року випустку, днз. [NUMBER] , мають обидві сторони в рівних частках, обставин для відступу від рівності часток судом не встановлено. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в частині, що не суперечить нормам чинного законодавства, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 ЦК Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року в справі № 464/7011/16-ц. Представник відповідача заперечує вартість придбаного транспортного засобу, що визначений позивачем в розмірі 120000,00 грн., так як вартість спірного автомобіля становить 29800,00 грн. згідно наданих суду документів з посиланням на договір купівлі-продажу № 6329/18/014476 від 22.12.2018 року. Вартість транспортного засобу MERCEDES-BENS 108CDI, 2002 року випуску, днз. [NUMBER] , на час розгляду справи в суді, не визначалася за відсутності відповідного клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи з метою визначення його дійсної вартості. Тому судом не взято до уваги вказану позивачем вартість спірного автомобіля з посиланням на висновок експерта № 92 від 02.07.2021 з урахуванням норм ЦПК України щодо часу подання доказів. За частинами 1 - 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні позивач підтримуючи заявлену вимогу, просила суд визнати транспортний засіб - Mercedes Vito 2002 року, державний номер [NUMBER] об'єктом спільної сумісної власності подружжя (1), стягнути з відповідача 60000,00 грн., як грошової компенсації 1/2 частини вартості спірного траспортного засобу (2). Представником відповідача не доведено належними та допустимими доказами той факт, що автомобіль зазначений позивачем в позовні заяві, не є спільним майном подружжя. Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок відповідача на користь позивача пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Outcome: partial