Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

03.04.2020 року представник позивача звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до Олександрівської селищної ради про визнання права на отримання земельної частки (паю), третя особа Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області. Ухвалою судді від 04.04.2020 року відкрито провадження по справі. В обгрунтування позову представник позивача зазначив, що у 1986 році, після закінчення навчання у Олександрійському СПТУ - 148, позивача було прийнято до колгоспу «Свердлова» трактористом відділення № 1, де він пропрацював 10 років. Рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Свердлова Олександрівського району, колгосп було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Колос». 27 вересня 1995 року рішенням народних депутатів Олександрівської селищної ради, землю передано у колективну власність для товарного виробництва сільськогосподарської продукції та видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Колос» серія ДН 016 від 29.09.1995 року, разом з додатком № 1 списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства. Наказом № 2 від 07.02.1996 року позивачу було дозволено вийти з членів колгоспу ім. Свердлова у зв`язку зі зміною місця проживання. На підставі рішення Олександрівської селищної ради народних депутатів від 27.09.1995 року про передачу землі до КСП «Колос» у колективну власність видано Державний акт на право колективної власності на землю. До вказаного акту є список громадян-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай), серед вказаного списку є і позивач (№50), проте земельну частку (пай), перебуваючи як членом КСП, так і при виході з членів КСП він так і не отримав. З додатком № 3, про виключення його зі списку громадян-членів КСП «Колос», позивача ознайомлено також не було, про це виключення та взагалі про право на отримання земельної ділянки він дізнався тільки після звернення до адвоката у травні 2020 р. Просить визнати за позивачем право на отримання земельної частки (паю) для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель колишнього КСП «Колос», яка знаходиться на території Олександрівської селищної ради Донецької області. Представник позивача у судовому засіданні підтримав повністю позовні вимоги. Просить визнати за позивачем право на отримання земельної частки (паю) для ведення товарно- сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель колишнього КСП «Колос», яка знаходиться на території Олександрівської селищної ради Донецької області. Позивач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав (а.с.65). Представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував (в разі підтвердження обставин, про які зазначає позивач), відзив на позов не надав (а.с.72). Представник третьої особи, повідомлений належним чином про час і місце проведення судового засідання, в судове засідання не з`явився, надав пояснення з посиланням на норми законодавства, які підлягають до застосування у даних правовідносинах (а.с.67-70). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до трудової книжки колгоспника [NUMBER] заповненою 01.09.1983 року на ім`я - [PERSON] (зі змінами) у 1986 року позивач був прийнятий на роботу в колгосп ім. Свердлова в якості тракториста та 07.02.1996 році вийшов з членів КСП (а.с.8-9,76). Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серія ДН 016 від 29.09.1995 року, рішенням народних депутатів Олександрівської селищної ради від 27.09.1995 року, право колективної власності на землю, видано колективному сільськогосподарському підприємству "Колос" у розмірі 3468,3 гектарів в межах згідно з планом для товарного виробництва сільськогосподарської продукції (а.с.14). Згідно додатка № 1 до державного акта (б/н) - списку громадян-членів КСП, серед вказаного списку є і позивач (№50)(а.с.15). Відповідно до додатка № 3 до державного акта № 16 - списку громадян-членів КСП "Колос", які не мають право на земельний пай, але внесені до державного атку, серед вказаного списку позивач [PERSON] - відсутній. Під № 3 наявна особа на прізвище [PERSON] (а.с.16). Відповідно до виписки із рішення №2 загальних зборів членів КСП "Колос" від 07.02.1996р., затверджено комісію до проведення паювання земель колективної власності (а.с.17). Відповідно до архівної довідки № 07-06/58 від 30.06.2020 року, в документах архівного фонду колгоспу ім. Свердлова, позивача звільнено з членів колгоспу у зв`язку зі зміною місця проживання (а.с.20-21). Відповідно до архівної довідки № 07-06/58 від 30.06.2020 року, виписки з протоколу №1 від 14.02.1995 року та статуту КСП "Колос", рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Свердлова Олександрівського району, колгосп було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «Колос». Розпорядженням голови Олександрівської райдержадміністрації від 29.03.2000 року № 162р, зареєстровано СТзОВ "Колос". Розпорядженням голови райдержадміністрації від 10.12.2001 року № 550р скасовано державну реєстрацію СТзОВ "Колос" (а.с.22-41). Відповідно до архівної довідки № 253 від 30.06.2020 року, " [PERSON] " (згідно документів) отримував заробітну платню в колгоспі ім. Свердлова за 1995-1996 роки (а.с.42). Відповідно до архівної довідки № 252 від 30.06.2020 року, " [PERSON] " (згідно документів) працював в колгоспі ім. Свердлова в період з 1983 по 1995 рік (а.с.43). Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, інформація щодо наявності у позивача земельної ділянки на території Олександрівської селищної ради - відсутня (а.с.73-75). Відповідно до трудової книжки [NUMBER] та вкладишу до неї, прізвище позивача було виправлено з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с.76-78). Відповідно до листа Олександрівської селищної ради № 2710/01-44 від 07.10.2020 року, позивач проживав у с. Варварівка до 1996 року. З 21.06.1996 року проживав на території с. Новоолександрівка, як [PERSON] (а.с.79). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Зазначені письмові докази суд визнає належними, допустимими та достатніми доказами по справі. Правовідносини, які склалися між сторонами стосуються визнання права на отримання земельної частки (паю) для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва. До правовідносин, які склались між сторонами підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ч.1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ): 2. Право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. 3. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь, що обчислюється за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. 4. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. 5. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. 6. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. 7. Установити, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Відповідно до ст. 1 Закону України № 899-IV від 05.06.2003 р. "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"(Далі Закон) Право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. За вимогами ст. 2 Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Відповідно до ст. 3 Закону, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Розглянувши позовну вимогу представника позивача[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до Олександрівської селищної ради про визнання права на отримання земельної частки (паю) для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель колишнього КСП "Колос", яка знаходиться на території Олександрівської селищної ради Донецької області, суд дійшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає за наступних підстав. При розгляді заявленної позовної вимоги суд виходив з загальних підстав передбачених ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до встановлених судом в судовому засіданні обставин, позивач як особа, який був членом колгоспу ім. Свердлова, що реорганізовано в КСГП "Колос" і залишався членом зазначеного товариства (до 23.06.1996 р.) (а.с.20) на час отримання Державного Акту на право колективної власності на землю (29.09.1995 р.)(а.с.14) та включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (а.с.15), - мав право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай). При вирішені цього питання суд відхиляє відомості, що містяться в додатку № 3 до Державного акту № 16, оскільки будь-яких інших додатків окрім Списку громадян-членів КСП, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», - не передбачено. До цього висновку суд дійшов також з урахуванням інформації ГУ Держгеокадастру у Донецькій області відділ в Олександрівському районі від 04.06.2020 р. за № 664/101-20 (а.с.13), відповідно до якої у відділі відсутні протокол або рішення внутрігосподарської комісії КСП "Колос" про прийняття рішень щодо паювання земель та про те, що [PERSON] не має права на земельну частку (пай). Разом з тим, суд дійшов до висноку, що позивачем у судовому засіданні не надано належних доказів на підтвердження того, що його право на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) було порушено відповідачем. Відповідно до вимого п. 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», - видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. В справі, що розглядається відповідною є - Олександрівська районна державна адміністрація Донецької області. Позивач до Олександрівської районної державної адміністрації Донецької області з заявою про отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) під час роботи та при звільненні з підприємства не звертався. Олександрівська районна державна адміністрація Донецької області не відмовляла позивачу в отримані сертифікату на право на земельну частку (пай) за жодних підстав. Відповідач, Олександрівська селищна рада, не мала повноважень, щодо видачі позивачу сертифікату на право на земельну частку (пай). За вимогами ст. 3 Закону, особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). За вимогами п. 6 Указу, у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що позов заявлено до неналежного відповідача Олександрівської селищної ради, яка жодним чином не порушувала права позивача на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай). Належним відповідачем по справі на переконання суду могла бути Олександрівська районна державна адміністрація Донецької області в випадку звернення до неї позивача за отриманням сертифікату на право на земельну частку (пай) та відповідної відмови в такому отриманні. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків зазначених у п. 7 Постанови ВСУ від 16.04.2004 року за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", відповідно до яких суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р № 899-IV ( 899-15) "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай). За вимогами п. 24 Постанови, позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Аналогічна позиція, щодо належного відповідача висловлена в Узагальненні судової практики від 01.09.2003 року Судовою палатою у цивільних справах ВС України "Практика розгляду судами земельних спорів", відповідно до якої: При вирішенні цих справ суд не врахував, що відповідно до Указу Президента "Про порядок паювання земель..." ( 720/95 ) сертифікати на земельну частку (пай) видають районні державні адміністрації, які і є належними відповідачами за такими вимогами. Місцеві державні відділи земельних ресурсів, у тому числі районні, є землевпорядними органами і не наділені повноваженнями щодо видачі державних актів або сертифікатів, а тому пред`являти до них вимоги про це не можна. Місцева рада може бути відповідачем у справах щодо вирішення земельних спорів за умови, що спірні землі перебувають у віданні цієї ради, зокрема в тих випадках, коли у її віданні перебувають не розпайовані землі, або резервний фонд землі, або землі, що підлягали паюванню, та в інших випадках, коли спірна земельна ділянка перебуває у власності чи користуванні відповідної ради. Таким чином, оскільки предметом позову є право позивача на отримання земельної частки (паю), а не вирішення питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, позов заявлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в його задоволенні. Суд дійшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовної вимоги враховуючи також ті обставини, що позивач звернувся до суду за захистом не порушеного будь-яким іншим учасником правовідносин його особистого права, а не реалізованого ним особисто права на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай). Представник позивача в судовому засіданні не надав суду належних доказів на підтвердження того, що порушено право позивача на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), або таке право не визнається або оспорюється.

Outcome: dismissed