Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

16.05.2014 року позивач звернувся до суду із заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та звільнення від справи заборгованості, посилаючись на те, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем не має можливості виплачувати аліменти у повному обсязі на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягаючи на їх задоволенні, пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви. Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували, звернувшись до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів. Відповідач та її представник зустрічну позовну заяву підтримали, представник позивача - не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову у повному обсязі. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15.10.2010 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] із вересня 2011 року проживає у цивільному шлюбі з [PERSON], від якого вони мають сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] обмежена у здатності до трудової діяльності, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. [PERSON] є інвалідом 3 групи та потребує медичної допомоги. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків. Частина 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ураховуючи те, що відповідач має крім доньки [PERSON] ще на утриманні сина [PERSON], а також те, що його дружина [PERSON] на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, суд приходить до висновку про зменшення розміру аліментів. Відповідач також просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, яка виникла з 30.08.2010 року по 14.10.2013 року в сумі 12262,49 грн., посилаючись на те, що вона виникла у зв'язку із тривалим непред'явленням [PERSON] виконавчого листа про стягнення аліментів до виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Положення цієї норми може бути реалізовано у випадку, коли судом встановлено пропуск строку пред'явлення виконавчого документа до виконання. Такий строк відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про виконавче провадження" становить три роки. Виконавчий лист видано судом 25.10.2010 року. У грудні 2010 року [PERSON] подав заяву до бухгалтерії ПАТ «Завод Лтава» про добровільне відрахування аліментів зі свої заробітної плати. [PERSON] крім заробітної плати отримує пенсію по інвалідності за місцем своєї реєстрації в Карлівському районі Полтавської області, про що стало відомо [PERSON] у вересні 2013 року, після чого вона подала 10 жовтня 2013 року до відділу ДВС Карлівського районного управління юстиції заяву про примусове виконання рішення суду та виконавчий лист. 14.10.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Карлівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 40304135 Згідно довідки-розрахунку заборгованості по виплаті аліментів [PERSON], виданої ВДВС Карлівського РУЮ від 25 квітня 2014 року № 5092/03-46, заборгованість останнього зі сплати аліментів станом на 01.05.2014 року складає 11256,52 грн. З січня 2014 року [PERSON] розпочав виплату аліментів з пенсії. За 2013 рік заборгованість за аліментами становить 4569,60 грн. Ураховуючи те, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання свого обов'язку в повному обсязі по сплаті аліментів протягом майже трьох років, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині звільнення його від сплати заборгованості. Питання судового збору суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнувши його з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Що стосується зустрічного позову, то суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом ч. 1 ст. 196 в разі несплати аліментів встановлено презумпцію вини особи, що зобов'язана їх сплачувати за рішенням суду. А отже, для звільнення від сплати пені у особи мають бути вагомі причини, як тяжка хвороба, невиплата заробітної плати, пенсії, або інша незалежна від платника обставина. Оскільки, позивач був обізнаний з рішенням суду, заяви про апеляційне оскарження не подавав, а отже повністю визнав це рішення та почав перерахування аліментів на виконання рішення в грудні 2010 року, він умисно приховав ще одне джерело своїх доходів, внаслідок чого і утворилася заборгованість. Будь-які обставини, що звільняють [PERSON] від сплати пені відсутні. РікМісяцьНараховано аліментівРозмір пеніК-ть днів просрочення до 01.01.2014Сума пені станом на 01.01.20142013Січень375,003,753401275,002013Лютий375,003,7530 91158,752013Березень375,003,752811053,752013Квітень379,80 3,79250947,502013Травень379,803,79220833,802013Червень379, 803,79189716,312013Липень379,803,79159602,612013Серпень379, 803,79128485,122013Вересень379,803,7997367,632013Жовтень3 87,003,8767259,292013Листопад387,003,8736139,322013Груден ь391,803,91623,46Разом, грн.7862,54За період з січня по грудень 2013 року на заборгованість має бути нарахована пеня в наступному розмірі: За таких умов, неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в період часу починаючи з 1 січня по 31 грудня 2013 року становить 7862 грн. 54 коп., яку необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]. Крім того, [PERSON] виявляє здібності до музики і з жовтня 2013 року навчається в Полтавській дитячій музичній школі №3 ім. Б. Гмирі з фаху "фортепіано". Оплата за навчання становить 75 грн. в місяць. З жовтня по травень включно [PERSON] сплачено за навчання доньки 600,00 грн. З метою розвитку її здібностей [PERSON] в листопаді 2013 року придбала для доньки цифрове піаніно "САЗІО" вартістю 6000,00 грн. Добровільно відшкодовувати половину цих витрат [PERSON] відмовляється. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. У відповідності з ч.2 ст.185 СК України «додаткові витрати можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно». У відповідності з п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним судом України у справі № 6-8ІЦСІЗ від 11 вересня 2013 року зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі. Отже, нарахування пені має починатися з 26 числа кожного місяця. При таких обставинах, з положення наведеної вище норми Сімейного кодексу України, а також практики Верховного суду України випливає, що оскільки відповідач протягом тривалого часу не сплачує в повному обсязі аліменти, внаслідок чого виникла значна заборгованість, виключно з вини відповідача, [PERSON] як одержувач аліментів на неповнолітню доньку, має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до положення ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. При таких обставинах, вимога про стягнення з особи неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати заборгованості по аліментам на підставі ст. 196 СК України, не входить до переліку вимог, що передбачені ч. 1 ст. 20 СК України на яких поширюються строки позовної давності встановлені Цивільним кодексом України, зокрема і строки, що передбачені ч.2 ст. 258 ЦК України, а саме спеціальна позовна давність (скорочена) в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, за викладених вище обставин з [PERSON] має бути стягнуто ? вартості цифрового піаніно - 3000,00 грн., ? коштів за навчання доньки в музичній школі - 300,00 грн. та пеня у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в період часу починаючи з 1 січня по 31 грудня 2013 року, що становить 7862 грн. 54 коп. Всього з [PERSON] має бути стягнуто 11162,54 грн. Питання судового збору суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнувши його з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial