Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 22.03.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 01 лютого 2009 року в с.Гидерим Котовського району Одеської області померла її мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД № 162437. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки площею 2,6064 га на території Великофонтанської сільської ради Котовського району Одеської області, державний акт серії ІУ-ОД № 002293, виданий Котовською районною державною адміністрацією Одеської області 13 січня 2004 року на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації від 16 грудня 2003 року № 505/03, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3 №00195 та житловий будинок, що розташований по вул. І.Франка, 1 в с.Гидерим Котовського району Одеської області. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги та постійно проживала зі спадкодавцем та вела спільне господарство, про що свідчить довідка Великофонтанської сільської ради №424 від 08.04.2013 року Вона здійснила поховання та всі необхідні ритуальні обряди, про що свідчить свідоцтво про поховання, зареєстрованого в реєстрі № 02 Великофонтанської сільської ради. Як спадкоємець, що проживав постійно разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини та в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вона вважає себе такою, що прийняла спадщину. У встановлений законом строк вона звернулась до Котовської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після матері, була заведена спадкова справа №420/2009. Після прийняття спадщини вона продовжує володіти нею, але оформити право власності на житловий будинок та земельну ділянку не можливо по причині відсутності зареєстрованого права власності за спадкодавцем на належний їй житловий будинок та відсутність визначеного кадастрового номеру на земельну ділянку. Листом управління Держгеокадастру у Котовському районі № 34-1504-2759/0/2-15 надана інформація про вартість земельної ділянки, яка складає 53120,86 грн. Відповідно до державного акту серії ІV-ОД №002293, що є правовстановлюючим документом, який свідчить про право власності спадкодавці на земельну ділянку, земельній ділянці кадастровий номер не визначався, про це також вказано в запиті зав. Ананьївської районної державної нотаріальної контори від 02.03.2016 року №347. В теперішній час виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно (земельну ділянку та житловий будинок), яке належало спадкодавці на момент відкриття спадщини, та оформити його можливо лише в судовому порядку з вищевказаних причин. У звязку з цимпросила постановити рішення суду яким визнати за нею, [PERSON], в порядку спадкування за законом після матері [PERSON], яка померла 01 лютого 2009 року право приватної власності на земельну ділянку площею 2,6064 га на території Великофонтанської сільської ради Котовського району Одеської області, державний акт серії ІV-ОД №002293, виданий Котовською районною державною адміністрацією Одеської області 13 січня 2004 року на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації від 16 грудня 2003 року № 505/03, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3 №00195; на житловий будинок, що розташований по вул. І.Франка, 1 в с. Гидерим Котовського району Одеської області та складається згідно технічного паспорту з: житлового будинку літ. «А», 1955 року побудови, сараю літ. «Б», погребу літ. «б», сараю літ. «В», замощення літ. «І», колодязю «ІІ». В ході судового розгляду справи представник позивача за довіреністю [PERSON] на позові наполягав у повному обсязі. Представник Великофонтанської сільської ради Котовського району Одеської областіу судове засідання не зявився, надали суду заяву про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши представника позивача та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається із матеріалів справи 01 лютого 2009 року у віці 88 років в с. Гидерим Котовського району Одеської області померла [PERSON] (актовий запис №03), що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ЖД №162437 від 02.02.2009 року. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема, на земельну ділянку площею 2,6064 га, що розташована на території Великофонтанської сільської ради Котовського району Одеської області, та належала померлій на підставі державного акту серії ІV-ОД № 002293, виданого Котовською районною державною адміністрацією Одеської області 13 січня 2004 року на підставі розпорядження Котовської районної державної адміністрації від 16 грудня 2003 року № 505/03, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3 №00195, та на житловий будинок, що розташований по вул. І.Франка, 1 в с.Гидерим Котовського району Одеської області. Згідно довідки управління держземагентства у Котовському районі Одеської області №34-1504-0.12-2759/0/2-15 від 28.04.2015 року, вартість земельної ділянки становить 53120,86 грн. Згідно копії Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений 01.07.2015 року КП «Котовське МРБТІ та РОН» на імя [PERSON] в натурі є: цілий житловий будинок, зазначеного у плані під літ «А», з відповідними господарськими будівлями й спорудами зазначеними у плані: сараю літ. «Б», погребу літ. «б», сараю літ. «В», замощення літ. «І», колодязю літ. «ІІ». Вартість цього становить 24447 грн. Факт прийняття спадщини позивачем в силу ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджується довідкою Великофонтанської сільської ради Котовського району Одеської області №424 від 08.04.2015 року, згідно якої [PERSON] дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], до дня своєї смерті 01 лютого 2009 року, також за цією адресою в цьому житловому будинку на момент смерті [PERSON] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] донька, [PERSON] онука. Проте, позивачка позбавлена можливості оформити спадщину на вказане спадкове майно у нотаріальному порядку, у звязку з відсутністю зареєстрованого права власності за спадкодавцем на належний їй житловий будинок та відсутністю визначеного кадастрового номеру на земельну ділянку. Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Як свідчить із запиту зав. Ананьївської районної державної нотаріальної контори від 02.03.2016 року №347, земельній ділянці кадастровий номер не визначався. Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 131 вказаного Кодексу зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 126 Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 Закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 4 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обовязковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки. Статтею 9 вказаного закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах. Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не визначався, то позивач не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держемагенста в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагенства вказана інформація відсутня. Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер не надавався та відомості про неї не заносились до кадастру, тому вона позбавлена можливості набути права власності на земельну ділянку на підставі вказаної статті. Статтею 19 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно. Як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався, що позбавляє позивача змоги реалізувати право на спадкування нерухомого майна (земельної ділянки). У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобовязано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав. Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором). Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу. Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки. Також, обовязковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст.38 п.2 Закону України «Про державний земельний кадастр». Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам. Однак на підставі вказаного закону позивач також не має змоги вжити дій щодо надання кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15 закону України «Про державний земельний кадастр» обовязковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а позивач лише спадкоємець. Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Як вже зазначено вище, спадкодавці набули право на земельні ділянки у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 2004 рік, яким не передбачалось присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та виготовлення технічної документації з оцінки земель. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Документи які містять достатні дані (кадастровий номер та кадастровий план, технічна документація з оцінки земель) для проведення реєстраційних дій державним реєстратором щодо спадкування земельної ділянки відсутні, оскільки на момент набуття останнім права власності на земельну ділянку їх виготовлення не передбачалось чинним законодавством. Неможливість отримати документ про право власності на вказану земельну ділянку прямо слідує з наведених положень діючого законодавства. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу правовстановлюючих документів на житловий будинок та належно оформленого витягу з Державного земельного кадастру, позбавляє її права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно суд вважає за можливе визнати за нею право власності на спадкове майно в судовому порядку.

Outcome: approved