Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

27.06.2017 [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті своєї матері [PERSON]. Заявник повідомляє, що 14.06.2017 року у м. Горлівка Донецької області померла його мати - [PERSON] Заявник отримав на підтвердження факту смерті [PERSON] лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті № 64 від 14.06.2017, яке видане Центром первинної медіко-санітарної допомоги м. Горлівки Донецької області (а.с.3-5). [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою із зони проведення АТО та на теперішній час зареєстрований за адресою: [INFO]. В червні 2017 року він звернувся до Лиманського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON], однак територіальним органом ДРАЦС було повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію факту смерті фізичної особи з причини відсутності у заявника необхідних медичних документів встановленої законодавством України форми. У звязку із цим він не може зареєструвати смерть матері та реалізувати спадкові права. З огляду на це, [PERSON] був змушений звернутись до суду задля встановлення факту смерті своєї матері [PERSON] із заявою в порядку окремого провадження, просить встановити факт смерті фізичної особи у певний час. В судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у поданій заяві. Крім того, пояснив, що його мати мешкала в м. Горлівка Донецької області та померла 14.06.2017. Лиманський МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; заінтересованою особою не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, подано заяву про розгляд справи без участі такого представника; заперечень проти задоволення заяви заінтересованою особою висловлено не було. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали по справі, фотокартки, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданих заявником копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] є матір*ю [PERSON], 11.02.1960року народження (а.с. 9). [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою із зони проведення АТО та на теперішній час зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.8). [PERSON] народилася 03.01.1932 року в д. Бабичи Єльнінського району Смоленської області, була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 10). З причини тяжкої хвороби [PERSON] 14.06.2017 померла у м. Горлівка;факт смерті відображено в наданими заявником: лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті № 64 від 14.06.2017, яке видане Центром первинної медіко-санітарної допомоги м. Горлівки Донецької області (а.с. 11), а також заявник надав до суду документи, які видані на ім*я заявника [PERSON], підтверджуючи організацію та проведення захоронення [PERSON] (а.с.12-17), дані документи видані на території тимчасово непідконтрольній державній владі України. Суд не сприймає ці документи як допустимі докази з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», але звертає увагу на їхній зміст, оскільки викладена в них інформація підтверджується іншими доказами по справі. Разом із тим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території, контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням. [PERSON] звертався до Лиманського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області в червні 2017 року із заявою про реєстрацію факту смерті своєї матері, однак орган ДРАЦС листом від 26.06.2017 № 1211/15.37-94 повідомив про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів, виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території Донецької області (а.с.19). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Так, судом встановлено, що 14.06.2017 померла [PERSON], про що на тимчасово непідконтрольній українській владі території Центром первинної медіко-санітарної допомоги м. Горлівки Донецької області 14.06.2017 було видано лікарське свідоцтво про смерть і довідка про причину смерті № 64 (а.с.11). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі м. Донецьк) з-під контролю державної влади України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі на території м. Горлівка Донецької області. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з обєктивних причин. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявника [PERSON] від встановлення факту смерті його матері в певний час залежить подальша реєстрація факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану. За таких обставин суд дійшов висновку, що заява [PERSON] в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved