Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду до відповідача про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого зазначив, що за рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 04.04.2019 року, справа № 750/12993/18 стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4054 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 29.11.2018 та до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1921 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 29.11.2018 та до закінчення часу проживання з дитиною-інвалідом [PERSON] , [INFO] , та опікування нею. Вказаний розмір аліментів вважає не обґрунтований і такий, що не відповідає його доходам, в зв`язку з чим просить зменшити розмір аліментів стягнутих на дитину до 1059 грн. щомісяця, а на утримання [PERSON] до 83,31 грн. щомісяця. Просить також зменшити суму заборгованості по аліментах, яка становить 42994,30 грн., на 34774,59 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.07.2019 року відкрито провадження по справі. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти позову заперечує, в його задоволенні просить відмовити. Зазначає, що матеріальний стан позивача не змінився, докази, які ним надаються, досліджувались судами при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини та її утримання, стан дитини не покращився, працювати вона на має змоги, оскільки здійснює постійний догляд за дитиною-інвалідом. В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив суд його задовольнити. Відповідач позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 04.04.2019 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Чернігова на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4054 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 29.11.2018 та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Чернігова на користь [PERSON] аліменти її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1921 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 29.11.2018 та до закінчення часу проживання з дитиною-інвалідом [PERSON] , [INFO] , та опікування нею. Вказане рішення суду залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 червня 2019 року. З позовною заявою про зменшення розміру заборгованості по аліментам та розміру аліментів позивач звернувся до суду 04.07.2019 року, тобто менше ніж через місяць після набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова про стягнення аліментів. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обставини, які враховує суд при визначенні розміру аліментів, визначені ст.182 СК України, це зокрема стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; тощо. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обовязків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою. Звертаючись з позовом до суду, він фактично надав докази на підтвердження погіршення свого матеріального стану, які досліджувались судами при визначенні розміру аліментів. Тобто, фактично позивач не погоджується з визначеними судом розмірами стягнутих з нього аліментів. Разом з тим, позивач зазначила, що стан дитини, яка є інвалідом не покращився, вона не може працювати, оскільки повинна здійснювати постійний догляд за дитиною-інвалідом. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан протягом місяця з дня набрання рішення суду законної сили змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дитини та дружини яка здійснює догляд за дитиною-інвалідом, а також не доведено обставини, що мають істотне значення для можливості зменшення заборгованості по аліментах. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed