Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що у період з 26 січня 2010 року по 21 січня 2014 року відповідач працював на посаді водія на ТДВ "Дніпрокомунтранс". При звільненні відповідачу були нараховані на виплачені грошові кошти в сумі 2 289 грн. В подальшому бухгалтерією було виявлено розрахункову (лічильну) помилку в нарахуванні та виплаті заробітної плати відповідачу за період з грудня 2013 року по січень 2014 року, в результаті чого відповідачу була нарахована та виплачена заробітна плата в більшому розмірі на суму 1 198, 05 грн., про що складено доповідну записку. Провести утримання зайво виплачених коштів позивач не має можливості, оскільки відповідач звільнений з підприємства. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути безпідставно отриманні кошти. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму безпідставно отриманих коштів в розмірі 1 198, 05 грн. та судові витрати у справі В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу № 6-к від 26 січня 2010 року [PERSON] був прийнятий на посаду водія автопарку ЗАТ "Дніпрокомунтранс" /а.с.8/. Наказом № 12-к від 21 січня 2014 року [PERSON] було звільнено з посади водія за власним бажанням /а.с. 12/. В подальшому при проведенні перерахунку по особовому рахунку відповідача було виявлено розрахункову помилку, в результаті якої [PERSON] видатковим касовим ордером № 65 від 22 січня 2014 року /а.с.14/ безпідставно видано грошові кошти в сумі 1 198, 05 грн. за період з грудня 2013 року по січень 2014 року, про що складено доповідну записку /а.с.13/. Відповідач повідомлявся про необхідність повернення безпідставно отриманих коштів, однак грошові кошти не повернуті. Відповідно до ст.1212 ЦК Україниособа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ст. 1213 ЦКнабувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Статтею 1215 ЦК Українивизначено, що заробітна плата, платежі, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно в зв'язку з рахунковою помилкою з її боку і недобросовісністю з боку набувача, має бути повернуто як безпідставно набуте майно. Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму в розмірі 1 198, 05 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved