Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до приватного нотаріуса Рахівського районного нотаріального округу - [PERSON], секретаря Костилівської сільської ради - Веклюк Олени Олексіївни, [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Позовні вимоги мотивовано наступним. 31 липня 2013 року, приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №968 був посвідчений договір дарування земельної ділянки. Згідно договору, [PERSON], від імені якої, на підставі дорвіреності, діяв [PERSON], подарувала, а [PERSON], прийняла в дар земельну ділянку, площею 0,0400 га., розташовану в [ADDRESS], належну дарувателю, на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Довіреність від [PERSON] на ім'я [PERSON] була посвідчена секретарем виконкому Костилівської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, Веклюк О.О. 27 червня 2013 року за реєстровим № 57. [INFO] [PERSON] померла. Вважає зазначений договір недійсним, оскільки секретар виконкому Костилівської сільської ради, яка посвідчила довіреність на укладення договору дарування [PERSON], від імені [PERSON], на користь [PERSON], грубо порушила норми 245 ЦК України, ст. 37 ЗУ "Про нотаріат", Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування. 31 липня 2013 року приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON], було посвідчено договір дарування вищевказаної земельної ділянки, на підставі довіреності від імені [PERSON]. За цим договором право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON]. Таким чином, беручи до уваги "законність" довіреності, посвідченої секретарем виконкому Костилівської сільської ради, Веклюк Оленою Олексіївною, на підставі якої , була відчужена земельна ділянка, нотаріус порушив нормативні законодавчі акти, цивільне законодавство та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, і як наслідок - земельна ділянка незаконно перейшла у власність [PERSON]. Також позивачка зазначила, що її мати довгий період, а саме з березня 2013 року, знаходилася під лікарським доглядом - хворіла на онкологічну хворобу, від якої померла, за декілька днів після посвідчення договору дарування. Через тяжку біль, що створювала хвороба, [PERSON] була прикута до ліжка та щоденно приймала сильнодіючі наркотичні препарати, тобто, постійно знаходилася під наркотичним впливом, спричиненим ліками, тому, під час посвідчення довіреності та надання повноважень довіреній особі [PERSON], на укладання вказаного договору дарування, її покійна мати не могла розуміти й не розуміла значення своїх дій щодо власного волевиявлення та самої суті правочинів. Таким чином, дії представника за довіреністю - [PERSON], чоловіка обдарованої, можна визнати, як такі, що суперечать інтересам довірителя. Він свідомо допустив їх настання (укладення договору дарування), також наявна домовленість представника довірителя, [PERSON] з обдарованою - [PERSON] та з секретарем виконкому Костилівської сільської ради Веклюк Оленою Олексіївною. Після смерті матері [PERSON], позивачка, як дочка померлої, залишилася єдиним спадкоємцем. Особи, які могли поставити питання про визнання за ними права власності на майно, в тому числі, відповідно до статтей 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні. З підстав наведених вище, позивачка просила суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] 31 липня 2013 року за реєстром № 968, з моменту його підписання. Скасувати Державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS]. Зобов`язати приватного нотаріуса Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] повернути їй правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку. 27.09.2013 року позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначає, що їй стало відомо про існування догорову дарування земельної ділянки, ще й договору дарування житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, про яку йдеться в позові, тобто по [ADDRESS], тому, з підстав, наведених вище, окрім вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] 31 липня 2013 року за реєстром № 970 , просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] 31 липня 2013 року за реєстром № 968, з моменту їх підписання. Скасувати Державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані в [ADDRESS]. Зобов`язати приватного нотаріуса Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] повернути [PERSON], правовстановлюючі документи на земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані в [ADDRESS]. 03 квітня 2014 року, позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій, окрім раніше висунутих позовних вимог, просить визнати недійсною довіреність, посвідчену секретарем Костилівської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області Веклюк О.О. від 27 червня 2013 року. Представник позивачки - [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у його відсутності, збільшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та показали суду. Довіреність - це односторонній правочин, який має право скасувати лише особа, яка його видала. [PERSON] під час підписання доручення усвідомлювала значення своїх дій, психічним захворюванням не страждала. Укладення договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку відповідали волевиявленню [PERSON], яка мала намір вказане майно залишити своїй внучці - [PERSON], жодного обману в даному випадку не було. Позивачкою не доведено факту порушення її прав. Вона не довела суду, що дійсно являється спадкоємцем покійної [PERSON], оскільки у доданому нею витягу зі спадкогового реєстру, не видно хто саме звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Вважають позов безпідставним та просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідачка - Веклюк О.О. показала суду. Вона являється секретарем Костилівської сільської ради. Дісно, 27 червня 2013 року вона посвідчила довіреність, якою, [PERSON] уповноважила [PERSON], укласти договір дарування належних їй земельної ділянки та житлового будинку, по [ADDRESS]. Раніше такі довіреності мали право посвідчувати посадові особи органу місцевого самоврядування. Про те, що вона не мала права посвідчувати таку довіреність, не знала. Їй, як мешканці села відома ситуація в цій сім'ї, тому може запевнити, що правочини, укладені на підставі оскаржуваної довіреності, відповідали волі [PERSON] Свідок - [PERSON], показала суду, що при житті [PERSON], своє майно хотіла подарувати внучці - [PERSON] , оскільки її дочка - [PERSON] зловживає спиртними напоями. Також відомо, що [PERSON], через представника, подарувала [PERSON] земельну ділянку і житловий будинок. Свідок - [PERSON], показала суду, що вона, періодично, надавала медичну допомогу [PERSON], яка була онкохвора, хворіла з січня 2013 року. Запевняє, що остання постійно була при свідомості, лише два тижні перед смертю, вже не була при пам`яті. Кому хотіла подарувати будинок не говорила, лише хвилювалася з приводу того, що дочка п'є. Відповідачка - приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги не підтримує. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, взявши до уваги заперечення надані сторонами по справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10, 11, 58, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статті 1000, 1003 Цивільного Кодексу України, передбачають, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Згідно п. 4 ч.3 ст. 245 ЦК України, довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 27 червня 2013 року секретарем виконкому Костилівської сільської ради Веклюк Оленою Олексіївною, було посвідчено довіреність, якою [PERSON], уповноважила [PERSON], подарвати, від її імені, [PERSON], житловий будинок [ADDRESS], Закарпатської області, з відповідними господарськими будівлями, спорудами та земельну ділянку площею 0, 0400 га., на якій розташований житловий будинок. Отже, секретарем виконкому Костилівської сільської ради посвідчено довіреність на право розпоряджатися нерухомим майном, тоді як такого права, вона не мала. Статтею 37 ЗУ "Про нотаріат", визначено перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування. Зокрема, у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних); видають дублікати посвідчених ними документів; засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах. Вказана норма закону, не включає в себе права посадової особи органу місцевого самоврядування на посвідчення довіреності на розпорядження (відчудження) нерухомим майном. Таким чином, секретар виконкому Костилівської сільської ради, Веклюк Олена Олексіївна, не мала права посвідчувати довіреність від імені [PERSON] на відчуження земельної ділянки та житлового будинку, така довіреність повинна була посвідчуватись у нотаріальній конторі. Відповідно до ч.1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину, такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав спавжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Однак, відповідачі таким правом не скористалися, із зустрічною заявою про визнання оспорюваного правочину (довіреності) дійсним не звернулися. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частина 1 ст. 215 ЦК України, передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Так, на підставі вищевказаної довіреності, 31 липня 2013 року, було укладено договори дарування земельної ділянки та житлового будинку, за якими [PERSON], від імені якої на підставі її довіреності (недійсність якої встановлена вище)діяв [PERSON], подарувала , а [PERSON] прийняла в дар, земельну ділянку площею 0,0400 га., розташовану за адресою [ADDRESS] та житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці. Дані договора посвідчені приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу [PERSON] При вирішенні вказаного спору по суті, суд керується й Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" яким визначено, що, згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України ( 435-15 ) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України (254к/96-ВР) та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Аналізуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що збільшені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, в частині визнання недійсною оспорюваної довіреності , визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки і житлового будинку та скасування їх державної реєстрації за [PERSON] Поряд з цим, позовна вимога про зобов`язання нотаріуса повернути позивачці правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку не узгоджується з вимогами діючого законодавства та не підлягає до задоволення, оскільки, на момент ухвалення судового рішення, [PERSON] не являється власником зазначеного майна, отже таку вимогу ставити перед судом не може. Вимоги про відшкодування судових витрат позивачка не ставила.

Outcome: partial