Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати. На підставу своїх вимог спирається на те, що згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №178-К від 06.09.2004р. позивачу було призначено на посаду акомпаніатора Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія» смт. Маньківка, Маньківського району Черкаської області. З 04.04.2006 року згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №15 від 04.04.2006р. позивачу встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст першої категорії». З 11.04.2011 року згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №48-К від 11.04.2011 року позивачу встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії». З 01.09.2012 року згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №291-К від 31.08.2012р. позивача переведено на посаду вчителя художньої культури з неповним тижневим навантаженням. З 01.10.2012 року згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №370-К від 01.10.2012р. позивача призначено на посаду вихователя супроводу дітей шкільним автобусом. 31.10.2016 року згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №237/Тр-К від 31.10.2016р. позивача звільнено з посади вчителя художньої культури за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. У звязку з набуттям права на оформлення пенсії за віком, позивач звернувся до Маньківського відділення Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області для призначення пенсії, та для цього в процесі її оформлення звернувся до відповідача за отриманням відповідних довідок про нарахування та виплату заробітної плати. Такі довідки позивачу були надані, та представлені позивачем до Управління Пенсійного фонду. Разом з тим, при цьому позивачем було виявлено, що заробітну плату йому нараховували за місцем роботи у відповідача не у повному обємі. Зокрема, виявилось, що позивачу у неповному обємі нараховувалась згідно кваліфікаційної категорії (тарифного розряду) за період з 01.10.2012 року до звільнення у 2016 році. Так, як підтверджується записами у трудовій книжці позивача з 11.04.2011р. згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №48-К від 11.04.2011р. позивачу встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії». Дана кваліфікаційна категорія позивачу встановлена згідно проведеної атестації, що підтверджується протоколом №2 засідання атестаційної комісії Маньківського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія». Атестація проведена у відповідності та на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010р. № 930 «Про затвердження типового положення про атестацію педагогічних працівників», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2010р. за №1255/18550. Як виявилось позивачу за період з 01.10.2012 року до звільнення у 2016 році оплата праці згідно кваліфікаційної категорії (тарифного розряду) виплачувалась не в повному розмірі, нарахування заробітної плати за цей період проводилось виходячи із з кваліфікаційної категорії спеціаліста першої категорії. В той час, як з 11.04.2011р. згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №48-К від 11.04.2011р. позивачу встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії» згідно рішення атестаційної комісії. За підрахунками позивача, тільки позивачу не донараховано та не виплачено заробітної плати в цій частині на суму 9345грн. 13 коп., в тому числі: з 01.10.2012р. по 31.12.2012р. 695грн. 10коп., за 2013 рік 2024 грн. 85коп., за 2014 рік 2054 грн. 55коп., за 2015 рік 2066 грн. 34 коп., за 2016 рік 2434 грн. 29 коп. З цього приводу позивач звертався до відповідача, в тому числі з письмовою заявою, однак позивача звернення залишилось без задоволення, що і змусило позивача звернутися з даним позовом до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судовому засіданнні заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №178-К від 06.09.2004р. позивачу було призначено на посаду акомпаніатора Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія» смт. Маньківка, Маньківського району Черкаської області. З 04.04.2006 року згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №15 від 04.04.2006р. позивачу встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст першої категорії». З 11.04.2011 року згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №48-К від 11.04.2011 року позивачу встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії». З 01.09.2012 року згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №291-К від 31.08.2012р. позивача переведено на посаду вчителя художньої культури з неповним тижневим навантаженням. З 01.10.2012 року згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №370-К від 01.10.2012р. позивача призначено на посаду вихователя супроводу дітей шкільним автобусом. 31.10.2016 року згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №237/Тр-К від 31.10.2016р. позивача звільнено з посади вчителя художньої культури за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. У звязку з набуттям права на оформлення пенсії за віком, позивач звернувся до Маньківського відділення Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області для призначення пенсії, та для цього в процесі її оформлення звернувся до відповідача за отриманням відповідних довідок про нарахування та виплату заробітної плати. Такі довідки позивачу були надані, та представлені позивачем до Управління Пенсійного фонду. Разом з тим, при цьому позивачем було виявлено, що заробітну плату йому нараховували за місцем роботи у відповідача не у повному обємі. Зокрема, виявилось, що позивачу у неповному обємі нараховувалась згідно кваліфікаційної категорії (тарифного розряду) за період з 01.10.2012 року до звільнення у 2016 році. Так, як підтверджується записами у трудовій книжці позивача з 11.04.2011р. згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №48-К від 11.04.2011р. позивачу встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії». Дана кваліфікаційна категорія позивачу встановлена згідно проведеної атестації, що підтверджується протоколом №2 засідання атестаційної комісії Маньківського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія». Атестація проведена у відповідності та на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 06.10.2010р. № 930 «Про затвердження типового положення про атестацію педагогічних працівників», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2010р. за №1255/18550. Як виявилось позивачу за період з 01.10.2012 року до звільнення у 2016 році оплата праці згідно кваліфікаційної категорії (тарифного розряду) виплачувалась не в повному розмірі, нарахування заробітної плати за цей період проводилось виходячи із з кваліфікаційної категорії спеціаліста першої категорії. В той час, як з 11.04.2011р. згідно наказу Маньківського районного відділу освіти №48-К від 11.04.2011р. позивачу встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії» згідно рішення атестаційної комісії. За підрахунками позивача, тільки позивачу не донараховано та не виплачено заробітної плати в цій частині на суму 9345грн. 13 коп., в тому числі: з 01.10.2012р. по 31.12.2012р. 695грн. 10коп., за 2013 рік 2024 грн. 85коп., за 2014 рік 2054 грн. 55коп., за 2015 рік 2066 грн. 34 коп., за 2016 рік 2434 грн. 29 коп. З цього приводу позивач звертався до відповідача, в тому числі з письмовою заявою, однак позивача звернення залишилось без задоволення. За ст. 34 ЗУ "Про оплату праці", працівникам, яким несвоєчасно виплачено заробітну плату підприємствами, установами, організаціями, де вони працюють чи працювали виплачується компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 1 та ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Постановою КМУ від 20.12.1997р. № 1427 затверджено положення про порядок проведення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. Відповідно до п. 2 даного положення, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Відповідно до п. 5 даного положення, виплата працівникові суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991р. №1282, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у звязку з індексацією за рахунок власних коштів. Порядок проведення індексації затверджено Постановою КМУ від 17.07.2003р. № 1078. Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприєства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч. 5 ст. 97 Кодексу Законів про працю України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці. В частині 5 ст. 24 Закону України "Про оплату праці", зазначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди суд приймає до уваги те, що позивач дійсно пережив моральні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача по невиплаті в повному обємі заробітної плати. Проте позивачем необґрунтовано вказаний розмір моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи також те, що позивач за захистом своїх порушених прав змушений був звернутися до суду, тому визначає розмір моральної шкоди в сумі 500,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved