Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], треті особи - [PERSON], Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Одеській області, про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про реєстрацію права власності та з урахуванням уточнених позовних вимог просила витребувати з незаконного володіння відповідача [PERSON] на її користь об'єкт нерухомого майна - 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Усунути перешкоди [PERSON] з боку [PERSON] у користуванні 1/4 частини квартири [ADDRESS], шляхом вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 12.07.2013 року (внесено в Реєстр прав власності на нерухоме майно 12.07.2013 року) про реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] (згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №2480), відновивши державну реєстрацію права власності на зазначене вище нерухоме майно за [PERSON], яка є власником зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (видано 01.08.2005 року державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Туйськ Ф.Л., реєстраційний номер 1-2427), стягнувши з відповідача [PERSON] понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що скасовані судові рішення, на підставі яких вона була позбавлена належній їй на праві власності 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду. Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 180, 181), причини неявки суду невідомі. Заяви про розгляд справи за їх відсутності від відповідачів не надходило. Треті особи - [PERSON], а також представник Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Одеській області, до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, причини неявки суду невідомі. Заяви про розгляд справи за їх відсутності від третіх осіб не надходило. Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину (реєстраційний номер 1-2427, виданого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 01.08.2005 року) позивач [PERSON] отримала у власність 1/4 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 58, 59). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.08.2006 року у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, про усунення від права на спадкування за законом, визнання свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, - визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі якого позивач [PERSON] отримала у власність спірну частину квартири (а.с. 71-72). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.10.2006 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.08.2006 року - скасовано, у задоволенні позову відмовлено (а.с. 73-74). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2012 року, ухваленому у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], треті особи КП "ОМБТІ та РОН", Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про припинення права власності на частку у спільному майні, скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно та визнання права власності, - припинено право власності [PERSON] на спірну 1/4 частину квартири [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на зазначену частину квартири; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок сплати вартості зазначеної частини квартири грошові кошти в сумі 84000 грн., які розміщені на депозитному рахунку територіального управління державної судової адміністрації Одеської області (а.с. 60-61). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.02.2013 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2012 року, - залишено без змін (а.с. 62-63). На підставі зазначеного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2012 року [PERSON] зареєстрував за собою право власності на спірну частину квартири та в подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2013 року передав зазначену спірну частини квартири відповідачеві по справі [PERSON] (а.с. 69). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.07.2013 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2012 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 26.02.2013 року, - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 65-67). В ході нового судового розгляду рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2014 року, ухваленому у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], треті особи КП "ОМБТІ та РОН", Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про припинення права власності на частку у спільному майні, скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно та визнання права власності, - припинено право власності [PERSON] на спірну 1/4 частину квартири [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на зазначену частину квартири; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок сплати вартості зазначеної частини квартири грошові кошти в сумі 84000 грн., які розміщені на депозитному рахунку територіального управління державної судової адміністрації Одеської області (а.с. 122-123). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.04.2014 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2014 року - скасовано, у задоволенні позову відмовлено (а.с. 168). Отже, судом встановлено, що на даний час скасовані судові рішення, на підставі яких спірна частина квартира вибула з власності позивача [PERSON] Суд звертає увагу на тій обставині, що спірна 1/4 частина квартири [ADDRESS], є єдиним житлом позивача [PERSON], іншого житла позивач взагалі не має. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. За положеннями ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року №9 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Як роз'яснено в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі 6-136цс12). На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи із встановленого у судовому засіданні факту вибуття з володіння позивача [PERSON] належного їй майна не з її волі, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved