Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання права власності на нерухоме майно. Мотивує позов тим, що на підставі заяви про приєднання до умов публічного договору 29 лютого 2012 року уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір лізингу, предметом якого був житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вартість предмету лізингу була визначена в сумі 87000,00 грн. Свої зобов`язання по сплаті платежів за договором вона виконала в повному обсязі достроково. Але відповідач не виконує свої обов`язки за договором лізингу та залишається власником житлового будинку. Тому за захистом своїх прав позивач змушена звернутися до суду. В подальшому позивач збільшила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності не лише на вказаний будинок, а й на земельну ділянку площею 0,1705 кв.м, на якій розташований будинок. При цьому посилалась на те, що право власності на земельну ділянку переходить одночасно з набуттям права власності на об`єкт нерухомості, що розташований на ній. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти визнання права власності на будинок не заперечувала. Зазначала, що дійсно між позивачем та відповідачем був укладений договір лізингу, і [PERSON] здійснено всі необхідні платежі за договором. Банк як лізингодавець не зміг виконати свої обов`язки за договором у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів на предмет лізингу. Щодо переходу права власності на земельну ділянку зазначила, що договір лізингу не передбачав її відчуження, а тому в цій частині позовних вимог просила відмовити. Також просила відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначені істотні умови договору лізингу, якими є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 29 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем підписано заяву про приєднання до публічного договору № CSJ0GX0040300001 від 29 лютого 2012 року. Відповідно до даної заяви, [PERSON] приєдналась до публічного договору про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті банку www.privatbank.ua. Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає договір фінансового лізингу (копія заяви, а.с. 11). Відповідно до п. 2.1. Умов та правил про надання фінансового лізингу на нерухомість - лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, який наведений в п. 14.1.1 Заяви про приєднання до договору, Додатку 1 "Специфікація", а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати щомісячні платежі та платежі по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу, згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством). Згідно п. 14.1.1 заяви про приєднання до публічного договору № CSJ0GX0040300001 від 29 лютого 2012 року та Додатку № 1 до договору фінансового лізингу, предмет лізингу - житловий будинок загальною площею 53.1 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 87000,00 грн. За п. 14.1.2 заяви про приєднання до публічного договору № CSJ0GX0040300001 від 29 лютого 2012 року строк лізингу 60 місяців. Пункт 2.4 Умов та правил про надання фінансового лізингу на нерухомість, предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії даного договору. В разі переходу права власності на передмет лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача згідно умов цього договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу лізингоодержувачем не повертається. Укладений між сторонами Договір містить в собі, зокрема, розділ № 4 Умов та Правил надання фінансового лізингу, який регламентує порядок розрахунків та в п. 4.7. якого передбачена можливість дострокового погашення лізингоодержувачем своїх зобов`язань. Іншою істотною умовою договору є п. 13.1, в якому сторони визначили, що такий договір є змішаним, в якому містяться положення договору фінансового лізингу та договору купівлі-продажу в частині переходу права власності на предмет лізингу. Так, в п. 11.2 Договору сторони дійшли до згоди про те, що на протязі п`яти днів з дня закінчення строку лізингу, передбаченого Договором, при обов`язковій сплаті лізингоодержувачем в повному обсязі заборгованості та при обов`язковій відсутності відмови лізингодавця від Договору, лізингодавець зобов`язаний підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодеружвача в момент підписання сторонами акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Згідно з п. 12.1 Умов та Правил надання фінансового лізингу, Договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами Заяви про приєднання до публічного договору та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором. Як вбачається з довідки № H07JDBH3N49NTFG0 від 12 листопада 2019 року, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк», по договору № CSJ0GX0040300001 від 29 лютого 2012 року, укладеному з [PERSON] заборгованість відсутня. Дата закриття кредиту 13 грудня 2016 року (а.с. 19, 76). За ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше. Відповідно до статей 526, 527, 530-532 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Виконавши в повному обсязі свої зобов`язання за Договором, позивач правомірно очікувала на виконання з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» обов`язку по передачі у її власність предмету лізингу. Але не зважаючи на настання такої істотної обставини, як сплата всієї суми за договором, відповідач ухилився від вчинення дій по належній передачі лізингоодержувачу права власності на спірний житловий будинок. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. На підставі наведених вище доказів суд приходить до висновку про те, що позивач, сплативши обумовлену Договором вартість предмету лізингу, прийняла його у свою власність, але зареєструвати право власності не має змоги через неналежне виконання відповідачем обов`язку по передачі майна у власність лізингоодержувача. Тому суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню та визнає за позивачем право власності на спірний житловий будинок. Щодо вимог про визнання права власності на земельну ділянку площею 0, 1705 кв.м, кадастровий номер 7125155100:01:000:1118 та 7125155100:01:000:6118, за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований спірний житловий будинок, суд відмовляє в їх задоволенні з тих підстав, що перехід права власності на вказану земельну ділянку не передбачено умовами договору, укладеного між сторонами. Звертаючись до суду з такими вимогами [PERSON] посилається на ст. 377 ЦК України та ст. 120 Земельного кодексу України, а саме, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Однак такі посилання позивача є безпідставними, виходячи з того, що між сторонами укладено договір фінансового лізингу, а увідповідності до ч. 2 ст. 807 ЦК України не можуть бути предметом договору лізингу земельні ділянки та інші природні об`єкти, а також інші речі, встановлені законом. Також слід зазначити наступне. За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом з тим, за ч. 2 ст. 377 ЦК України (в редакції на час укладення договору лізингу) розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Згідно ч. 6 ст. 120 ЗК України (в редакції на час укладення договору лізингу) істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Така істотна умова в договорі про надання фінансового лізингу, укладеного між сторонами, відсутня. Крім цього судом встановлено, що 16 лютого 2012 року ПАТ КБ "ПриватБанк" придбав у [PERSON] спірну земельну ділянку одночасно з будинком, проте своє право власності на земельну ділянку банк всупереч вимогам ст. 182 ЦК України не зареєстрував (відсутня відповідна інформація у державних реєстрах). А відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Юридична доля спірної земельної ділянки має бути визначена шляхом укладення іншого договору між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок) гривень судового збору. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1900 грн., що сплачені [PERSON] ТОВ "Юристи БЕЗПРОБЛЕМ", слід відмовити, оскільки відшкодуванню підлягають лише витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката (ст. 137 ЦПК України). Доказів, що правнича допомога позивачу надавалася саме адвокатом, суду не надано.

Outcome: partial