Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Рогатинської районної державної адміністрації, виконавчого комітету Рогатинської міської ради про визнання права власності на земельну частку (пай). У позовній заяві зазначено, що позивач з 18.01.1972 року по 30.12.1997 року працював водієм в Рогатинському радгоспі-технікумі. У 1995 році у радгоспі-технікумі було розпочато проведення процесу розпаювання землі та в подальшому оформлено Державний акт на право колективної власності на землю. До вищезазначеного акта додавався список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, які були співвласниками цієї власності. Позивача помилково не було внесено у цей список. Просив позов задовольнити. Визнати за ним право власності на земельну частку (пай) у розмірі 1,49 га вартістю 31 764,32 грн. У судове засідання позивач не прибув, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у його відсутності. Просив позов задовольнити. Визнати за ним право власності на земельну частку (пай) у розмірі 1,49 га вартістю 31 764, 32 грн. Представник Рогатинської районної державної адміністрації, головний спеціаліст юридичного сектору Рогатинської РДА Челядин Т.Я. позов визнав повністю, не заперечував відносно визнання права власності на земельний пай за [PERSON], у судове засідання не прибув, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у його відсутності. Виконавчий комітет Рогатинської міської ради у судове засідання представника не направив, подав суду письмове клопотання про слухання справи у відсутності представника виконавчого комітету Рогатинської мвіської ради. Відповідно до вимог ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях - це право, а не обов'язок сторін. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з трудової книжки, виданої 23.11.1972 року на ім'я [PERSON], [INFO], архівної довідки №П-52/01-18, виданої 20.01.2015 року архівним відділом Рогатинської РДА Івано-Франківської області, [PERSON] з 16.03.1972 року по 30.12.1997 року працював на посаді водія Рогатинського радгоспу-технікуму, значиться у книгах нарахування заробітної плати за 1972-1997 роки (а.с.6-14,16-18). Відповідно до довідки №1155/3-08, виданої 30.12.2014 року відділом Держземагенства у Рогатинському районі Івано-Франківської області, згідно розпорядження Рогатинської РДА від 19.12.2005 року №230 розмір середньої земельної частки (паю) по м.Рогатину становить1, 49 га. Вартість земельної частки (паю) по м.Рогатину станом на 01.01.2014 року становить 31 764,32 грн.(а.с.15). За ч.2 ст.5 Земельного кодексу України суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства. Постановою Верховної Ради України "Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею" від 13.03.1992 року №2201 затверджена форма державного акта на право колективної власності на землю до якого додається за встановленою формою список громадян-співвласників цієї власності. Відповідно до Указів Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року та "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року землі, що належали на праві колективної власності КСП і перебували у колективній власності були розпайовані. Кожному членові КСП було видано Сертифікат, у якому визначалося: право на земельну частку(пай), розміри паю у кадастрових гектарах та у вартісному вираженні без визначення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Указом Президента України від 08.08.1995 року визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Внесеним до списку особам, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, видаються сертифікати на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка і проводиться їх реєстрація районною державною адміністрацією. Тобто, для набуття права на земельну частку (пай), відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720, необхідна наявність двох обставин: членство у колективному сільськогосподарському підприємстві та внесення до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Стаття 1 протоколу до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» 1950 року (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст.14 Конституції України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. За ст.25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб'єктивного земельного права, суб'єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Відповідно до роз'яснень, даних у п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Власник майна, відповідно до ст.392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спеціального визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право на земельну частку (пай), вимоги позивача грунтуються на діючому законодавстві, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved