Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

29 квітня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 07.04.1976 року виконавчим комітетом Індустріальної районної ради було видано ордер № 471 [PERSON] та її родині яка складалося з чотирьох чоловік на право заняття двохкімнатної квартири загальною площею 30.47кв.м [ADDRESS] на підставі рішення Індустріальної районної ради м. Дніпропетровськ від 17.03.1976 року з зазначенням підстави: відселення з затопленого будинку сточними та ґрунтовими водами. На момент вселення, 07.04.1976 року це приміщення мало призначення майстерні та для його використання як житлової кватири вимагало переобладнання та ремонту. Обов'язок по вчиненню переобладнання та ремонту було покладено на підприємство, де вона працювала, МЖБК на підставі проекту, що було складено архітектурним управлінням м. Дніпропетровськ. Протягом декількох років з дня отримання приміщення в користування, управління, що було зобов'язано вчинити переобладнання та ремонт приміщення не виконувало поставлених зобов'язань. Вона зверталася з скаргами до відповідних Державник органів для належного впливу та скорішого виконання переобладнання та ремонту житлового приміщення, після особистого відвідування Центральної комісії КПСС в м. Москва, місцеві органи самоврядування отримали негайну вимогу вчинити переобладнання та ремонту відповідно проекту сумісними зусиллями МЖБК та ЖЕКу. 01 березня 1981 році ремонт було закінчено, вона та її родина отримали можливість користуватися приміщенням за адресою: [ADDRESS], в подальшому проживати в ньому до теперішнього часу. ЖЕКом було відкрито особисті рахунки для сплати комунальних послуг. Спільними зусиллями її родини, МЖБК та ЖЕКу, приміщення майстерня за адресою: [ADDRESS] було переобладнано відповідно до вимог житлового приміщення, відремонтовано до стану, необхідного для використання за призначенням житлової квартири. На даний момент в квартирі зареєстровані наступні та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вони сумлінно виконують свої зобов'язання по сплаті комунальних послуг та в повному обсязі виконують обов'язки наймачів. Приміщення знаходиться на балансі та обслуговується Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Самарського району, житлово-експлуатаційна ділянка № 4. Вона має бажання реалізувати право вчинити дії щодо приватизації квартири. Вона звернулася з відповідною заявою до Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Самарського району для проведення приватизації квартири. Але вони надали інформацію, що приміщення за адресою: [ADDRESS] згідно інвентаризаційної справи ДМБТІ № 805 від 03.12.1975 року є нежитловим приміщенням. Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції повідомив, що постановами від 17.12.2001 та від 27.07.2006 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить КВ ЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровськ, код ЄДРПОУ 05451368, забороняє здійснення відчуження будь-якого майна, яке знаходиться на балансі КВ ЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська чи реєстрацію на іншого власника. В даний момент вона та члени її родини позбавлені можливості реалізувати право вчинити дії щодо приватизації квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного та з урахуванням останніх уточнень, щодо відмови від вимоги про визнання нежитлове ізольоване приміщення А-5, за адресою: [ADDRESS], позивач просить суд скасувати арешт накладений на приміщення за адресою [ADDRESS], відповідно до постанови Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та заборони його відчуження від 17.12.2001 року та від 27.07.2006 року у виконавчому провадженні (а.с.21-23). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги про скасування арештів підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні проти позовних вимог про зміну цілового призначення приміщення з нежитлового на житлове пояснив, що позивач у встановленому порядку до міської ради з цим питанням не зверталася, і воно може бути вирішено за умови відсутності арештів чи заборони відчуження спірного приміщення. Щодо скасування арештів не заперечують. У своїх письмових поясненнях зазначають, що у листі Самарського ВДВС №1829 від 28.03.2013р. повідомляється, що усе майно КВЖРЕП Самарського району обтяжено арештом, накладеним постановами від 17.12.2001р. та від 27.07.2006р., що зумовлює неможливість здійснення відчуження будь-якого майна, яке знаходиться на балансі боржника. Але дані відомості вочевидь не відповідають дійсності. Так, згідно з наявними у міської ради інформацією та документами і з зазначеного питання вбачається протилежне. Відповідно до даних витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №31114122 від 19.04.2011р. за параметрами запиту стосовно обтяжень щодо КВ ЖРЕП Самарського району (ІПН 05451368) наявні два записи: арешт згідно з постановою АА №705581 від 27.07.2006р., внесений записом за №3556697 від 03.08.2006р.; арешт згідно з постановою АА №705605 від 14.12.2001р., внесений записом №3593752 від 11.08.2006р. Водночас, згідно з даними витягів про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) №31980234 та №31980477 від 30.06.2011р. обидва вищенаведені записи вилучені з реєстру за постановою Самарського ВДВС ДМУЮ від 30.06.2011р. про зняття арешту з майна боржника. Таким чином, на теперішній час у відповідному реєстрі відсутні записи про обтяження майна КВ ЖРЕП Самарського району, що свідчить про відсутність зареєстрованих арештів щодо майна такого боржника, а значить зумовлюють відсутність предмету спору (а.с.39-41). Від представника відповідача Самарського районного відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції надійшли письмові пояснення по суті справи в яких вони не заперечують проти скасування арештів та просять суд розглядати справу без їх участі (а.с.28, 64, 68). Представник відповідача Комунальне підприємство "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради Лазарєва О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримують та просять розглядати справу без їх участі (а.с.30). Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 07 квітня 1976 року виконавчим комітетом Індустріальної районної ради було видано ордер № 471 [PERSON] та її родині, яка складалася з чотирьох чоловік, на право заняття двохкімнатної квартири загальною площею 30.47кв.м [ADDRESS] на підставі рішення Індустріальної районної ради м. Дніпропетровськ від 17.03.1976 року з зазначенням підстави: відселення з затопленого будинку сточними та ґрунтовими водами (а.с.10). З довідки начальника КВ ЖРЕП Самарського району № 1076 від 25.05.2012р. вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], 1951р.н., [PERSON], 1950р.н., [PERSON], 1971р.н., [PERSON], 1981р.н., [PERSON], 2006р.н. (а.с.11). Листом від 28.03.2013р. № 1829 Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції повідомило [PERSON], щодо зняття арешту з нежитлового приміщення по [ADDRESS], що перебуває на балансі КВ ЖРЕП Самарського району, у зв'язку з розглядом питання щодо приватизації нежитлових приміщень, їм необхідно звернутися із позовом до суду про зняття арешту, оскільки постановами від 17.12.2001р. та 27.07.2006р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить КВ ЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська, заборонено здійснення відчуження будь-якого майна чи реєстрацію на іншого власника (а.с.12). 30.12.2013р. № 8/6-832 Дніпропетровська міська рада на звернення [PERSON], повідомили, що вирішити питання щодо переведення нежитлового будинку в житловий не можливо, оскільки він знаходиться на балансі КВ ЖРЕП Самарського району і на все їх майно накладено арешт, тому рекомендують звернутися до суду з питанням щодо знаття арешту (а.с.13). З витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 19.04.2011 року арешт нерухомого майна зареєстровано 03.08.2006р. за № 3556697, підстава постанова ДВС у Самарському районі АА № 705581, 27.07.2006р. об'єкт все майно КВЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська, арешт нерухомого майна від 11.08.2006р. № 3593752, підстава постанова АА № 705605, 14.12.2001р. ДВС у Самарському районі м. Дніпропетровськ, все майно КВЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська, крім приміщення по вул. Агнії Барто, 19 м. Дніпропетровськ (а.с.42-43). З витягу № 31980477 від 30.06.2011р. про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) вилучено запис 3593752, підстава постанова зняття арешту майна боржника, 30.06.2011р., Самарським ВДВС ДМУЮ, власник майна КВ ЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська (а.с.44-45). З витягу № 31980234 від 30.06.2011р. про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення запису) вилучено запис 3556697, підстава постанова зняття арешту майна боржника, 30.06.2011р., Самарським ВДВС ДМУЮ, власник майна КВ ЖРЕП На запит суду Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо надання завірених копій постанов про накладення арешту на майно КВ ЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська у 2001р., 2006р., зокрема на квартиру [ADDRESS] повідомили, що виконавчі провадження при виконанні яких були накладені арешти, зокрема на квартиру [ADDRESS] були знищені, у ЄДРВП дані провадження не вносилися (а.с.62). Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження». За роз'ясненнями, викладеними в абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" (в редакції, чинній на момент арешту майна) вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ЦПК, ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Як вбачається з матеріалів справи, виконавчі провадження при виконанні яких були накладені арешти у 2001р., 2006р. у тому числі і на квартиру [ADDRESS] були знищені, у ЄДРВП дані провадження не вносилися, тому вимоги позивача про скасування арешту підлягають задоволенню частково, оскільки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вилучено запис 3556697 про арешт від 27.07.2006 року та вилучено запис 3593752 про арешт 14.12.2001 року. Судом неодноразово роз'яснювались учасникам процесу положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Що стосується переведення приміщення з нежилого в житлове, ця вимога заявлена передчасно, оскільки відповідним органом Дніпропетровської міської ради це питання не розглядалося, рішення про відмову в зміні цільового призначення приміщення не приймалося. Оцінюючи усі докази, які були досліджені в судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та вважає за необхідне їх задовольнити частково.

Outcome: dismissed