Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернулась 12.08.2015 року в суд з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла її матір, [PERSON], в с. Мала Кондратівка Котовського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 5,11 га на території Петрівської сільської ради Котовського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії [NUMBER], виданий Петрівською сільською радою Одеської області 29 жовтня 2002 року на підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання Петрівської сільської ради народних депутатів Котовського району Одеської області від 08 листопада 2001 року № 48, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5 № 21-п/02. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця. Згідно вимог ст. ст. 1269,1270 ЦК України, вона у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу з заявою від 25.06.2015 року про прийняття спадщини після матері, [PERSON]. Заява була зареєстрована в реєстрі за №548. Нотаріусом їй було запропоновано надати правовстановлюючі документи на об'єкт спадкового майна (земельну ділянку), а також витяги з Державного земельного кадастру про визначення земельної ділянці кадастрового номеру та витягу з технічної документації щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки. Надати вказані документи нотаріусу у неї не має можливості. Листом управління Держземагенства у Котовському районі від 11.08.2015 року №18-1504-0.12-3705/0/2-15 надана інформація про вартість земельної ділянки. Листом управління Держземагенства у Котовському районі від 11.082015 року №18-1504-0.12-3706/0/2-15 надана інформація про те, що земельної ділянці, яка є об'єктом спадщини кадастровий номер не визначався. При видачі державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на земельну ділянку площею 5,11 га на території Петрівської сільської ради Котовського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, прізвище матері вказали «[PERSON]», а фактично її прізвище «[PERSON]»,що підтверджується свідоцтвом про смерть, витягом з Держреєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, де прізвище матері після реєстрації шлюбу «[PERSON]». Згідно ч.9 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Аналогічні вимоги, передбачені у постанові Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру». Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяжень, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На момент одержання спадкодавцем державних актів на право приватної власності на землю реєстрація проводилась лише в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. Вказані державні акти таку реєстрацію пройшли. Діючим законодавством встановлено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину до складу якої входять земельні ділянки, але відповідно до Постанови КМ України від 06.05.2009 року №439 та Постанови КМ України від 26.08.2009 р. №901 «Про деякі питання посвідчення права власності на земельну ділянку», п.43 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2013 року № 868, тільки за наявністю Витягу з державного реєстру земель та витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки землі, який може бути оформлений відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку земель». Визначення земельної ділянці кадастрового номеру та оформлення технічної документації з нормативної грошової оцінки землі можливе лише за заявою власника (користувача) або уповноваженої особи при наявності документу, що посвідчує її повноваження. Відповідно до ч. 4 ст.25 ЦК України правоздатність особи припиняється у зв'язку зі смертю. В теперішній час виникла необхідність оформити право власності на спадкове майно (земельну ділянку ), яке належало спадкодавці на момент відкриття спадщини, та оформити його можливо лише в судовому порядку з вищевказаних причин. Просила постановити рішення суду, яким: 1. Встановити факт належності [PERSON] державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на земельну ділянку площею 5,11 га на території Петрівської сільської ради Котовського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого Петрівською сільською радою Одеської області 29 жовтня 2002 року на підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання Петрівської сільської ради народних депутатів Котовського району Одеської області від 08 листопада 2001 року № 48, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5 № 21-п/02, виданого на ім'я «[PERSON]». 2.Визнати за нею, [PERSON], в порядку спадкування за законом після матері, [PERSON], яка померла [INFO] право приватної власності на земельну ділянку площею 5,11 га на території Петрівської сільської ради Котовського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії [NUMBER], виданий Петрівською сільською радою Одеської області 29 жовтня 2002 року на підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання Петрівської сільської ради народних депутатів Котовського району Одеської області від 08 листопада 2001 року № 48, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5 № 21-п/02. Справу просила розглянути у її відсутність. Представник відповідача, в особі в.о. голови Котовської РДА Скуділо І.В., надав заяву від 02.09.2015 року №01-31/1511 про розгляд справи у відсутність цього представника в якій позов визнавав. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування » право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом про його право власності на землю. Викладені обставини позивачем справи не заперечуються відповідачем та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 131 вказаного Кодексу зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 126 Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 Закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 4 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обов'язковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки. Статтею 9 вказаного закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах. Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці [PERSON] не визначався, то позивач не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держемагенста в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагенства вказана інформація відсутня. Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер не надавався та відомості про неї не заносились до кадастру, тому вона позбавлена можливості набути права власності на земельну ділянку на підставі вказаної статті. Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно. Як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався і з зазначених причин в управлінні Держземагенства у Котовському районі відсутня інформація про кадастровий номер та план земельної ділянки, що позбавляє позивача змоги реалізувати право на спадкування нерухомого майна (земельної ділянки). У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобов'язано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав. Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором). Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу. Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки. Аналогічні вимоги містить глава 10 п. 4 підпункт 4.20. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідно до якого «Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Витягу з Державного земельного кадастру. Також, обов'язковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст.38 п.2 Закону України «Про державний земельний кадастр». На момент набуття права власності на вказану земельну ділянку землевпорядна документація не виготовлялась, оскільки це не було передбачено діючим законодавством з зазначених причин вона позбавлена можливості надати нотаріусу всі необхідні документи для проведення державної реєстрації та видачі свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам. Однак на підставі вказаного закону вона також не має змоги вжити дій щодо надання кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15 закону України «Про державний земельний кадастр» обов'язковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а позивач лише спадкоємець. Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Як вже зазначено вище, спадкодавець набув право на земельну ділянку у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 2004 рік, яким не передбачалось присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та виготовлення технічної документації з оцінки земель. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Документи які містять достатні дані (кадастровий номер та кадастровий план, технічна документація з оцінки земель) для проведення реєстраційних дій державним реєстратором щодо спадкування земельної ділянки відсутні, оскільки на момент набуття останнім права власності на земельну ділянку їх виготовлення не передбачалось чинним законодавством. Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу відповідних документів на землю та витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку [PERSON] позбавляє її права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку.

Outcome: approved