Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

26.07.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 2010 року він фактично користується двома нежитловими об`єктами автогаражами, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач неодноразово намагався придбати ці приміщення у власність, однак не мав можливості це зробити, оскільки власник даних приміщень СТОВ "Новоіванівське" було ліквідовано з 01.09.2004 року. В 2010 році він уклав договір з Новоіванівською сільською радою про оренду земельної ділянки, на якій розташовані вказані гаражі. По теперішній час позивач відкрито та безперервно володіє та користується даним нерухомим майном, займається його утриманням, у зв`язку з чим, посилаючись та вимоги ст. 344 ЦК України, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на вищевказані нежилові об`єкти гаражі, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 28.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та розгляд справи призначено на 10.11.2021 року о 11.00 год. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомленні вчасно та належним чином (через журнал місцевої кореспонденції). Про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надходив. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договорів оренди землі від 04.01.2011 року, 03.01.2012 року, 31.01.2013 року; копію довідки КП "Баштанське районне бюро технічної інвентаризації" Баштанського району від 26.01.2012 року; копію повідомлення державного реєстратора Баштанської райдержадміністрації від 07.05.2013 року за №162; копію рішення Баштанського районного суду миколаївської області від 27.11.2013 року по справі №468/817/13-ц; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.05.2014 року; копію повідомлення державного реєстратора Відділу "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 10.04.2021 року за №976; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копію технічного паспорту на нежитловий об`єкт гаражі), суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне. З наявної в матеріалах справи копії довідки КП "Баштанське районне бюро технічної інвентаризації" Баштанського району від 26.01.2012 року (а.с.7) та копії технічного паспорту на нежитловий об`єкт гаражі, виготовленого станом на 26.03.2021 року (а.с.24-31), право власності на нежитловий об`єкт автогаражів, розташованих по [ADDRESS] , зареєстровано за СТОВ "Новоіванівське". Згідно копії повідомлення державного реєстратора Баштанської райдержадміністрації від 07.05.2013 року за №162 (а.с.8), безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.12) та копії повідомлення державного реєстратора Відділу "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 10.04.2021 року за №976 (а.с.13), СТОВ "Новоіванівське" припинило свою діяльність шляхом ліквідації 01.09.2004 року, без правонаступництва. Згідно копій договорів оренди землі від 04.01.2011 року (а.с. 5-6), від 03.01.2012 року (а.с.19-20) позивач отримав від Новоіванівської сільської ради в оренду строком на 1 рік земельну ділянку, розташовану в с. Новоіванівка, площею 0,52 га. Згідно копії договору оренди землі від 31.01.2013 року (а.с. 21-22), позивач отримав від Новоіванівської сільської ради в оренду строком на 1 рік земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , площею 0,27 га. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.05.2014 року (а.с.11) та Інформаційної довідки за №257820578 (а.с.18) позивач на підставі договору оренди землі від 11.04.2014 року отримав від Новоіванівської сільської ради в оренду строком до 29.05.2063 року земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] , площею 0,2359 га. З рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.11.2013 року випливає, що позивачу [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до ліквідатора - арбітражного керуючого Черепенко Вікторії Григорівни, Новоіванівської сільської ради, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно (а.с.9-10). Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що починаючи з 2010 року по теперішній час відкрито, безперервно володіє та користується даним нерухомим майном, займається його утриманням, позивач, посилаючись на вимоги ст.344 ЦК України, просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на вищевказані нежилові об`єкти гаражі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ст. 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За змістом ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналізуючи умови, за наявності яких відбувається набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року по справі № 910/17274/17 зазначала наступне. Зокрема, добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать, що позивач в момент заволодіння майном знав про відсутність підстав правомірності такого заволодіння. Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що з моменту володіння даним нерухомим майном (з 2010 року) позивач неодноразово намагався придбати у власність дані гаражі. Намір здійснити це також підтверджується наявною в матеріалах копією рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.11.2013 року (а.с.9-10). Тобто, на момент заволодіння майном позивач усвідомлював необхідність укладення правочину, як підстави для переходу до нього права власності, що свою чергу свідчить про невідповідність характеру дій позивача на час заволодіння майном критерію «добросовісності» у розумінні диспозиції статті 344 ЦК Таким чином, позивач не є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, а відкритість та безперервність користування нерухомим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на обумовлене нерухоме майно, відповідно до ст. 344 ЦК України. Встановлені судом обставини вказують на відсутність підстав для застосування передбачених законом наслідків володіння майном за набувальною давністю, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підстав викладеного та

Outcome: dismissed