Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача втратившим право користування квартирою [ADDRESS] у м.Одесі на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач зареєстрований за даною адресою, однак у кімнаті не проживає понад рік, оплату за житло та комунальні послуги не здійснює, від зняття з реєстраційного обліку ухиляється, у зв'язку з чим позивач несе додаткові витрати по утриманню житлового приміщення. У судове засідання директор ТОВ "Комплекс" подала заяву, згідно якої просила розглянути справу за їх відсутності. Також позовна заява містить вимоги про підтримання заявлених позовних вимог та їх розгляд за відсутності представника. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був двічі повідомлений належним чином за місцем реєстрації, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався, заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідач не висловив. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований у квартирою [ADDRESS] у м.Одесі, однак понад рік у кімнатах не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює, від добровільної зміни реєстраційного обліку за місцем свого проживання ухиляється. Будинок на час розгляду справи перебуває на балансі позивача. На даний час місце проживання відповідача невідоме, факт його відсутності за місцем своєї реєстрації підтверджується актами про непроживання, а також письмовими поясненнями сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. Також факт непроживання відповідача у кімнатах та відсутності там його речей підтверджується договором найму від 13.10.2014 року з [PERSON], котра є інвалідом з дитинства 2-ї групи та фактично користується цими кімнатами. Реєстрація відповідача, котрий не проживає на спірній житловій площі, перешкоджає позивачеві у здійсненні його прав щодо житла, можливості зареєструвати у вказаному приміщенні інших осіб, позивач вимушений самостійно нести витрати по утриманню кімнат. Згідно вимог ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, при зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. Згідно ст.7 зазначеного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання втратившим право користування відповідачем житлових кімнат правомірні та обґрунтовані, основані на вимогах діючого законодавства, а саме ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.6, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, і підлягають задоволенню.

Outcome: approved