Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача , в якому викладає фактичні обставини справи , правове обгрунтування та зазначає про наступне. Житловий будинок [ADDRESS] , згідно даних Павлоградського МБТІ та Державного реєстру прав та обтяжень на нерухоме майно ні за ким не зареєстровано , тобто такий об"єкт нерухомого майна на цей час є безгосподарським . Довідки БТІ додається до справи . Він , [PERSON] з дня народження [INFO] р. зареєстрований та проживає в житловому будинку [ADDRESS] разом із своєю бабусею [PERSON] . По досягненню повноліття він здійснив реконструкцію житлового будинку і в подальшому постійно використовує його , господарчі будівлі , земельну ділянку при ньому на власний розсуд , при цьому користуючись , розпоряджаючись та володіючи таким нерухомим майном одноосібно. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 24.09.2018 р. складеного депутатом органу місцевого самоврядування підтверджується той факт , що він понад 10 років ( з 2007 р. ) добросовісно заволодів житловим будинком [ADDRESS] що є безгосподарським та розпочав відкрито проживати , користуватись , володіти та розпоряджатися таким майном Претензій щодо його прав на вищенаведене нерухоме майно з 2007 р. та по цей день до нього ніхто не пред"являв , тобто його володіння , користування та розпорядження нерухомим майном є відкритим та беззаперечним . Отже , відповідно до вищенаведених обставин та письмових доказів , що додано до цього позову , він , починаючи з 2007 р. добросовісно заволодів нерухомим майном ( спірним будинком ) , що належить згідно погосподарської книги [PERSON] , є безгосподарним і продовжує відкрито , безперервно володіти нерухомим майном протягом більш як десяти років , та користувалась ним, а також ніхто йому не перешкоджає у розпорядженні таким майном, не заперечує щодо такого розпорядження, що є підставою для визнання права власності за нею на таке нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до вимог чинного законодавства, але таке визнання не можливо без судового втручання, адже саме такої форми визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю чинне законодавство і передбачає. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Враховуючи, що власник нерухомого майна відсутній , про що свідчить довідка БТІ та згідно інформації Державного реєстру прав та обтяжень на нерухоме майно , тобто об"єкт нерухомого майна є безгосподарським , ним заявлено позов до Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області , як органу уповноваженому управляти майном територіальної громади , де розташовано будинок , право на який є предметом цього позову . Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що вона понесла на час подання позову складає витрати на сплату судового збору в розмірі 704, 80 гривні. Інші витрати по справі нею не плануються. Також стверджує , що на цей час не подано іншого позову до Петропавлівської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, щодо визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, щодо житлового будинку із господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] Просить суд визнати за ним , [PERSON] , [INFO] , рннокпп : [NUMBER] , в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок [ADDRESS], яка складається з наступних будівель та споруд: - житловий будинок - «А», літня кухня - " Б" , - сарай - " В " , - сарай- " Г " , - сарай - "Д " . В судове засідання сторони не з"явилися. В своїх заявах просять суд справу розглянути без їхньої участі. Позивач позов підтримує , відповідач позов фактично визнає . В зв"язку з цим , суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено , що згідно довідки КП Павлоградське МБТІ від 16.08.2018 р. ( вих. № 2487 ) вбачається , що право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано . Актом обстеження матеріально-побутових умов складаного 24.09.2018 р. депутатом Петропавлівської селищної ради зазначається , що спірний будинок за даними реєстру Павлоградського МБТІ та державного реєстру прав та обтяжень на нерухоме майно ні за ким не зареєстровано та не числиться . З часу народження [INFO] р. [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом зі своєю бабусею [PERSON] . З 2007 р. [PERSON] на власний розсуд одноосібно до цього часу відкрито користується , розпоряджається та володіє таким нерухомим майном . Претензій щодо правомірності його користування , розпорядження та володіння таким майном до селищної ради не надходило . Про існування судових спорів невідомо. Починаючи з 2007 р. та до цього часу [PERSON] провів реконструкцію будинку та господарських споруд на власний розсуд , веде підсобне господарство , сплачує за використану електроенергію , газопостачання , розпоряджається земельними ділянками наданими для обслуговування будинку та господарських споруд і для ведення товарного сільськогосподарського господарства , вирощує городину та інші сільськогосподарські культури . Звітом про оцінку майна ФОП [PERSON] встановлено , що ринкова вартість спірного будинку становить 44 800 грн. Згідно даних технічного паспорта ФОП [PERSON] від 16.04..2018 р. на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок № [ADDRESS] замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) . Таким чином , приймаючи рішення про задоволення позову , суд враховує ту обставину , що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено . Як встановлено судом , спірним нерухомим майном позивач добросовісно заволоділа на підставі дозволу колишнього забудовника ( згідно матеріалів позовної заяви ним був [PERSON] ) . Спору щодо даного нерухомого майна немає. Крім того ,відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача , свідчить , що останній визнає позов і дана позиція не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд вважає можливим ухвалити рішення по суті позовних вимог. Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст. 206 ЦПК України ) . Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України є обов'язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Таким чином , позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок надав суду достатньо доказів , а тому позов підлягає задоволенню. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат. На підставі викладеного ,

Outcome: approved