Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов`язання звільнити земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,021 га, 0,0013 га, 0,02736 га та повернути їх Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан, шляхом звільнення їх від будівель та споруд у місячний термін з дня набрання рішенням законної сили. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядження землями комунальної власності м.Києва відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу. Департаментом земельних ресурсів на підставі звернення [PERSON] від 26.11.2015 р., який є власником суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , проведено перевірку земельних ділянок по [ADDRESS] , за результатами якої складено акти. Під час перевірок було встановлено, що [PERSON] без права зареєстрованого у встановленому законом порядку використовує земельні ділянки за адресою [ADDRESS] площею 0,021 га, 0,0013 га, 0,0273 га для обслуговування будинку на суміжній земельній ділянці та розміщення навісу. Оскільки будь-яких рішень щодо виділення відповідачу у власність або користування зазначеної земельної ділянки не приймалось на підставі положень Земельного кодексу України позивач просить в судовому порядку зобов`язати [PERSON] звільнити земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] га, 0,0013 га, 0,02736 га та повернути їх Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан, шляхом звільнення їх від будівель та споруд у місячний термін з дня набрання рішенням законної сили. 06.10.2016 р. у даній справі Голосіївським районним судом м.Києва ухвалено заочне рішення про задоволення позову. За заявою відповідача на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 23.03.2018 р. заочне рішення від 06.10.2018 р. було скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному порядку. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що підставою звернення до суду стали акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складені за заявою [PERSON] , однак вони складені без виходу на місцевість, а отже не є допустимими доказами. Крім того, відповідач зазначає, що предметом спору є земельна ділянка площею 0,31 га, яка з 1947 року знаходиться у законному користуванні родини [PERSON] , яка не має жодних претензій до відповідача, а також відповідач звернулась до Київської міської ради з заявою про виділення їй земельної ділянки ще в 2012 році, однак будь-яке рішення в зв`язку з бездіяльністю позивача і третьої особи не прийнято. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що Київської міською радою, як розпорядником земель комунальної власності не приймалось будь-яке рішення щодо виділення у власність або користування відповідачу земельної ділянки по [ADDRESS] . Представник відповідача та відповідач в ході судового розгляду заперечували проти задоволення позову, зазначаючи на те, що відповідач має у власності приватний будинок за адресою: [ADDRESS] , який фактично розташований на земельній ділянці, що виділялась у користування родині [PERSON] на підставі рішення Хотівської сільської ради площею 0,34 га за адресою: [ADDRESS] . В подальшому за згодою [PERSON] , як суміжного землекористувача, відповідач звернулась до Київської міської ради з заявою про передачу їй у власність земельної ділянки, на які розташований житловий будинок, однак, в зв`язку з бездіяльністю позивача рішення на даний час не прийнято. Крім того, представник відповідача зазначив, що у разі задоволення позову рішення суду не можна буде виконати, оскільки позивач не ідентифікував земельні ділянки, які необхідно звільнити, чи знаходяться на них будь-які споруди. З огляду на обґрунтованість заявленого позову представник відповідача просив у його задоволенні відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Розпорядження землями комунальної власності м. Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, у відповідності до ст. 9 Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу. В силу положень ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому, ст. 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України, ст. 20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Повноваження щодо здійснення самоврядного контролю за додержанням земельного законодавства, використанням та охороною земель в м. Києві відповідно до рішення Київської міської ради від 29.09.2003 №16/890 «Про Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві» покладено на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Судом встановлено, що на підставі звернення [PERSON] від 26.11.2015, який є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації проведено перевірку земельних ділянок по [ADDRESS] , за результатами якої складено акти від 24.12.2015 №70/01, 71/01,72/01. Під час перевірок встановлено, що гр. [PERSON] використовує земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , а саме: *площею 0,021 га для влаштування твердого покриття, розміщення частини навісу та обслуговування на суміжній земельній ділянці жилого будинку, що належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 19 вересня 2008 року (акт від 24.12.2015 ,№70/01); *площею 0,0013 га для обслуговування на суміжній земельній ділянці жилого будинку (акт від 24.12.2015 №71/01); *площею 0,0273 га для розміщення частини навісу та обслуговування на суміжній земельній ділянці жилого будинку (акт від 24.12.2015 №72/01). Формування земельних ділянок здійснюється відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України. Відповідно до зазначеної вище статті земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. *. Згідно з ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Підстави для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера передбачені ст. 21 зазначеного закону. З огляду на наведені судом норми чинного законодавства, єдиною підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності в м. Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради. В ході судового розгляду судом встановлено, і це підтверджується довідкою Ради громадського територіального самоврядування МКР Чапаївка від 11.08.2004 р. [PERSON] користується присадибною земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] в розмірі 0,34 га, яка була надана радгоспом «Хотівський» зареєстрована в земельно-шнуровій книзі під № 29 згідно інвентаризації в 1969 р. та в 1993 р. Зазначені відомості також підтверджуються черговим кадастровим планом станом на 03.04.2012 р. В подальшому, [PERSON] оформила право власності на земельну ділянку площею 0,10 га під кадастровим номером 90:040:004, а інша частина земельної ділянки, яка обліковувалась за № 90;040;028 залишилась у її користуванні. Саме в межах зазначеної земельної ділянки був побудований [PERSON] , житловий будинок за згодою [PERSON] , яка не заперечувала щодо передачі [PERSON] земельної ділянки, площею 0,10 га. 19.09.2008 р. [PERSON] видано Свідоцтво про право власності на жилий будинок [ADDRESS] . Крім того, судом встановлено, що [PERSON] , 05.06.2012 р. звернулась до Київської міської ради з заявою про передачу їй у власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , однак на момент розгляду справи рішення не прийнято. Також, за заявою [PERSON] розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки -будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільну зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Звертаючись до суду, позивач просить зобов`язати відповідача звільнити земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] площею 0,021 га, 0,0013 га, 0,02736 га та повернути їх Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан, шляхом звільнення їх від будівель та споруд. Відповідно до ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак, право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] оформлено у визначений законом спосіб, а отже його не можна вважати самочинним будівництвом. З огляду на викладене, відповідач не позбавлена права звернутись з заявою про виділення земельної ділянки під уже збудоване майно, і таким право вона скористалась. Положеннями ст.41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Обраний спосіб захисту у вигляді зобов`язання відповідача повернути спірні земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок, що належить відповідачу на праві власності є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення його порушених прав, а навпаки призведе до не дотримання справедливої рівноваги. Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 15 лютого 2018 року у справі № 910/5702/17. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 КПК України.

Outcome: dismissed