Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулося до Братського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 04.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № [NUMBER] . Відповідно до умов вказаного договору АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язувався надати [PERSON] кредит в сумі 80000 доларів США. Термін дії договору визначено з 04.08.2008 року до 04.08.2015 року. АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов`язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит в сумі 80000 доларів США. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов`язувалась в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 23.03.2016 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 514752 грн. 26 коп., яка складається з: заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 351136грн. 50 коп.; заборгованості з пені в сумі 1167 грн. 02 коп.; нарахованих відсотків в сумі 151885 грн. 75 коп.; нарахованих трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту в сумі 10562 грн. 99 коп. Рішенням Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» в зв`язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк». 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11380252000 від 04.08.2008 року. Надалі, між ТОВ «Кредекс Фінанс» та [PERSON] було укладено договір поруки № 11380252000-П, відповідно до умов якого [PERSON] поручається за виконання [PERSON] обов`язків, які виникли на підставі договору. Обсяг відповідальності [PERSON] перед ТОВ «Кредекс Фінанс» за порушення [PERSON] обов`язків за договором відповідно до договору поруки складає 2000 грн. В забезпечення виконання зобов`язань АКБ «Укрсиббанк» та [PERSON] уклади договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11380252000 від 04.08.2008 року (договір забезпечення). Відповідно до договору забезпечення предметом застави є автотранспортний засіб - автомобіль: Тип ТЗ - легковий універсал, марка - Toyota, марка - Sequoia, рік випуску - 2008, номер кузова - 5 [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . При укладенні договору забезпечення сторони визначили вартість предмета застави у розмірі 440000 грн., але станом на момент подачі позову ринкова вартість майна складає 662500 грн. ТОВ «Кредекс Фінанс» зареєструвало в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання [PERSON] . Крім того, за договором поруки № 11380252000-П сторони визначили місце його виконання: [ADDRESS] . В зв`язку з зазначеним, уточнюючи позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним зобов`язанням в сумі 2000 грн.; в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11380252000 від 04.08.2008 року звернути стягнення на предмет застави Тип ТЗ - легковий універсал, марка - Toyota, модель - Sequoia, рік випуску - 2008, номер кузова - 5 [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартість якого згідно договору застави складала 440000 грн., що на праві власності належить [PERSON] , шляхом продажу вказаного автотранспортного засобу ТОВ «Кредекс Фінанс» з укладенням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного транспортного засобу з облік в органах ДАІ України (на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а в разі його втрати отриманням дублікату), а також наданням ТОВ «Кредекс Фінанс» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; вилучити у [PERSON] предмет застави автомобіль: Тип ТЗ - легковий універсал, марка - Toyota, модель - Sequoia, рік випуску - 2008, номер кузова - 5 [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить їй на праві власності та знаходиться у неї або інших осіб, а також комплект ключів від цього автотранспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу та технічний паспорт; стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою судді Братського районного суду Миколаївської області від 06.05.2016 року відкрито провадження у справі та призначено дану справу до судового розгляду. Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 01.11.2016 року провадження по справі було зупинено. Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 12.09.2018 року відновлено провадження по справі. Розпорядженням в.о. голови Братського районного суду Миколаївської області Скарницької І.Б. від 03 липня 2019 року за вих. № 471/285/16-ц 1715/19 зазначену цивільну справу № 471/285/16-ц передано для розгляду до Арбузинського районного суду Миколаївської області. 09 липня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи надійшли в провадження судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Кірімової О.М. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10.10.2019 року справу за позовною заявою ТОВ «Кредекс Фінанс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави прийнято до свого провадження та залучено до участі у справі правонаступника ТОВ «Кредеск Фінанс» - ТОВ «Вердикт Капітал». Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30.10.2019 року за клопотанням представника відповідача витребувано у позивача докази. Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що ПАТ "Укрсиббанк" не відступав ТОВ "Кредекс Фінанс" за договором факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року права нарахування відсотків, комісій, неустойки, позивач не надав підтвердження на права вимоги, не довів порушеного ним права, крім того, позивачем порушено строки письмового повідомлення про відступлення прав вимоги, крім того, вимога про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем у рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Представником позивача на адресу суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просив задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог. Представником відповідача [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги уточненої позовної заяви та просив про їх задоволення. Суду зазначив, банк виконав умови договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 04.08.2008року № 11380252000 укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] надавши останній 80000 доларів США. Однак остання не виконує належним чином умови договору. Останній платіж відповідачкою був здійснений у травні 2014 року, тому заява представника відповідача про застосування строку позовної давності до заявлених вимог є безпідставною. [PERSON] частково сплачувала кредит, тим самим вчиняла дії, які вказують на визнання заборгованості. Крім того, встановлений законом строк звернення до суду за захистом своїх прав, банком не сплив. Також вказав, що за договором факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року позивач має право звернутися до [PERSON] з вимогами щодо нарахованих відсотків та штрафних санкцій, оскільки такий договір не містить заборон. Крім того, вважає, що не відправлення боржнику повідомлення про відступлення права вимоги, не впливає на дійсність Договору факторингу. Також, посилаючись на ст.ст. 19, 20, 27 Закону України "Про заставу", вважає, що кредитор самостійно обирає спосіб захисту майнових прав, тому заявлена вимога про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем у рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є правомірною. Також просив відмовити в задоволенні клопотання про стягнення із позивача на користь [PERSON] 10000 грн. витрат за надання правової правничої допомоги, оскільки визначений розмір такої допомоги не відповідає критерію розумності та справедливості. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За згодою представника позивача справу розглянуто у відсутність представника відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Суд, вислухавши думку представника позивача, в межах заявлених позовних вимог всебічно, повно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що 04.08.2008 року між АКІБ «УкрСибанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11380252000 за умовами якого [PERSON] надано кредит в сумі 80000 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 387608 грн. (т. 1 а.с. 20-35). У відповідності до п. 1.2.1 вказаного договору позичальник зобов`язувалась повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, згідно додатку № 1 до договору, але не пізніше 04.08.2015 року. Згідно п. 1.3.1 договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи дати видачі кредиту, процентна ставка встановлена у розмірі 14.00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Відповідно до п. 1.3.4 договору строк спати процентів визначено з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. У відповідності до п. 1.4 цільовим призначенням кредиту визначено купівлю автомобіля Toyota. Згідно п. 2.1 кредитного договору в забезпечення виконання грошових вимог в повному обсязі позичальник [PERSON] передала у заставу рухоме майно, а саме транспортний засіб - марка Toyota, модель Sequoia, рік випуску - 2008, колір чорний, тип ТЗ легковий універсал, номери агрегатів: шасі - 5TDBY67A58S015203, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 2.2 кредитного договору за домовленістю сторін вартість предмету застави складає 440000 грн. 00 коп. 16 квітня 2015 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та [PERSON] було укладено договір поруки № 11380252000-П (т.1 а.с. 36-37). Згідно умов п. 1.1 вказаного договору поручитель зобов`язався перед кредитором за невиконання позичальником, яким є [PERSON] усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11380252000 від 04.08.2008 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих як на теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у обсязі 2000 грн. за всіма зобов`язаннями боржника за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати відсотків, відшкодування можливих збитків понесених кредитором в зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань за основним договором, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами останнього. Пунктом 4.1 договору поруки передбачено, що адресою місця виконання цього договору є: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2018 року, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного суду від 19.11.2018 року, та яке набрало законної сили, [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову до ТОВ «Кредекс Фінанс» про визнання недійсним договору поруки (т. 1 а.с. 155-157, 204-209). У відповідності до розрахунку заборгованості (т. 1 а.с. 38-39) станом на 23.03.2016 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором у розмірі 514752 грн. 26 коп., яка складається з: заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 351136 грн. 50 коп.; заборгованості з пені в сумі 1167 грн. 02 коп.; нарахованих відсотків згідно кредитного договору в сумі 151885 грн. 75 коп.; нарахованих трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту в сумі 10562 грн. 99 коп. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , транспортний засіб реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2008, марки Toyota, модель Sequoia 5.7, тип легковий універсал, номер асі (кузова, рами) 5 [NUMBER] , колір чорний зареєстрований за [PERSON] (т. 1 а.с. 43-44). Крім того, вказане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу містить особливі відмітки: кредит АКІБ «УкрСиббанк», договір-рахунок № [NUMBER] від 27.06.2008року, ВМД № 100000005/8/209453 від 05.06.2008 року. Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 44618716 від 04.07.2014 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: вид обтяження - приватне обтяження; тип реєстрації - поточна; тип обтяження - застава рухомого майна; підстава обтяження - договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11380252000 від 04.08.2008 рок АКІБ «УкрСиббанк»; об`єкт обтяження - автомобіль легковий Toyota Sequoia, 2008 року випуску, номер об`єкта 5TDBY67A58S015203, номер державної реєстрації [NUMBER] ; відомості про обмеження відчуження - заборонено відчужувати; обтяжувач - ТОВ «Кредекс Фінанс»; боржник - [PERSON] ; розмір основного зобов`язання - 80000 доларів США; термін дії - 04.07.2019 року; реєстраційний номер 14435648 (т. 1 а.с. 45-46). Згідно копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 36718378 від 02.07.2012 року до реєстраційного запису Державного реєстру обтяжень рухомого майна 7796585 внесено наступні зміни: тип зміни - заміна обтяжувала; вилучено обтяжувала - АКІБ «УкрСиббанк»; додано обтяжувача - ТОВ «Кредекс Фінанс»: підстава - договір факторингу 05/12 від 20.04.2012 року, ТОВ «Кредекс Фінанс» (т. 1 а.с. 47). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 46023474 від 31.12.2014 року до реєстраційного запису Державного реєстру обтяжень рухомого майна 14435648 внесено наступні зімни: тип змін - заміна відомостей по обтяження; звернення стягнення (до змін) - не зареєстровано; звернення стягнення (після змін) - зареєстровано звернення стягнення 21.12.2014 року; підстава - договір факторингу 05/12 від 20.04.2012 року, ТОВ «Кредекс Фінанс» (т. 1 а.с. 48, 49). Згідно договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» (т. 1 а.с. 55-84, т. 2 а.с. 90-97) та договору про внесення змін до цього договору від 11.06.2012 року (т. 2 а.с. 98), ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11380252000 від 04.08.2008 року. Відповідно до Акту приймання-передачі від 14.05.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» передав (відступив) права вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс» за кредитами (т. 2 а.с. 101). Відповідно до додатку до договору від 11.06.2012 року про внесення змін до договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року, [PERSON] під № 259 входить до реєстру заборгованості боржників (т. 2 а.с. 99-100). Згідно витягу з додатку до договору факторингу 05/12 від 20.04.2012 року відступлено право вимоги до боржника [PERSON] , що відступлене банком товариству (т. 1 а.с. 54). ТОВ «Кредекс Фінанс» надіслав на адресу [PERSON] повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання від 12.12.2014 року (т. 1 а.с. 50-53). Отже, звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» просило звернути стягнення на заставне майно (автомобіль), шляхом його продажу з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11380252000 від 04 серпня 2008 року. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Застава є способом забезпечення зобов`язань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу»). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Частиною першою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Тобто законом визначений вичерпний перелік способів звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого зобов`язання. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Умови укладеного між сторонами договору є обов`язковими для його сторін та їх правонаступників. У відповідності до п. 8.1 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 04 серпня 2008 року звернення стягнення на предмет застави стягується банком: у випадках невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором та/або «Кредитним договором» та/або у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом позичальника. Пунктом 8.2 вказаного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється: або на підставі рішення суду, або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення. Згідно п. 8.3 кредитного договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку. Згідно з пунктом 8.5 договору при зверненні стягнення в позасудовому порядку, банк має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача предмета застави у власність банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; продаж банком предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Сторони, підписавши договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, узгодили всі його умови, у тому числі, вирішили питання щодо позасудового порядку врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду заставодержателя з позовом про звернення стягнення на предмет застави шляхом укладення банком від імені заставодавця договору купівлі-продажу з будь-якою особою. Оскільки сторони договору застави передбачили позасудовий спосіб задоволення вимог заставодержателя шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, позовна вимога про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу його банком на підставі договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, є неналежним способом захисту, що не передбачений для застосування судом. Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19). Такі ж висновки Верховний Суд зробив у постановах від 04 вересня 2019 року у справі № 461/11585/15-ц (провадження № 61-16884св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 463/4243/15-ц (провадження № 61-21308св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 202/2151/15-ц (провадження № 61-15652св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 754/21778/13-ц (провадження № 61-25886св18). Така ж позиція викладена в постанові Верховного суду від 25 вересня 2019 року в аналогічній справі № 471/290/16-ц (провадження № 61-20911св18). З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставного майна із укладенням банком від імені заставодавця договору купівлі-продажу з будь-якою особою, оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Позовні вимоги в частині зняття автотранспортного засобу з обліку в органах ДАЇ України, надання позивачу повноважень, необхідних для здійснення продажу, а також позовні вимоги про вилучення у відповідача [PERSON] предмет застави, комплект ключів від автотранспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу та технічний паспорт є похідними від наведеної вище позовної вимоги, яка не підлягає захисту в суді, а тому вони також задоволенню не підлягають. Представником відповідача [PERSON] заявлено про застосування до позовних вимог строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України як на підставу для відмови у позові. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист належних прав або інтересів. Оскільки сторони договору визначили, що звернення стягнення на предмет застави шляхом укладення договору купівлі-продажу є позасудовим способом врегулювання спору, позовна давність не може бути застосована до спірних правовідносин. Щодо позовних вимог, які пред'явлені до поручителя [PERSON] , суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Оскільки строк дії основного зобов`язання (договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу) по 04.08.2015 року, встановивши, що з даним позовом позивач звернувся до суду 25.03.2016 року, суд приходить до висновку, що порука [PERSON] згідно договору поруки № 11380252000-П від 16.04.2015 року за виконання зобов`язань по договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11380252000 від 04.08.2008 року в межах 2000,00 грн., припинена з 04.02.2016 року. Доказів своєчасного пред`явлення вимоги до поручителя, суду не надано. Пункт 3.2 вказаного вище договору поруки № 11380252000-П від 16.04.2015 року, за змістом якого строком припинення поруки є сплата боржником або поручителем суми зазначеної в п. 1.2 договору поруки (2000,00 грн.), - не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Таким чином, в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором поруки, суд вважає за необхідне відмовити, у зв`язку із закінченням строку основного зобов`язання, а тому відповідно, порука за указаним договором припинилася із закінченням цього строку. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні вимог ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено, то в задоволенні заявлених ним вимог в частині стягнення із відповідачів на його користь сплаченого судового збору, необхідно відмовити. Щодо заявленого клопотання про стягнення із позивача на користь [PERSON] 10000 грн. витрат за надання правової правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані з залученням свідків, спеціалістів. Перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтю 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирних шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва на дання інших видів правової допомоги клієнту порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved