Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що наказом начальника ВЧ-1 ст.Київ-пасажирський №253 від 07.04.2014 року його було незаконно та безпідставно відсторонено від роботи, а потім направлено на позачерговий медичний огляд. Зазначений наказ прийнято на підставі протокольного рішення оперативної наради по розгляду посадових обов'язків та трудової дисципліни працівниками відокремленого підрозділу ВЧ-1 ст.Київ-пасажирський від 27.03.2014 року. Ця нарада була проведена без участі представників профспілки, членом якої він являється, що є порушенням колективного договору. На позачерговий медичний огляд його направлено незаконно, адже він вчасно проходив періодичні медичні огляди і жодних протипоказань до роботи у нього немає. У зв'язку з цим просив визнати наказ незаконним та скасувати. До початку розгляду справи по суті позивач збільшив позовні вимоги та крім зазначених просивстягнути з відповідача 4071,90 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2124,62 грн. матеріального збитку та 20000 грн. моральної шкоди, а також покласти на посадову особу винну в незаконному відстороненні компенсувати збитки нанесені підприємству. Нові позовні вимоги обгрунтував тим, що на підставі незаконного наказу його відсторонили від роботи та він був змушений пройти медичний огляд і приступив до 11.05.2014 року. Вимушений прогул склав 21 робочий день. Також, якби він в цей час працював, то він би отримав заробітну плату більшу ніж його середній заробіток за цей час, а тому цю різницю вважає матеріальним збитком. Крім того йому було завдано моральної шкоди через порушення його прав, оскільки він був змушений звертатися до суду, зазнав втрат нормальних життєвих зв'язків і докладав додаткових зусиль для організації свого життя, також був позбавлений засобів для існування, а на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина. Завдану йому моральну шкоду він оцінив у 20000 грн.. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на зазначені обставини. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що оспорюваний наказ вже вичерпав свою дію, оскільки позивач пройшов позачерговий медичний огляд та вже приступив до роботи, а тому відсутній предмет позову. Крім того, наказ було видано на підставі думки медичних працівників, які зробили позначку на лікарняному листі "перекомісія", а тому на нараді було правомірно вирішено відсторонити позивача від роботи для проходження медичного огляду. Проходження медичного огляду не потребує погодження з профспілкою. За результатами перевірки за скаргою позивача Територіальна державна інспекція з питань праці у м.Києві зробила висновок, що його було законно відсторонено від роботи. Третя особа в судове засідання не з'явився, жодних заяв до суду не надав. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п.1.3 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 29.04.2010 року N 240, Обов'язкові попередній (під час прийняття на роботу) і періодичні (протягом трудової діяльності) медичні огляди проводяться для працівників, робота яких пов'язана із забезпеченням безпеки руху та обслуговуванням залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту, з метою визначення їх придатності до виконання професійних обов'язків, профілактики професійних захворювань та виробничого травматизму. За п.2.11 цього Порядку періодичність проведення медичних оглядів може змінюватися: за рішенням ЛЕК виходячи з конкретного стану здоров'я працівника, до індивідуальних строків проведення обов'язкового медичного огляду, але не частіше одного разу на рік; при призначенні працівника на роботу з більш складними умовами праці або вищим ступенем небезпеки, для яких визначено підвищені вимоги до стану здоров'я, включаючи переведення машиніста локомотива на роботу "в одну особу" чи обслуговування швидкісних поїздів, за направленням роботодавця; у разі, якщо є обґрунтована підозра, що стан здоров'я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов'язки, за поданням роботодавця та погодженням з профспілковою організацією, членом якої є працівник; на письмову вимогу працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров'я пов'язане з умовами праці, або якщо стан здоров'я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов'язки. Згідно з наказом начальника ВЧ-1 ст.Київ-пасажирський №255 від 07.04.2014 року позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати та направлено на позачерговий медичний огляд на підставі протокольного рішення оперативної наради по розгляду порушень посадових обов'язків та трудової дисципліни працівниками відокремленого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський ПЗз від 27.03.2014 року. Тобто цим наказом фактично була змінена періодичність обов'язкового медичного огляду позивача на підставі протокольного рішення зазначеної оперативної наради. Але це рішення не може бути визнане таким що свідчить про обгрунтовану підозру, що стан здоров'я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов'язки. У ньому йдеться про те, що листок непрацездатності серії АВЮ №100554 від 09.01.2014 року був прийнятий з порушенням. Проте, як вбачається з даного листа непрацездатності позивачу зазначено стати до роботи 10 січня 2014 року, тобто наказ про зміну періодичності медичного огляду був винесений майже через три місяці після пред'явлення позивачем листка непрацездатності, а під час оперативної наради взагалі не обговорювався стан здоров'я позивача. До того ж зміна періодичності проведення обовязкового медичного огляду позивача відбулася без погодження з профспілковою організацією, як це прямо передбачено п.2.11 вищезазначеного Порядку, що підтверджується листом Первинної профспілкової організації "Вільна профспілка працівників вагонної дільниці ст.Київ-Пасажирський" від 08.04.2014 року. Також оспорюваним наказом позивача одночасно було відсторонено від роботи та направлено на обов'язковий медичний огляд, хоча відповідно до ст.46 КЗпП України, власник або уповноважений ним органом має право відсторонити працівника від роботи лише у разі відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, а в даному випадку позивача було відсторонено від роботи навіть до виникнення можливості відмовитися чи ухилитися від медичного огляду. Таким чином оспорюваний наказ є незаконним та підлягає скасуванню. При цьому посилання представника відповідача про те, що дія цього наказу вже скінчилася, є необгрунтованим, оскільки в результаті незаконного відсторонення від роботи позивач не отримував заробітну плату і його права залишаються порушеними і на даний час. Також не може бути визнано доказом, що підтверджує законність оспорюваного наказу, висновок Територіальної державної інспекції з питань праці у м.Києві, оскільки він не має преюдиційного значення та не спростовує зазначених вище висновків. В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначено, що якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП). Суд погоджується з розрахунком позивача щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 4071,90 грн., але матеріальний збиток, який полягає у різниці між середнім заробітком та дійсною заробітною платою, стягненню не підлягає, оскільки це не передбачено нормами КЗпП України. За ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно облікової картки з місця проживання позивача разом з ним проживає неповнолітня донька, з 07.04.2014 року по 10.05.2014 року позивач був відсторонений від роботи та не отримував заробітну плату, також він був змушений проходити позачерговий медичний огляд, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом враховується характер правопорушення, глибина душевних та фізичних страждань потерпілого. Виходячи з засад розумності, справедливості та виваженості суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, слід зменшити до 1000 грн.. Вимога позивача покласти на посадову особу обов'язок компенсувати збитки підприємству задоволенню не підлягає, оскільки за ст.237 КЗпП України такий обов'язок може бути покладено лише при незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial