Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. В забезпечення виконання забов»язань укладено договір іпотеки, згідно якого надано в іпотеку нерухоме майно, а саме, трикімнатна квартира за адресою [ADDRESS]. Відповідач свої забов»язання за договором не виконав. 10 червня 2010 року Слов»янський міськрайонний суд Донецької області ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просив виселити [PERSON] з трикімнатної квартири загальною площею 59,60, житловою площею 34,50 кв.м., яка розташована за адресою: м.Слов»янськ, [ADDRESS]. Рішенням Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2014 року виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS], стягнуто судові витрати. Не погодившись з рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, постановити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позову, оскільки рішення незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не повно з»ясовані усі фактичні обставини справи, не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам: позивач не використав встановленої договором можливості позасудового врегулювання спору та передчасно звернувся до суду, не надіслав жодної письмової вимоги про виселення. В судове засідання сторони не з»явились - про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином - телефонограмами, які передані 26 червня 2014 року та 27 червня 2014 року та зареєстровані в Журналі телефонограм №1 за №№1129, 1137 відповідно, про що свідчать тексти телефонограм та витяг з Журналу реєстрації телефонограм №1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 10 листопада 2006 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 739 М-06, згідно якого надано кредит у розмірі 17000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту 10 листопада 2010 року. 10 листопада 2006 року між позивачем та [PERSON], її поручителем [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно якого надано в іпотеку нерухоме майно квартира [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2012 року частково змінено рішення Слов»янського міськрайонного суду від 23 червня 2010 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 154916,94 грн., а також звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], з наданням позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Рішенням Слов»янського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2012 року [PERSON] виселено з даної квартири. [PERSON] проживає та зареєстрований в [ADDRESS]. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підставою припинення права власності є звернення стягнення на майно за зобов»язанням власника. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Але з такими висновками суду погодитися неможливо. На підставі ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виходячи з положень ст.39 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ст.40 даного Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно роз»яснень, викладених в п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як виходить з матеріалів справи після ухвалення Слов»янським міськрайонним судом Донецької області 23 червня 2010 року рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] (арк..спр.11-12), яке частково змінено рішенням апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2012 року (арк..спр.63-64), позивач 10 грудня 2013 року направив на адресу відповідача вимогу про виселення (арк.спр.13). Але в матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання [PERSON] зазначеної вимоги. Наявний у справі реєстр на замовлені відправлені листи (арк..спр.13-14) не може бути доказом отримання, так як в ньому відсутній підпис відповідача. Суд на зазначені обставини справи та вимоги законів уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Виходячи з викладеного, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, висновку суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: partial