Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати [PERSON], громадянку Узбекистану, ідентифікаційний номер платника податку [NUMBER], [INFO], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасувати її державну реєстрацію за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначає, що згідно до договору купівлі-продажу від 14 липня 2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори, позивачка придбала у приватну власність квартиру у [ADDRESS], який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 24192679 14.07.2014 року. З моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу, він набрав законної чинності і позивачка набула у встановленому законом порядку права власності на житлову квартиру, розташовану у [ADDRESS]. Згідно до п. 4, 7, вказаного договору купівлі - продажу, відповідачка повинна була в десятиденний термін з моменту підписання договору, звільнити продану житлову квартиру [ADDRESS], та знятися з реєстраційного обліку. Протягом вказаного у договорі терміну, відповідач придбану позивачем квартиру звільнила та переїхала на інше постійне місце проживання в Узбекистан але з порушенням умов договору, з реєстраційного обліку не знялася і залишається зареєстрована у вказаній квартирі до теперішнього часу. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області до суду не з'явився про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надано до суду заяву, в якій зазначено, що заперечень не мають та просять розглядати справу без участі їх представника. Відповідач [PERSON] повторно (12.03.2015 року, 19.03.2015 року та 26.03.2015 року) не з'явилась, причину своєї неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, у зв'язку з чим, судом визнана неповажною причина неявки відповідача у дані судові засідання. Також відповідач не надала суду будь-яких клопотань про відкладення розгляду цієї справи, заяв про визнання позову або заперечень проти позову. Згідно із ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи за відсутністю відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в квартирі [ADDRESS] проживає її мати, позивач по справі, з моменту придбання вказаної квартири. Відповідач в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає з липня 2014 року. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.07.2014 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Право власності на квартиру зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.07.2014 року. Договір укладено між [PERSON] з однієї сторони (продавець)та [PERSON] з другої сторони (покупець), про те, що за цим договором продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти належну продавцю квартиру [ADDRESS] і сплатити за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму. Згідно п. 4 Договору купівлі-продажу квартири продавець зобов'язаний передати квартиру покупцю для вільного користування і безперешкодного володіння нею у десятиденний термін з дня посвідчення договору у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень. При цьому звільнити квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку, передати покупцю ключі від квартири, технічні документи, документи з оплати комунальних послуг, вартості використаної електроенергії та інших обов'язкових платежів. Відповідно до п. 7 вказаного договору відчужувачем квартири узгоджено з усіма особами, що мають право на користування нею. Вони попереджені про необхідність звільнити квартиру у встановлений цим договором строк. Так, згідно до п. 4, 7, вказаного договору купівлі-продажу, відповідачка повинна була в десятиденний термін з моменту підписання договору, звільнити продану житлову квартиру [ADDRESS], та знятися з реєстраційного обліку. Протягом вказаного у договорі терміну, відповідач придбану позивачем квартиру звільнила та переїхала на інше постійне місце проживання в але з порушенням умов договору, з реєстраційного обліку не знялася і залишається зареєстрована у вказаній квартирі до теперішнього часу. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). З довідки виданої ПП "Токмак - Центр" від 23.02.2015 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Крім того, за відомостями адресно-довідкового підрозділу Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом за колишнім власником. Відповідач після відчуження квартири втратив будь-які права на неї, договір найму жилого приміщення між ним та власником не укладений. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Відповідач, втратив право користування квартирою у зв'язку з відсутністю договірних відносин з власником квартири [PERSON] та припинення його права власності на квартиру. Правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла приводить до того, що власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням. За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин. Суд вважає, що є підстави визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі N 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 р. N 1382-IV (в ред., яка діяла на момент виникнення вказаних правовідносин) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: 1) заяви особи або її законного представника; 2) судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; 3) свідоцтва про смерть; 4) паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5) інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 року № 1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2109/22421, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою є достатньою правовою підставою для зняття його з реєстрації проживання за цією адресою. Позовні вимоги щодо зняття відповідача, з реєстраційного обліку в квартирі позивача, задоволенню не підлягають, оскільки згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в України", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, за наявності рішення суду про позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням - квартирою позивача, зняття його з реєстраційного обліку буде проведене на підставі закону. Суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивача щодо зняття з реєстраційного обліку громадянки [PERSON], оскільки в розумінні норм статті 3 ЦПК України дана вимога є передчасною, так як права позивачки в даному випадку не порушені, оскільки вона до Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області не зверталася з відповідною заявою про зняття з реєстрації [PERSON] в спірній квартирі, а отже судом в цій частині позовних вимог не встановлено порушення права позивача, які підлягають захисту судом. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial