Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 383 виданий 13 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. про стягнення з [PERSON] 35 949,19 гривень, а також судові витрати. На обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на ті обставини, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за відсутності доказів безспірності заборгованості оскільки надані нотаріусу документи не підтверджували безспірність боргу. Також виконавчий напис є незаконним з підстав того, що пропущений строк позовної давності терміном три роки. Виконавчий напис вчинено по невірним розрахункам заборгованості та оскаржуваний виконавчий напис вчинений на не передбаченому законодавством борговому документів - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. Вказаний виконавчий напис позивач вважає таким, що не підлягає виконанню, з підстав викладених в позовній заяві. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого документу - на підставі виконавчого напису № 383, виданого 13 лютого 2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою Владиславом Юрійовичем про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 949,19 гривень. Одночасно витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Київської області Мажуги Владислава Юрійовича належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису № 383 від 13 лютого 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СІТІ Фінанс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 949,19 гривень. 03 серпня 2020 року на виконання вимог ухвали суду від 08 травня 2020 року приватним нотаріусом Мажугою В.Ю. надіслано завірені копії виконавчого напису від 13 лютого 2020 року за реєстровим № 383 та матеріали справи. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, дослідивши наявні докази приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2016 року між ПАТ «Банк ТРАСТ» та [PERSON] підписано заяву-опитувальник про надання кредиту на споживчі цілі, відповідно до якої останній отримав кредитні кошти в розмірі 7 160,00 гривень строком на 36 місяців. 04 червня 2019 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» було укладено договір № БТ-ПВ-01 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» набув право вимоги за кредитним договором R011.001-TEK.0065762 від 14 березня 2016 року. 06 червня 2019 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» було надіслано на адресу позивача повідомлення про відступлення права вимоги та необхідністю сплатити борг в розмірі 35 449,19 гривень. 13 лютого 2020 року приватним нотаріусом КМНО Мажурою В.Ю. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 383про звернення стягнення з [PERSON] за кредитним договором R011.001-TEK.0065762 від 14 березня 2016 року, укладеним з ПАТ Банк «ТРАСТ», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами БТ-ПВ-01 від 04 червня 2019 року є ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором R011.001-ТЕК.0065762 від 14 березня 2016 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 04 червня 2019 року по 30 січня 2020 року. Сума заборгованості складає 35 449,19 гривень в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5 803,60 гривень; прострочена заборгованість за комісією становить 7 798,56 гривень; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 879,54 гривень; строкова заборгованість за штрафами і пенею становить 20 967,49 гривень. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача, складає 35 949,19 грн та включає плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 500,00 грн, що стягнута із стягувача. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нормою ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за поданими стягувачем документами, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. На підтвердження заявлених вимог позивач посилається на те, що виконавчий напис вчинений за відсутності документів, на підставі яких могла виникнути заборгованість. Суд приймає до уваги наведені позивачем доводи, оскільки вони підтверджуються наступними доказами. Так, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що у матеріалах справи відсутні будь - які відомості щодо заборгованості [PERSON] , а саме виписки по рахунку боржника, детального розрахунку заборгованості та інших доказів які б підвереджували наявну заборгованість. Із наданої копії заяви про вчинення виконавчого напису вбачається, що представником ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» окрім вище вказаної заяви було надано також кредитний договір № R011.001-ТЕК.0065762 від 14 березня 2016 року, засвідчена стягувачом виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, дана виписки з особового рахунку не є первісним бухгалтерським документом та підписана представником фінансової компанії. Крім цього, серед копій документів, які були надані позивачем до позовної заяви відсутні документи на підтвердження вручення боржнику письмової вимоги (повідомлення). Так, ні приватний нотаріус, ні представник відповідача не надали жодного доказу, який би спростовував вказані обставини в позовній заяві та вказували на те, що вчинення виконавчого напису відбулось в рамках чинного законодавства. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі 910/13233/17 від 29.01.2019. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином убачається, що в порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору № R011.001-ТЕК.0065762 від 14 березня 2016 року, який нотаріально не посвідчувався. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, так як на час вчинення спірного виконавчого напису був відсутній факт безспірності суми заборгованості за кредитним договором, вимогу про усунення порушень виконання зобов`язань позивач не отримував, а сам виконавчий напис вчинений щодо договору, який нотаріально не посвідчувався. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). З огляду на викладене, з відповідача ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в дохід держави розмірі 840,80 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 гривень. Понесені витрати підтверджуються договором № 21-04-20/1 про надання правничої допомоги укладеним між [PERSON] та [PERSON] , додатковою угодою №1 до Договору № 21-04-20/1 про надання правничої допомоги від 21 квітня 2020 року. рахунком № 21-04-20/1 від 21 квітня 2020 року та квитанцією №ПН68322С1 від 21 квітня 2020 року. На підставі вище викладеного, з відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 гривень.

Outcome: approved