Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ТОВ «Авто Просто», третя особа: ТОВ «АТ Сервіс», в якому просив визнати визнати недійсним договір № 725124 від 09.08.2017 року, укладений між ним та ТОВ «Авто Просто», стягнути з відповідача суму в розмірі 16068,76 грн., сплачену на виконання вказаного договору. В жовтні 2018 року позивач доповнив та змінив позовні вимоги та просив суд визнати недійсним договір № 725124 від 09.08.2017 року, укладений між ним та відповідачем ТОВ «Авто Просто», визнати недійсним договір доручення № 725124 від 09.08.2017 року, укладений між ним та відповідачем ТОВ «АТ Сервіс», а також стягнути з відповідача ТОВ «Авто Просто» сплачені кошти в сумі 4338,16 грн. та стягнути з відповідача ТОВ «АТ Сервіс» сплачені кошти в сумі 11730,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.08.2017 року між ним та ТОВ «Авто Просто» був укладений договір за № 725124 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групах через систему «Авто Так», та Додатки № 1 та № 2 до цього договору. Метою укладення договору було отримання автомобіля Cherry Tiggo. Також, на підставі договору-доручення № 725124 від 09.08.2018 року, укладеного між ним та ТОВ «АТ Сервіс» був укладений договір доручення за № 731352, предметом якого є зобов»язання сплатити повіреним («АТ Сервіс») винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 11730,60 гривень за рахунок довірителя (позивача), - позивачем 0908.2017 року на рахунок ТОВ «АТ Сервіс» було сплачено кошти в сумі 11730,60 гривень. Позивач [PERSON], після підписання договору та ретельного вивчення, - зрозумів, що має місце обман, оскільки, платіж на суму 11730,60 гривень є винагородою за надання послуг з адміністрування та поверненню не підлягає. Крім того, відповідач зобов»язався передати автомобіль по договору на третій день після сплати рахунку, однак, автомобіль на обумовлену дату позивачу передано не було. Звернувшись до фахівця в галузі права, позивачу стало відомо, що вказані договори укладені з порушенням діючого закону, а тому наявні підстави для визнання їх недійсними та повернення коштів. З метою захисту своїх прав, позивач звернувся до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав. Одночасно просив стягнути з відповідачів судові витрати, пов»язані з отриманням правової допомоги. Представник відповідача ТОВ «Авто Просто» в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтовував, зокрема, тим, що 19.01.2012 року ТОВ «Авто Просто» зареєстровано як фінансова установа з видачею Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, а 15.01.2013 року ТОВ «Авто Просто» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 198421 від 15.01.2013 року. Тобто відповідачу державою в особі спеціального уповноваженого органу надано офіційний дозвіл на здійснення такого виду діяльності та надання таких послуг. Крім того, Постановою Кабінетом Міністрів України за № 913 від 07.12.2016 р. було затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Договір укладено у повній відповідності до зазначених ліцензійних умов. Типовий договір, який укладений з позивачем було перевірено на його відповідність ліцензійним умовам Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що в поєднанні з отриманою ліцензією гарантує законність такого Договору, його повну відповідність законодавству України та відсутність порушень умовами договору прав споживачів. Наведене виключає можливість визнання договору недійсним, зокрема, з підстав передбачених ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів. Крім того, укладений договір з додатками підписаний позивачем, засвідчено про його ознайомлення з усіма умовами та змістом, засвідчено про отримання інформації про сутність фінансової послуги (п. 19.2 ст. 19, п. 19.3 ст.19 договору). Опис послуг у договорі приведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов договору, що свідчить про доведеність до позивача вичерпної інформації про надані послуги. У визначений договором (п.12.1.5 ст.12) 14-денний строк позивач не повідомив про розірвання договору, а отже позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст договору та додатків. Також, у відзиві зазначено, що відповідач лише використовує поточну ціну автомобіля для розрахунку щомісячних внесків за договором, а передати автомобіль зобов»язується постачальник, що також спростовує твердження позивача. Представник відповідача ТОВ «АТ Сервіс» в судове засідання не з»явився. Суду подав письмовий відзив на позовну заяву, заперечуючи проти задоволення позову. У відзиві вказано, що у договорі про надання послуг з адміністрування сторони погодили обов»язок позивача сплатити винагороду за послуги та визначили розмір такої винагороди. Крім того, був укладений договір доручення. Позивачем розмір винагороди був сплачений. Відповідачами не отримано кошти без достатніх правових підстав. Позивача було включено до групи № 1271 під порядковим номером 94. Позивачем на підтвердження заявлених вимог не зазначено жодної підстави для визнання недійсним договору доручення. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.08.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Авто Просто» укладено Договір № 725124 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єктивних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак (а.с.11-16). Відповідно до ч. 1ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. В цивільному праві, при укладенні такого договору, слід мати на увазі, що продається не сам результат, а дії, які до нього призвели. Поняття фінансової послуги наведено в п. 5 ч. 1ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з яким, це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Відповідно до ст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна із його сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалась невірно під впливом хибних відомостей про істотні обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел в діях однією із сторін правочину. Наявність такого умислу, а також сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Позиція сторони позивача про наявність умислу з боку відповідача, а також сам факт обману не просто недоведена, її вцілому слід визнати необґрунтованою. За мотивами позову, обман мав місце в тій частині, що відповідач не є продавцем автомобіля, а є лише посередником. Він став учасником групи. Ціна на автомобіль не є сталою та може змінюватись. Автомобіль позивачем після спливу трьох днів не отримано. В статті 1 спірного договору, ТОВ «Авто Просто» є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах АвтоТак. Товариство забезпечує придбання автомобіля за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до Внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених договором про адміністрування. Одним з обов'язків фінансової установи, про який йдеться в ст. 2 договору, є придбання автомобіля з подальшою передачею його у власність учаснику групи. Крім того, що поняття «групи» наведено в договорі, під яким слід розуміти наперед визначену товариством кількість учасників, періодичні платежі яких об'єднуються для придбання автомобіля кожному учаснику, який належним чином виконує свої зобов'язання, сама назва договору свідчить про те, що після його підписання позивач стане учасником групи. Очевидно, що такої обставини не міг не розуміти позивач під час підписання договору. Відповідно до визначення термінів, які наведено в договорі, поточна ціна автомобіля - це ціна, яка встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором. Поточна ціна автомобіля може змінюватись протягом строку дії договору, що відповідно зумовлює зміну грошового розміру періодичних платежів та винагороди Товариству. Механізм надання права на отримання автомобіля визначено в ст. 6 договору, і право на його першочергове отримання має учасник, який набрав найбільшу кількість балів відповідно до даних, повідомлених банківськими установами, через які учасником сплачуються внески. Відповідно до квитанції від 09.08.2017 року грошові кошти в розмірі 11730,60 грн., який погоджено сторонами в додатку 1 до договору, перераховані позивачем не на рахунок відповідача ТОВ «Авто Просто», а на рахунок ТОВ «АТ Сервіс». Згідно договору доручення № 725124 від 09.08.2017 року, саме оплата винагороди, а не авансовий внесок є призначенням цього платежу, про що йдеться в квитанції, а тому не позивач сплатив винагороду, а за його дорученням такі дії повинен був здійснити повірений. Відповідно до п. 19.2 та п. 19.3 статті 19 Розділу ІІ договору, підписанням цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Учасник підтверджує, що ТОВ «Авто Просто» надало інформацію про суті фінансової послуги, що пропонується за цим договором із зазначенням вартості цієї послуги для учасника групи, повідомило про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги за договором, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, повідомлено про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань що виникають у процесі надання фінансової послуги, повідомлено Реквізити Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів. Крім цього, згідно довідки про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами, своїм підписом позивач засвідчив та підтвердив , що ознайомлений із внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ «Авто Просто». Терміни, визначення, умови Внутрішніх правил йому зрозумілі. Також, як зазначено в самому договорі, учасник заявляє, що уважно прочитав та зрозумів умови договору та додатків до нього, його умови для нього зрозумілі та він вважає їх справедливим по відношенню до себе. Таким чином, беручи до уваги той факт, що з умовами договору позивач погодився та визнав їх справедливим по відношенню до себе, про що особисто поставив свій підпис, немає підстав вважати такий договір укладеним під впливом обману, а отже, відсутні підстави для визнання його недійсним. З огляду на викладене, саме з такими умовами погодився позивач, про що особисто поставив свій підпис. Саме такі умови для нього були зрозумілими, з ними він ознайомився та вважав прийнятними для себе. В такому випадку, логічним вбачається висновок про відсутність в діях відповідача обману. Також, не може залишитись поза увагою той факт, що положення договору, а саме п.12.1.5 ст.12 Розділу ІІ, яке наділяє учасника правом односторонньо відмовитись від договору протягом 14 днів з дня його підписання з подальшим поверненням йому всіх сплачених коштів. Не реалізація цього права зі сторони позивача, а скоріш навпаки, виконання зобов'язань протягом двох місяців з дня підписання, підтверджує правильність висновків суду про відсутність обману з боку відповідача і, на думку суду, як до підписання договору, так і після, про всі його істотні умови позивач був обізнаний та з ними погоджувався, і такий правочин на підставі ч. 1ст. 230 ЦК України не може бути визнаний недійсним. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що одна з основних засад цивільного законодавства, яка визначена п. 3 ст. 3 ЦК України - це свобода договору, як різновиду правочинів, правовий зміст якої розкривається в ст.ст. 6, 203, 626, 627 ЦК України, і яка полягає у вільному волевиявленню учасника правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст.642, 643 ЦК України. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України, вбачається, що така свобода полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору, які ґрунтуються на вільному волевиявленню його учасників. Головне правило, що діє у сфері застосування принципу свободи договору, є встановлене у ст. 6 ЦК України, яким визначається співвідношення актів цивільного законодавства і договору. Згідно із цією статтею запроваджується загальний підхід про можливість сторін договору відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Закріплюючи принцип свободи договору, законодавець наділяє його учасників вільно обирати спосіб задоволення своїх потреб. Саме придбання автомобіля в групі було способом задоволення потреб позивача, що актами цивільного законодавства не заборонено, а отже, виключає можливість визнання такого договору недійсним. Що стосується мотивів позову про несправедливі умови договору як підстави для визнання його недійсним, їх також слід визнати необґрунтованими. Так, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. На основі аналізу цієї статті, ВСУ, під час розгляду цивільної справи № 6-40цс13, у постанові від 11.09.2013р., висловив правову позицію про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін;по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Перш за все, слід зазначити, що позивач невірно тлумачить правовий наслідок укладеного ним договору. Дійсно, ним є придбання автомобіля, - проте, не в розстрочку, а - у групі. Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. За правилами п.11-1 ч.1ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання пинків фінансових послуг» фінансовими вважають також послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Впреамбулі цього закону вказано, що він встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Метою прийняття цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. На виконання вимог п. 4 Прикінцевих положень «Закону України від 02.06.2011р. № 3462-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», а також з метою забезпечення державного регулювання та нагляду за діяльністю з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, розпорядженням Національної комісії від 09.10.2012р. затверджено «Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах». Відповідно до визначення термінів, які наведені в цих Ліцензійних умовах, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Ліцензіат в свою чергу, це фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі рішення Національної комісії від 15.09.2015 р. № 2239, відповідач ТОВ «Авто Просто» отримало ліцензію, яка засвідчує його право проводити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Під час здійснення своєї діяльності та протягом строку дії ліцензій, про що йдеться в п. 5.1 Ліцензійних умов, ліцензіат зобов'язаний дотримуватися вимог Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг», «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержавних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», «Про захист прав споживачів», інших нормативно-правових актів у сфері регулювання ринків фінансових послуг, у тому числі цих Ліцензійних умов, та внутрішніх правил. Порядок надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах визначено Розділом VI Ліцензійних умов. Як зазначено в п. 6.1 Розділу VI Ліцензійних умов, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах передбачає, зокрема, отримання ліцензіатом періодичних платежів та винагороди відповідно до умов договорів про адміністрування. Періодичним платежем, відповідно до умов договору є грошові кошти, що періодично (щомісячно) вносяться учасником групи на окремий поточний рахунок товариства в банку для сплати поточної ціни автомобіля та використовуються для формування фонду групи відповідно до умов договору про адміністрування та внутрішніх правил. Розмір періодичних платежів визначається Товариством шляхом ділення поточної ціни автомобіля на загальну кількість періодичних платежів. Аналогічне за змістом визначення поняття періодичний платіж міститься також в п.1.2 Розділу І Ліцензійних умов. Разом з тим, відповідно до вимог п. 6.7 Розділу VI Ліцензійних умов, договір про адміністрування має відповідати вимогамстатті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів» та іншим нормативно-правовим актам у сфері регулювання ринків фінансових послуг, а також обов'язково містити, зокрема, поточну ціну товару, умови та порядок її зміни. Відповідно до змісту п.п. 6.2, 6.28 Розділу VI Ліцензійних умов, право ліцензіата на зміну розміру періодичного платежу та винагороди виникає виключно у випадку зміни поточної ціни на товар. Будь-яких інших підстав для зміни розміру періодичного платежу та винагороди ліцензійні умови не передбачають. Виходячи з аналізу законодавства, підстави для зміни розміру періодичного платежу є вичерпними, вони прямо передбачені в Ліцензійних умовах і самостійно визначатись ліцензіатом не можуть. Лише ті підстави, які передбачені в Ліцензійних умовах можуть бути включені до умов договору. Функціонування системи адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів у групах АвтоТак закріплено в Розділі ІІ договору. Відповідно до п. 2.2 ст. 2 цього Розділу договору, у разі зміни поточної ціни автомобіля Товариство може змінювати розмір періодичних платежів та винагороди, які мають вноситись учасниками групи. Хибною є думка позивача про те, що механізм надання права на отримання автомобіля, є несправедливою умовою. За правилами ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 905 ЦК України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Згідно із п. 6.7 Розділу VI Ліцензійних умов, в договорі про адміністрування також має бути зазначений строк його дії. В ст. 5 Розділу І договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань. Пунктом 5.2 ст.5 Розділу ІІ договору передбачено, що учасник може одержати право на отримання автомобіля, починаючи з першого розподілу товару. Максимальний строк набуття права на отримання автомобіля відповідає строку існування групи, до якої включено учасника групи. Оскільки придбання товару у групах здійснюється за рахунок об'єднаних грошових коштів учасників групи, не може вважатись несправедливою умова про можливість отримання автомобіля в останній місяць існування групи. Фонд групи складається з періодичних платежів його учасників, які відповідно до п. 4.1 ст. 4 Розділу ІІ договору об'єднуються фінансовою установою для придбання автомобіля для учасників у постачальника та для виконання зобов'язань з повернення періодичних платежів за достроково розірваними договорами. Механізм отримання права власності на автомобіль є особливістю такого роду договорів, з чим позивач погодилась. Отже, саме фінансова активність учасника групи забезпечить набуття ним права на автомобіль в найкоротші терміни. Зазначення в договорі конкретного строку передачі такого права, само-по-собі є неможливим, оскільки, надходження коштів на рахунок фонду групи, за які відбувається придбання автомобіля, залежить виключно від фінансової активності всіх учасників. Така умова не може бути названою несправедливою навіть з тих підстав, що у групі завжди буде учасник, який за умови належного виконання взятих на себе зобов'язань, отримає автомобіль останнім, і заздалегідь, такого учасника визначити неможливо. Крім цього, не може бути визнана несправедливою умова про право відповідача в односторонньому порядку змінити обраний автомобіль, оскільки правові наслідки такої заміни позивачем розтлумачені невірно. Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Розділу ІІ, право односторонньої заміни наділений відповідач лише у випадку, коли постачальник здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти обраний учасником автомобіль. За правилами п. 9.2 ст.9 Розділу ІІ, якщо поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля більш ніж на 10 % перевищує останню відому поточну ціну автомобіля, зазначеного в додатку № 1 до договору, учасники, які ще не одержали автомобіль, сплачуватимуть кожен наступний періодичний платіж разом із щомісячною винагородою у розмірі у відсотках, який збільшиться на різницю в ціні зазначених марок та/або моделей автомобілів, поділену на загальну кількість несплачених періодичних платежів разом із щомісячною винагородою відповідно до графіка внесків учасника. При цьому, як зазначено в п. 9.3.3, така різниця розраховується одноразово. Тобто, новий розрахунок за умовами договору проводиться не на основі нової ціни товару, а лише з врахуванням різниці нового та старого автомобіля, яка визначається одноразово та ділиться на загальну кількість несплачених періодичних платежів разом із щомісячною винагородою. Більше того, право односторонньої заміни автомобіля у відповідача може виникнути лише з непередбачуваних, особливих обставин, які не залежать від його волі. По суті, такі дії спрямовані на належне виконання взятих на себе зобов'язань, і умови договору про заміну товару в момент настання непередбачуваних обставин не можуть вважатись несправедливими. Що ж стосується умов договору про порядок його розірвання, зокрема, як наголошує позивач, п. 12.1.1 п. 12.1 ст. 12. Розділу ІІ, їх також не можна назвати несправедливими. Відповідно до вимог ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. За правилами цих положень договору, у разі дострокового розірвання договору на підставі заяви учасника, останньому повертаються лише періодичні платежі, сплачені за договором, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі 2 періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Максимальний строк повернення періодичних платежів не може перевищувати двох років з дня отримання заяви про дострокове розірвання. Основою для розрахунку відступного в даному випадку є лише періодичні платежі. Всі інші платежі, які здійснено протягом останніх двох місяців підлягають поверненню. Відповідно до п. 6.22 Розділу VI Ліцензійних умов, при достроковому розірванні договору про адміністрування з учасником групи, який не отримав товар (крім односторонньої відмови учасника групи від договору про адміністрування або заміни учасника групи, який вибув, новим учасником групи), ліцензіат повинен повернути учаснику групи суму періодичних платежів, здійснених учасником групи, у строки, порядку та на умовах, визначених договором та цими Ліцензійними умовами. Максимальний строк повернення зазначеної суми не може перевищувати двох років з дати отримання ліцензіатом заяви учасника групи про дострокове розірвання договору, а у разі, коли дата закриття групи настає раніше ніж через два роки з дати отримання ліцензіатом заяви учасника групи про дострокове розірвання договору, - не пізніше двох місяців з дати закриття групи. Виходячи з протилежного, ознакою справедливої умови договору є те, що така умова не порушує принципу добросовісності. В процесі здійснення своїх цивільних прав, не лише продавець (виконавець, виробник, тощо) повинен діяти добросовісно по відношенню до споживача, а й споживач повинен дотримуватись цього принципу по відношенню до другого учасника договору - п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України. Закон, будучи на стороні споживача як більш слабкої ланки договірних правовідносин, наділяє його правом за власною ініціативою достроково розірвати укладений договір, протее, в такому випадку, споживач не звільнений від обов'язку добросовісно користуватись своїми правами. Після укладення договору у відповідача виникає ряд обов'язків, серед яких формування групи, укладення договору з постачальником, проведення розподілу товару, придбання цього товару, організація передачі його у власність таін. Виконуючи такі обов'язки, відповідач одночасно зобов'язаний розірвати договір на вимогу учасника. Очевидно, умова договору про право отримати відступне в якості компенсації за виконану роботу, яка в кінцевому не принесла бажаного результату, не може вважатись несправедливою. Враховуючи особливість такого роду договору, а саме те, що за рахунок кожного учасника групи формується її фонд, за кошти якого придбаваються автомобілі, одностороннє розірвання договору безперечно ставить під ризик належне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань перед іншими учасниками групи. Право отримати компенсацію за такий ризик буде відповідати вимогам закону та не буде порушенням прав споживача. Як зазначено в п. 12.1.3, право на отримання відступного не є безумовним, а виникає у відповідача лише у випадку простої, необґрунтованої відмови від договору. Якщо така відмова обумовлена непередбаченими обставинами, зокрема інвалідність учасника або смерть його подружжя, право на отримання відступного у відповідача не виникає. Очевидно, якщо учасник договору відмовляється від нього не обґрунтовано, що є його правом, отримання відповідачем компенсації за таку відмову у вигляді відступного не буде порушенням принципу справедливості. На спростування твердження позивача про здійснення відповідачем ТОВ «Авто Просто» нечесної підприємницької практики, яка являє собою пірамідальну схему, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 03.09.2014 року при розгляді справи № 6-98цс14, зокрема, на те, що надання установою послуг з адміністрування активів, створених за рахунок залучених періодичних внесків учасників групи з метою об'єднання їхніх коштів і спрямованих на почергове придбання кожним із них певних товарів, що обумовлені в договорі, є правомірною діяльністю з надання фінансових послуг (за умови отримання ліцензії), яка передбаченастаттею 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», а не нечесною підприємницькою практикою в розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», наслідком якої є визнання угоди недійсною. Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно із п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. Суд звертає увагу на те, що відповідач ТОВ «Авто Просто», відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40, було зареєстровано у державному реєстрі фінансових установ, згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг. Укладена угода між сторонами в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Враховуючи вищенаведені обставини, беручи до уваги те, що позивачем не доведено фактів порушення його прав, як споживача послуг, несправедливості умов договору та введення його в оману зі сторонни відповідачів, а з матеріалів справи не вбачається наявності в оспорюваних договорах умов, що є несправедливими щодо позивача та не доведено наявності у діях відповідачів ознак нечесної підприємницької практики, або будь-яких інших порушень нормативно-правових актів чи законодавства України, суд вважає, що підстав для визнання укладених договорів недійсними та стягнення коштів немає, а тому позов є необґрунтований та безпідставний, в зв»язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Враховуючи те, що позовну заяву позивача, який був звільнений від сплати судового збору, слід залишити без задоволення, судові витрати у виді судового збору, слід віднести на рахунок держави, а в частині судових витрат пов»язаних з отриманням правової допомоги - слід залишити за позивачем. На підставі наведенного та

Outcome: dismissed