Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

25 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 11 квітня 2019 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. 10 жовтня 2017 року під час перебування у даному шлюбі з відповідачем на підставі договору SAMDNWFD00717228637001 було відкрито банківський рахунок № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк» і передано для розміщення на депозитному вкладі їх сумісні грошові кошти в первинній сумі 55 219,04 гривень, з нарахуванням процентів за ставкою 14,5% річних. Як їй відомо, договір пролонгований до 10 жовтня 2018 року і загальна сума депозитного вкладу становить приблизно 85 000,00 гривень. Вважає, що грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк» належать їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Шлюбного договору між ними не було укладено, жодної домовленості щодо частки майна подружжя між ними не існує. Незважаючи на її неодноразові звернення до відповідача з приводу поділу майна, а саме банківського вкладу, останній їх ігнорує і не бажає вирішувати це питання. Тому за захистом своїх прав вона змушена звернутися до суду. Окрім того, одночасно з позовом позивачка [PERSON] звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частку грошових коштів, а саме приблизно на 42 500,00 гривень, що знаходяться на банківському рахунку № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно договору банківського вкладу (депозиту) SAMDNWFD00717228637001 від 10 жовтня 2017 року. 27 вересня 2018 року ухвалою суду у заяві про забезпечення позову відмовлено, оскільки позивачем не надано підтверджень, що відповідач має намір зняти грошові кошти з депозитного рахунку. 08 жовтня 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони на користування грошовими коштами та арешт грошових коштів, а саме приблизно на 85 000, 00 гривень, що знаходяться на банківському рахунку № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно договору банківського вкладу (депозиту) SAMDNWFD00717228637001 від 10 жовтня 2017 року. 10 жовтня 2018 року ухвалою суду заява про забезпечення позову задоволена. 18 жовтня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву. 06 листопада 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзові відповідач [PERSON] просить суд відмовити у позовних вимогах повністю, посилаючись на те, що 10 жовтня 2018 року за рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу № 212/6236/18 шлюб між ним та позивачем [PERSON] розірвано. Даним рішенням встановлено факт припинення шлюбних відносин з літа 2017 року. Він у періоди: з 28.05.2017 по 18.09.2017, 14.11.2017 по 13.03.2018, з 27.03.2018 по 13.06.2018 та з 16.06.2018 по 08.09.2018 знаходився у Польщі де працював на FUH JAR-POL мийником обладнання. Зароблені грошові кошти він поклав на депозитний рахунок SAMDNWFD0072098738301. Таким чином вказані грошові кошти можуть бути визнані судом особистою приватною власністю. 21 листопада 2018 року ухвалою суду підготовчий розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників процесу. 04 грудня 2018 року позивач [PERSON] надала до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області уточнену позовну заяву, в якій зазначила, що знайшла копію довіреності від 10 жовтня 2017 року № deperl 2017101011010890978, яку оформив та видав ПАТ КБ «ПриватБанк» від імені [PERSON] . Відповідно до зазначеної довіреності вона мала право «…распоряжаться в части полного доступа… вкладами SAMDNWFD00717228637001 от 10.01.2017 (счет № [NUMBER]) и вкладом SAMDNWFD0071728637000 от 10.01.2017 (счет № [NUMBER] ) в ПриватБанке…». Також, відповідач у відзиві зазначив, що під час шлюбу він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» ще один (3-й) депозитний договір за №SAMDNWFD0072098738301. Тому, просить визнати спільним сумісним майном подружжя та право власності на Ѕ частину банківських вкладів, а саме на: грошові кошти банківського строкового вкладу, що знаходиться (знаходився) на особистому рахунку [PERSON] № [NUMBER] , відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк» 10.10.2017, згідно договору SAMDNWFD00717228637001; грошові кошти банківського строкового вкладу, що знаходиться (знаходився) на особистому рахунку [PERSON] № [NUMBER] , відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк» 10.10.2017, згідно договору SAMDNWFD00717228637001; грошові кошти банківського строкового вкладу, що знаходиться (знаходився) на особистому рахунку [PERSON] , відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно договору SAMDNWFD0072098738301. 20 грудня 2018 року позивач [PERSON] надала до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила визнати спільним сумісним майном подружжя та право власності на Ѕ частину банківських вкладів, а саме на: грошові кошти банківського строкового вкладу, що знаходиться (знаходився) на особистому рахунку [PERSON] № [NUMBER] , відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк» 10.10.2017, згідно договору SAMDNWFD00717228637001; грошові кошти банківського строкового вкладу, що знаходиться (знаходився) на особистому рахунку [PERSON] № [NUMBER] , відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк» 10.10.2017, згідно договору SAMDNWFD0071728637000; грошові кошти банківського строкового вкладу, що знаходиться (знаходився) на особистому рахунку [PERSON] , відкритому у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно договору SAMDNWFD0072098738301. 20 грудня 2018 року року ухвалою суду задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. 21 лютого 2019 року ухвалою суду підготовчий розгляд справи закінчено, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін. 19 квітня 2019 року ухвалою суду розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Пшиченко Ю.В.. 19 червня 2019 року позивач [PERSON] надала до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області уточнену позовну заяву, в якій зазначила, що після ознайомлення з витребуваними доказами, вона змінює свої позовні вимоги та просить визнати грошові кошти в загальній сумі 85 219 грн. 08 коп., які були покладені 10 жовтня 2017 року та 16 березня 2018 року відповідачем [PERSON] на депозитний рахунок № [NUMBER] , відкритий в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Приватбанк» 10.10.2017 року згідно договору SAMDNWFD0071728637001 та відсотки за цим договором на загальну суму 8 784 грн. 01 коп., отримані відповідачем [PERSON] за період з 11 листопада 2017 року по 14 жовтня 2018 року включно на картку № [NUMBER] по депозитному договору SAMDNWFD0072098738301, спільним сумісним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON] . У позових вимогах просила поділити спільне майно подружжя, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини банківського строкового вкладу, що знаходився в період з 10.10.2017 року по 14.10.2018 року на особистому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я відповідача - [PERSON] , згідно договору SAMDNWFD0071728637001 від 10.10.2017 року в Акціонерному товаристві Комерційний банк "Приватбанк», а саме: 42 609 грн. 54 коп. та 4 392 грн. 00 коп. 25 червня 2019 року у судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Пшиченко Ю.В. позовні вимоги уточненої позовної заяви від 19.06.2019 року підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ткаченко О.П. у судовому засіданні 25 червня 2019 року, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у позові в повному обсязі пояснивши, що відповідач [PERSON] грошові кошти, які поклав на депозитний рахунок заробив у Польщі в у періоди: з 28.05.2017 по 18.09.2017, 14.11.2017 по 13.03.2018, з 27.03.2018 по 13.06.2018 та з 16.06.2018 по 08.09.2018, де працював на FUH JAR-POL мийником обладнання. Дані кошти є його особистим майном і не є спільним майном подружжя. 31 липня 2019 року представник відповідача [PERSON] адвокат Ткаченко О.П. надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, ухвалити рішення на підставі наданих письмових доказах. 18 жовтня 2019 року ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката Пшиченко Ю.В., який вважає, що присутність представника відповідача є обов`язковою. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 11 квітня 2009 року зареєстрували шлюб, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний запис № 194, копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] міститься в матеріалах справи. За рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу № 212/6236/18 від 10 жовтня 2018 року шлюб розірвано, що підтверджується копією рішення, яка долучена до матеріалів справи. У банківській виписці ПАТ КБ «Приватбанк» від 11 лютого 2019 року №20.1.0.0.0/7-20190128/3971 зазначено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) відкрито: -депозитний вклад SAMDNWFD00717228637001 (рахунок № [NUMBER] ) відкритий 10 січня 2017 року - початкова сума 55 219,02 гривень, 14 жовтня 2018 року депозит був повернутий у розмірі 85 219,08 гривень на рахунок № [NUMBER] ; -депозитний вклад SAMDNWFD0072098738301 (рахунок № [NUMBER] ) відкритий 16 жовтня 2018 року - початкова сума 70 000,00 гривень; -депозитний вклад SAMDNWFD0071728637000 (рахунок № [NUMBER] ) є рахунком клієнта для витребування коштів пролонгації депозитів. Так, після закінчення терміну дії по договору SAMDNWFD00717228637001, 11.04.2018 року грошові кошти були зараховані на вказаний рахунок. 11.04.2018 року - зараховано кошти 85 219,04 гривень з депозитного вкладу SAMDNWFD00717228637001 (рахунок № [NUMBER]) від 10 січня 2017 року; 13.04.2018 року - 85 219,04 гривень було розміщено на новій термін на рахунок № [NUMBER] . Також, по закінченню нового терміну, грошові кошти 14.10.2018 року у розмірі 85 219,04 гривень знову були розміщені на даному рахунку. З даної суми 16.10.2018 року - 15 219,10 гривень були виплачені у касі та на суму 70 000,00 гривень було відкрито депозит, виписка долучена до матеріалів справи. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У свою чергу приписами ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, ч.1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем позову про визнання спірного майна об`єктом його особистої приватної власності - не подавалось. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, зокрема офіційною випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вищевказані грошові кошти набуті подружжям за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. За таких обставин, враховуючи норми чинного законодавства, яке регламентує спірні правовідносини, а також приписи ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду, грошові кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові від 21 грудня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Так, заперечуючи проти позовних вимог позивача, відповідач посилається на те, що грошові кошти покладені на депозитний вклад є його особистою приватною власністю, так як зароблені ним у Польщі, у той час як позивач участі у вкладенні грошей на депозит не приймала. Однак, з огляду на досліджені у судовому засіданні докази, суд оцінює такі посилання відповідача критично, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження самостійного заробітку відповідачем даних грошових коштів ним суду не надано. Натомість матеріали справи містять довідки про доходи [PERSON] (надані ПАТ «АрселорМітталКривий Ріг», де працює позивач), якою підтверджено отримання позивачем за 2013-2018 роки стабільного доходу, а відтак посилання відповідача на неможливість фінансової участі позивача у вкладені грошових коштів на депозитний вклад є такими, що не відповідають встановленим фактичним обставинам у справі. Станом на 10 жовтня 2017 року, тобто на дату відкриття спірного депозитного рахунку SAMDNWFD00717228637001 сторони знаходились у шлюбі і відносини пов`язані зі шлюбом припинили тільки влітку 2018 року, про що зазначено в рішенні суду (ухвала про виправлення описки по справі №212/6236/18 до рішення Жовтневого районного суду м.Кривогу Рогу Дніпропетровської області від10.10.2018 року) про розірвання шлюбу. У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У свою чергу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оскільки грошові кошти покладені на депозитний вклад сторонами за час шлюбу, а тому вони є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на 1/2 частку цих грошових коштів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved