Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

18 червня 2019 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права приватної власності, в якому просить суд: -визнати за [PERSON] , особистою приватною власністю 1/3 частини двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,4 кв.м., житловою 31,3 кв.м. -В порядку поділу майна визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,4 кв.м., житловою 31,3 кв.м. -В порядку поділу майна визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,4 кв.м., житловою 31,3 кв.м. -Виділити [PERSON] зі спільної сумісної власності наступне майно: картина з кіньми, диван розкладний, шафа-купе, холодильник , газова плита, пральна машина, кухонні меблі (вбудовані), стіл - барна стійка, стільці барні 2 шт., мікрохвильова піч, сейф, телевізор - загальна вартість рухомого майна складає - 34000.00 гривень. -Виділити відповідачу [PERSON] зі спільної сумісної власності наступне майно: диван кутовий, стінка меблева, картини триптих (масло), пилосмок, парова швабра, комод, туалетний столик з дзеркалом, парова праска, праска, дошка для прасування, набір скляного посуду з позолотою, тостер +кавоварка +чайник (3 в 1), набір каструль з чайником, професійна швейна машинка, оверлок, бурштинова картина, штори та тюлі для вікон, підставка для вазонів, прихожа - загальна вартість рухомого майна складає - 34000.00 гривень. В обґрунтування позову вказує, що 17 листопада 2006 року, у відділі РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 2127 було укладено шлюб між ним та [PERSON] , який в подальшому розірвано рішенням Рівненського міського суду від 17 вересня 2013 року. Вказує, що за час шлюбу ними було набуто квартиру за адресою [ADDRESS] , за власні та кредитні кошти. Зазначає, що 22.10.2010 року було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] . Вартість квартири за договором становить 327 100 грн. Для купівлі квартири сторонами було використано власні кошти та кредитні кошти. Договір про іпотечний кредит № 112 від 22.10.2010 року було укладено між [PERSON] та ВАТ "Державний ощадний банк України", а також додатковий договір №1 до нього від 15.11.2011. На забезпечення виконання договору кредиту того ж дня між ним та ВАТ "Державний ощадний банк України" було укладено договір поруки № 112/1 від 22.10.2010, та в подальшому додаткова угода № 1 до нього від 12.10.2011. Відповідно до п.1.2. вищевказаного договору про іпотечний кредит № 112 від 22.10.2010 сума кредиту становить 150 000 грн. Фактично кредит як під час шлюбу, так і після нього він сплачував самостійно, оскільки мав стабільний дохід, адже отримував заробітну плату. Зазначає, під час шлюбу ним було зроблено перепланування квартири, на що отримано відповідний дозвіл та проведено відповідні будівельні та ремонтні роботи. Вказує, що його колишня дружина [PERSON] ніде не працювала та доходів не мала. Вона була зареєстрована як фізична особа підприємець з 13.02.2007 по 17.09.2015, однак доходів від підприємницької діяльності не отримувала. Після розірвання шлюбу жодних коштів на погашення кредиту на квартиру його колишня дружина не сплачувала. Як до розірвання шлюбу, так і після він сплачував щомісячні платежі, відповідач жодних платежів на погашення кредиту не сплачувала. Після розірвання шлюбу ним було сплачено 136092,37 грн. основного боргу, відсотків та пені, що підтверджується відповідними квитанціями. Крім того, вказує, що за період шлюбу ними було набуте інше рухоме майно, яке він просить суд поділити відповідно до прохальної частини позову. В судовому засідання позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Сторона позивача пояснила суду, що після розірвання шлюбу колишня дружина кредит не сплачувала. Кредит за квартиру в розмірі 95052.45 гривень сплатив позивач, що підтверджується квитанціями. Отже, фактично позивач оплатив за власні кошти 1/3 частки квартири, і ця частка повинна належати йому на праві особистої приватної власності. А решта 2/3 частки квартири має належати подружжю в рівних частинах. В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги позову не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Відповідач суду пояснила, що в них з позивачем була домовленість щодо поділу квартири між сторонами шляхом її обміну, або ж вона мала викупити частку позивача. Після розірвання шлюбу вона надавала позивачу кошти на оплату кредиту. А також стороною відповідача заявлене клопотання застосувати до вимог позивача позовну давність. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши представлені у справі докази, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 листопада 2006 року, у відділі РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 2127 було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який в подальшому розірвано рішенням Рівненського міського суду від 17 вересня 2013 року. Сторони в судовому засіданні визнали, що перебуваючи в шлюбі ними за 327100.00 гривень була придбана квартира за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:2847 від 22.10.2010 року, зареєстрований, приватним нотаріусом Піддубною Л.П., на власника [PERSON] . 22.10.2010 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір про іпотечний кредит № 112, відповідно до якого було надано 150000.00грн. терміном на 95 місяців на придбання двокімнатної квартири, загальною площею 44,4 кв.м. житловою 31,3 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Останній платіж по вищевказаному іпотечному договору повинен був бути здійснений не пізніше 21.09.2018р.? 22.10.2010 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір поруки по зобов`язаннях [PERSON] за договором про іпотечний кредит від 22.10.2010р. № 112. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання, що вона знає сторін близько 32 років. Вказує, що в 2010 році сторони купили квартиру, проживши два роки разом, [PERSON] пішов з сімї до іншої жінки. Зазначає, що між ними була домовленість що чоловік буде оплачувати кошти банку. Після розірвання шлюбу між ними [PERSON] давала кошти на погашення кредиту, однак яку суму їй невідомо. Крім того вказувала, що на оплату першого внеску на квартиру сторони позичали в неї кошти. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] спілкувались. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання, що сторін вона знає більше 10 років. Вказує, що сторони жили нормально, вона ніколи не бачила, щоб вони сварились, однак в 2013 році вони розлучились. Вказує, що у шлюбі ними була придбана квартири, на квартиру взяли кредит у банку. Після розірвання шлюбу [PERSON] давала чоловіку кошти на погашення кредиту. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання, що вона є донькою позивача. Відповідач не мала доходу, як до так і після розірвання шлюбу кредит виплачував позивач. У вересні 2016 році у позивача стався інсульт. Квартиру завжди вважав своєю, в нього були ключі. Після проходження реабілітації мав вернутися в квартиру, однак через дії відповідача в квартиру не міг попасти, викликали поліцію. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду показання, що її відомо, що десь в 2010-2011 році сторони взяли кредит на придбання квартири. Вказує, що кошти на погашення кредиту сплачував [PERSON] . Зазначає, що літом 2013 року вона особисто давала позивачу 2 000 гривень на погашення кредиту. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Праву на спільну сумісну власність на квартиру кореспондується боргове зобов`язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання цієї квартири. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України. На підставі викладено, суд приходить до висновку, що частки в квартирі подружжя є рівними, а тому підлягають виділенню по Ѕ позивачу та відповідача. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбані сторонами під час шлюбу речі вказані позивачем в позовній заяві також підлягають поділу, оскільки стороною відповідача не надано доказів що даних речей немає. Заява відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як убачається з матеріалів справи у сторін як у солідарних боржників були зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів отриманих на купівлю квартири. Позивач весь час спірну квартиру вважав спільною власністю, останній платіж по кредиту вніс в грудні 2016 року. Судом встановлено, що позивач мав проблеми зі здоров`ям і, до суду з позовом звернувся в 18.06.2019 року в межах строку позовної давності передбаченого законом. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial