Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного Управління [PERSON] у Черкаській області, [PERSON] сільської ради про визнання права на земельний пай, про виділення земельної ділянки у власність. Позовні вимоги мотивовані тим, що його мати [PERSON] була членом КСП ім. Гончарука з 1952р. по 1985 рік. У 1990 році матір позивача досягла пенсійного віку, перебуваючи членом КСП. 07.12.1995 р. КСП ім. Гончарука отримало Державний акт на право постійног користування землею ЧР № 4-4-19. [PERSON] померла 26.01.1996 р. Незважаючи на те, що остання залишалася членом вказаного КСП, вона відсутня у списках громадян, які мають право на земельну частку (пай) і відповідний сертифікат їй не видавався. Позивач вказує, що він є спадкоємцем за законом після своєї матері. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просить суд поновити строк позовної давності та визнати право на земельну частку (пай) КСП ім. Гончарука у розмірі 3,09 умовних кадастрових гектарів за померлою [PERSON] та визнати право на земельну частку (пай) КСП ім. Гончарука у розмірі 3,09 умовних кадастрових гектарів за [PERSON] як спадкоємцем померлої [PERSON] Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги ли надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Крім того, представник позивача [PERSON] пояснив, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері та, що він фактично прийняв спадщину після її смерті і в тому числі і право на отримання земельної частки (паю) Просили задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради проти задоолення позову в судовому засіданні не заперечував, разом з тим вказав, що сільська рада не здійснювала паювання, відтак не може нести відповідальність за допущені при цьому помилки. Пояснив, що мати позивача [PERSON] дійсно працювала та була членом КСП ім. Гончарука. Зазначив, що матір позивача мала право на земельну частку (пай), проте на той час була така практика, що осіб які померли виключали зі списків, та сертифікатів не видавали, що підтверджується наданим в судовому засіданні списком. Також пояснив, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки він був єдиним спадкоємцем і вступив у фактичне володіння і користування майном померлої. Представник відповідача [PERSON] в Звенигородському районі Черкаської області подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та заперечення проти позову, вказавши що матір позивача не була членом КСП ім. Гончарука та позивачем пропущено строк позовної давності. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у КСП ім. Гончарука з 1952 р. по 1985 рік, що підтверджується довідкою трудового архіву Звенигородського району від 31.10.2016р. за № 383. [PERSON] є матір`ю позивача, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії VII-УР № 0685800. Як вбачається з списку членів КСП ім. Гончарука станом на 21.11.1995 р. під № 32 значилася [PERSON], прізвище якої було потім викреслене. Відповідно до довідки архівного відділу від 24.10.2016 р. № 121/04-03 в архівному фонді КСП ім. Гончарука в книгах протоколів засідань правління та загальних зборів членів колгоспу та КСП за 1986-1993 роки рішення про звільнення з роботи та виключення з членів колгоспу та КСП [PERSON] не виялено. Як вбачається з довідки відділу [PERSON] в Звенигородському районі Черкаської області від 24.10.2016 р. у списках громадян, які мають право на земельну частку (пай) КСП ім. Гончарука та витягах з протоколів загальних зборів КСП про затвердження додаткових списків громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю) прізвище [PERSON] не зазначено. Сертифікат на право на земельну ділянку (пай) на [PERSON] не виготовлявся та відповідно до книг записів реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) на [PERSON] не зареєстровано. КСП ім. Гончарука отримало Державний акт на право постійног користування землею ЧР № 4-4-19 від 07.12.1995р. [PERSON] померла 26.01.1996р., що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 26.03.2014р. серії І-СР №233467. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину від 09.04.2014р. позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги успадкував після смерті оникієнко О. В. права на пайовий фонд майна КСП ім. Гончарука в розмірі 0,2915079%. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 03.11.2016р. № 53 в адмінмежах [PERSON] сільської ради числяться землі запасу 139,7га. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 03.11.2016р. № 54 середній розмір земельного паю по с. Чемериське становить 3,09 га. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року\~визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю». Відповідно до ч. 1\~ст. 1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Враховуючи те, що матір позивача була пенсіонеркою та колишнім членом КСП ім. Гончарука на час паювання, відтак у неї було наявне право на отримання земельної частки (паю). Стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом свого права суд зазначає наступне. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами\~Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом\~ст.6 ЦК УРСР\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за\~ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зст.524\~ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Відповідно до\~ст.548 ЦК УРСР\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала з [PERSON] разом в КСП ім. Гончарука до виходу останньої на пенсію. З членів КСП [PERSON] не виключали. Земельну частку (пай) [PERSON] не отримала, оскільки на час видачі сертифікатів вона померла. Вважає, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай). Також пояснила, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері і на час смерті проживав з нею разом і після її смерті вступив у фактичне володіння та користування майном померлої і фактично прийняв спадщину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працювала з [PERSON] разом в КСП ім. Гончарука з 1961 року і до виходу останньої на пенсію. З членів КСП [PERSON] не виключали. Вважає, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай). Також зазначила, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті матері і на час смерті проживав з нею разом і після її смерті вступив у фактичне володіння та користування майном померлої і фактично прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відтак суд вважає, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері до складу якої увійшло і майнове право на отримання земельної частки (паю). Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Враховуючи наведене та визнання позову відповідачем, суд вважає що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved