Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

09 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача Решетилівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Козельщинська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання особи спадкоємцем четвертої черги спадкування, у якій просить: - встановити факт проживання однією сім`єю її, [PERSON] , та померлого [INFO] [PERSON] , починаючи з 15.11.1988 до дня смерті [PERSON] - [INFO] ; - визнати її, [PERSON] , спадкоємцем четвертої черги спадкування спадкового майна померлого [INFO] [PERSON] відповідно до ст. 1264 ЦК України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу необхідно встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з метою оформлення спадщини після смерті померлого [PERSON] , так як вона не може довести такий факт у позасудовому порядку. Ухвалою суду від 11 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 12 квітня 2021 року. 18 березня 2020 року на адресу суду надійшла з Козельщинської державної нотаріальної контори копія спадкової справи № 284/2020 на майно померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 31-44). Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 12 травня 2021 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Мурашко О.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Пояснили, що [INFO] помер [PERSON] , з яким позивач проживала однією сім`єю та перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю), розташована на території Говтвянської сільської ради Козельщинського району, Полтавської області, а на даний час на території Решетилівської міської об`єднаної територіальної громади, Полтавського району, Полтавської області. Позивач позбавлена на даний час у позасудовому порядку довести факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] . З цих підстав просили суд встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з метою оформлення позивачем права на спадкове майно в нотаріальному порядку. В обґрунтування позовних вимог посилалися на ст. 529-531 ЦК УРСР, ст. 1218, 1216, 1261-1264, 1268, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ч. 2 ст. 3, ст. 74, СК України, позицію ВС у постанові від 17.06.2020 по сп. № 755/18012/16-ц. Ухвалою суду від 22.06.2021 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Семенівського районного відділу ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію про перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] у період з 01.01.1976 по 31.12.2001. 13.07.2021 на адресу суду, на виконання ухвали суду, надійшла відповідь органу ДРАЦ про актові записи про шлюб та розірвання шлюбу [PERSON] . Відповідачем Решетилівською міською радою, що належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, подано заяву про розгляд справи без участі представника, при вирішення спору покладалися на розсуд суду, відзив на позовну заяву надано не було. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, належним чином повідомлене про час та місце судового розгляду у судове засідання представника не забезпечили, причини неявки представника у судове засідання не повідомили, письмових пояснень не надали. Третя особа Козельщинська державна нотаріальна контора, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання представника не забезпечила, через канцелярію суду направила лист про розгляд вказаної справи без участі представника на усіх засіданнях, письмових пояснень не надала . Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення учасників справи та оцінивши покази допитаних у судовому засіданні свідків, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, обґрунтованими нормами права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та задоволенню не підлягають з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [INFO] у селі Говтва Козельщинського району Полтавської області помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.08.2001 Говтвянською сільською радою Козельщинського району Полтавської області (а.с. 11, 36). Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 4,20 в умовних кадастрових гектарах на території Говтвянської сільської ради Козельщинського району Полтавської області (а.с. 12). З 03.05.1990 і до дня смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований в селі Говтва Козельщинського району Полтавської області, з 15.11.1988 і до дня смерті [INFO] проживав разом в незареєстрованому шлюбі та вів спільне господарство з [PERSON] , що підтверджується довідкою виконкому Говтвянської сільської ради Козельщинського району Полтавської області від 15.02.2018 № 58 (а.с. 19, 35). 06 листопада 2020 року [PERSON] звернулася з заявою до Козельщинської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом згідно ст. 1264 ЦК України та перехідних положень до нього після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 15). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2020 державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори Курочкіним О.О. відмовлено [PERSON] у видачі їй свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 4,20 гектари, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Говтвянської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] , на підставі ст. 1264 Цивільного кодексу України 2003 року та п. 5 Прикінцевих та перехідних положень до нього, у зв`язку з: (1) відсутністю документального встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] не менше п`яти років до дня його смерті, як підстави закликання її до спадкування та визнання її спадкоємницею за законом взагалі, та (2) відсутністю судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання її спадкоємницею згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України 2003 року, - як підстава до застосування положень ЦК України 2003 року до відносин, які виникли до набуття ним чинності. (а.с. 14, 43). З постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що на майно померлого [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа 06.11.2020 за № 284/2020 на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, поданої [PERSON] ; згідно інформації, отриманої зі Спадкового реєстру, - заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися; спадкоємців, які прийняли спадщину, передбачених ст. 529-533 ЦК УРСР немає, інших спадкоємців, передбачених ст. 1261-1264 Цивільного кодексу України, немає (а.с. 14, 43). Отже, спір у даній справі виник внаслідок того, що у матеріалах заведеної спадкової справи відсутні документи на підтвердження факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] не менше п`яти років до дня його смерті та відсутні підстави закликання позивачки до спадкування та визнання її спадкоємницею за законом на підставі ст. 1264 ЦК України, а також відсутні підстави для застосування положень ЦК України 2003 року до відносин, які виникли до набуття ним чинності (а.с. 14, 43). У зв`язку зі відсутністю необхідних доказів, які б дозволили ці факти довести у позасудовому порядку, позивач змушена доводити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем в судовому порядку та доведення права на спадкування в четверту чергу на підставі ст. 1264 ЦК України, який набув чинності після дати відкриття спадщини. На підтвердження факту проживання однією сім`єю [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] позивачка надала такі докази: - свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 18.07.1958 (а.с. 52); - атестат № [NUMBER] від 21.08.1975, виданий громадянину [PERSON] про те, що він закінчив професійно-технічне училище за спеціальністю тракториста-машиніста та листок успішності до атестату (а.с. 52); - посвідчення тракториста-машиніста другого класу серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] (а.с. 53); - профспілковий квиток № [NUMBER], виданий на ім`я [PERSON] , 1958 року народження (а.с. 53); - трудову книжку колгоспника № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] (колгосп ім. Леніна) (а.с. 54-55); - трудову книжку № [NUMBER] [PERSON] , 1958 року народження (колгосп Вітчизна ) (а.с. 56-57); - військовий квиток серії [NUMBER] , виданий 23.05.1977 на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с. 58); - фотографії, на яких зображений [PERSON] разом із [PERSON] . У відповідності до відповіді Семенівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кременчуцькому районі Полтавської області від 09.07.2021 № 120/20.26-53, наданої на запит суду, за період з 01.01.1976 по 31.12.2001 в архіві відділу виявлено актовий запис про шлюб № 8 від 21.03.1981 на гр. [PERSON] та [PERSON] , складений виконавчим комітетом Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області, шлюб розірвано на підставі актового запису про розірвання шлюбу № 89 від 30.12.1986, що складений був Семенівським відділом ДРАЦС (а.с. 121). Отже, померлий [PERSON] у період спільного проживання з позивачкою (з 15.11.1988 по 12.08.2001) у іншому зареєстрованому шлюбі не перебував. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] , яких вони знали особисто та їм достеменно відомо про їх проживання однією сім`єю, вели спільний побут, проживали однією сім`єю та перебували у фактичних шлюбних відносинах. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Статтею 548 ЦК УРСР від 18.07.1963 (тут та далі - у редакції, чинній станом на дату смерті спадкодавця) було встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтями 529-531 цього ж кодексу визначено було коло спадкоємців за законом, а саме: При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, ЦК УРСР до спадкоємців за законом не відносив на відміну від ст. 1264 Цивільного кодексу України від 16.01.2003. Статтею 2 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), який набув чинності з 01.01.2004, встановлено, що цей Кодекс встановлює порядок і умови одруження, регулює особисті і майнові відносини, які виникають в сім`ї між подружжям, між батьками і дітьми, між іншими членами сім`ї, відносини, які виникають у зв`язку з усиновленням, опікою та піклуванням, прийняттям дітей на виховання, порядок і умови припинення шлюбу, порядок реєстрації актів громадянського стану. У відповідності до ст. 6 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 (чинного станом на дату відкриття спадщини та протягом періоду спільного проживання позивачки зі спадкодавцем) правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою. Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян. Це правило не стосується вчинених до утворення або відновлення державних органів реєстрації актів громадянського стану релігійних обрядів і одержаних на їх посвідчення документів про народження, укладення шлюбу, розірвання шлюбу і смерть. З 01.01.2004 набули чинності Цивільний кодекс України та Сімейний кодекс України, на положення яких, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалися позивачка та її представник. Так, у відповідності до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини другої та четвертою статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу (ст. 25 СК України). За частиною першою ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ч. 1-2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: ?спільне проживання чоловіка і жінки; ?спільний побут; ?взаємні права і обов`язки. Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: ?наявність спільних витрат; ?спільний бюджет; ?спільне харчування; ?купівля майна для спільного користування; ?участі у витратах на утримання житла, його ремонт; ?надання взаємної допомоги; ?наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; ?інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 січня 2012 року, викладеними у листі «Судова практика щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК (аналог чинної ст. 315 ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: -має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); -мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом), крім того, важливою складовою є відсутність спору про право. Із прийняттям Сімейного кодексу України (далі - СК) законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в ЦК - право на спадщину. Слід звернути увагу, що оскільки СК набрав чинності з 1 січня 2004 р. і зворотної сили не має, то положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. До заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. У відповідності до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 1 ) роз`яснив, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив таке: суди по різному тлумачать пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз`яснення, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , й позивачка стверджує, що вона разом з [PERSON] проживала з 1988 року до дня смерті, тобто до 2001 року, то до спірних правовідносин норми Цивільного кодексу України 2003 року та Сімейного кодексу України не застосовуються. Посилання позивачки та її представника на ч. 2 ст. 3 ст. 74 СК України, ст. 1216, 1218, 1264, 1268 ЦК України є помилковим, оскільки у період, протягом якого вона спільно проживала однією сім`єю з [PERSON] та станом да день відкриття спадщини норми СК України та ЦК України не діяли. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 24.01.2020 у справі № 546/912/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 738/1452/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 163/754/17; від 06 квітня 2020 року у справі № 641/7033/18; від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц; від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 17.06.2021 у справі № 489/5982/17. Посилання позивачки та її представника на висновки Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 № 755/18012/16-ц є безпідставним, оскільки обставини у цій справі не є релевантними з обставинами даної справи. Так, у зазначеній постанові суди робили висновки щодо правовідносин, що виникли у 2008 році (під час дії ЦК України та СК України), тоді як у даній справі правовідносини між позивачкою та померлим існували за її ствердженням з 1988 року й припинилися у 2001 році. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі за безпідставністю. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням того, що у задоволенні позовних вимог позивачці суд відмовляє, судовий збір покладається на позивачку. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed