Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просив: визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] серії та номер 1107-р від 21.08.2013 року; визнати недійсним та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 21.02.2017 року № 19193831 про право власність на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; витребувати у [PERSON] на користь Миколаївської міської ради квартиру [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судовий збір. Мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира належала до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва. Проте, позивачеві стало відомо про те, що [PERSON] набуто право власності на спірну квартиру з порушенням вимог законодавства, а саме на підставі підроблених документів. За фактом заволодіння чужим майном шляхом обману з використанням підроблених документів розпочато досудове слідство. В ході досудового слідства встановлено, що дублікат свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] серії та номер 1107-р від 21.08.2013 року є підробленим та Управлінням майном комунальної власності міської ради не видавалося. Крім того, начальник управління комунального майна міської ради [PERSON] , який ніби - то підписував вказане свідоцтво, звільнений з займаної посади 29.02.2019 року. Факт підроблення дублікату свідоцтва про право власності підтверджується висновком експерта № 2 від 31.01.2018 року. Паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , за яким оформлено право власності на спірне нерухоме майно також є підробленим документом, що підтверджується висновком судової комплексної портретної та технічної експертизи № 586 від 08.11.2017 року. В подальшому [PERSON] перепродав вказане нерухоме майно на підставі договору купівлі - продажу № 984 від 02.06.2017 року іншій невстановленій особі, яка використовувала також підроблений паспорт серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . На підставі даного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. 02.06.2017 року внесено запис за № 20767154 про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що незаконне оформлення за [PERSON] , а потім [PERSON] права власності на комунальне майно, грубо порушує інтереси територіальної громади у сфері ефективного використання комунального майна та унеможливлює використання такого майна для цілей громади, а тому підлягає витребуванню від нинішнього власника - [PERSON] . Відповідачі у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що раніше квартира [ADDRESS] належала до міської комунальної власності на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської обласної ради народних депутатів від 09.03.1992 року № 62 "О разграничении государственного имущества/комунальной собственности/ между собственностю области и собственностю городов обласного подчинения и районов области". 21 серпня 2013 року Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради, за підписом В.В. Болотній, видано [PERSON] свідоцтво про право власності на житло, а саме, на квартиру [ADDRESS] , на підставі розпорядження від 20.08.2013 року № 1107. 02 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., посвідчено договір купівлі - продажу квартири та зареєстрований в реєстрі за № 984, відповідно до якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність та сплатив квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 2 договору купівлі - продажу, квартира належить [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого 17 травня 2016 року Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, зареєстрований 21.02.2017 року в електронному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 1180105848101. За фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 4 КК України, про надання [PERSON] як підставу для набуття права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] за завідомо підробленими документами, які містять неправдиві відомості щодо визнання останнього нібито власником вказаної квартири, що були внесені відомості до ЄРДР за № 22018150000000014, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідно до листа Управління комунального майна від 13.06.2017 року за вих. № 18/4/10-01-07/17, встановлено, що згідно розпорядження міського голови від 03.07.2006 року [PERSON] призначений на посаду начальника Управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради з 03.07.2006 року та звільнений з займаної посади 29.02.2019 року. Після звільнення з посади вищевказана особа не мала повноважень правом на складання, підпису та видачі будь-яких документів від імені начальника управління у період 2016 -2017 роки. Згідно висновку експерта № 2 від 31.01.2018 року, підпис на лицевій стороні дублікату свідоцтва про право власності на житло від 21 серпня 2013 року на ім`я [PERSON] щодо об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] , між словами "Начальник управління" та "В .В. Болотній", виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Підпис на зворотній стороні дублікату свідоцтва про право власності на житло від 21 серпня 2013 року на ім`я [PERSON] щодо об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] , між словами "Начальник управління" та "В .В. Болотній", виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відбиток гербової печатки "Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради" 22440076" на лицевій стороні дублікату свідоцтва про право власності на житло від 21.08.2013 року на ім`я [PERSON] щодо об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] нанесений за допомогою кліше печатки. Відбиток гербової печатки "Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради" 22440076" на зворотній стороні дублікату свідоцтва про право власності на житло від 21.08.2013 року на ім`я [PERSON] щодо об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] нанесений за допомогою кліше печатки. Відбитки гербової печатки "Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради" 22440076" на лицевій та зворотній сторонах дублікату свідоцтва про право власності на житло від 21.08.2013 року на ім`я [PERSON] щодо об`єкту нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS] нанесені не гербовою печаткою "Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради" 22440076", експериментальні зразки якої надані на експертизу. Відповідно до висновку експерта № 586 від 08.11.2017 року, фотозображення осіб на перших сторінках паспортів громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] належать одній особі. На першій сторінці паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , було внесено зміни в первинний зміст документу шляхом переклеювання фотокартки. Встановити спосіб переклеювання фотокартки на першій сторінці паспорта громадянина України серії [NUMBER] не виявилось можливим. Фрагменти відбитків гербових печаток в правому куті фотокарток паспортів громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] нанесені за допомогою безбарвних рельєфних кліше печатки. Фрагменти відбитків гербових печаток в правому куті фотокарток паспортів громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] нанесені за допомогою безбарвних рельєфних кліше печатки. Відповідно до листа Управління комунального майна Миколаївської міської ради від 25.07.2017 року за вих. № 2105/10.01-07/17, в матеріалах управління комунального майна Миколаївської міської ради не знайдено даних щодо приватизації (передачі у приватну власність) квартири [ADDRESS] . Квартира належить до міської комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва. Згідно листа Управління комунального майна Миколаївської міської ради від 24.04.2018 року за вих. № 871/10.01-07/18, у матеріалах управління відсутні відомості щодо приватизації квартири [ADDRESS] . Згідно листа виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12.02.2019 року за вих. № 451/020201-40/14/19, міським органом приватизації не виносилося розпоряджень про приватизацію квартири [ADDRESS] в тому числі Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради не видавалось свідоцтво про право власності на дану квартиру від 21.08.2013 року № 1107-р, як це зазначено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 21.02.2017 року. Відповідно до листа виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.02.2019 року за вих. № 606/02.02.01-40/14/19, міською радою не оскаржувалась реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 121 Конституції України (у редакції, чинній на час звернення до суду) на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до приписів частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є міськрада. При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Територіальна громада міста як власник спірного об`єкта нерухомості делегує міськраді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 5, 10 Закону України "Про місцеве самоврядування", міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє інтереси територіальної громади, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами. Приписами частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою ст. 318 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За частинами першої і другою статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.655ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.13, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Згідно з положеннями ч.ч. 1-3, 5статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Підставою для державної реєстрації прав у відповідності до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є, зокрема, свідоцтво про право власності , видане органами приватизації при приватизації житла. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними" судам роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Достовірно встановлено, що свою згоду на відчуження спірного нерухомого майна Миколаївська міська рада не надавала. Крім того, матеріали справи свідчать про наявність ознак фальсифікації свідоцтва про право власності на житло від 21.08.2013 року, виданого Управлінням майном комунальної власності Миколаївської міської ради згідно з розпорядженням №1107-р, за вказаним фактом розпочато кримінальне провадження №22018150000000014 від 05.02.2018 року. Отже, викладене безумовно свідчить про те, що [PERSON] не набув право власності на спірну квартиру у спосіб та порядок, визначені законом. Наведене свідчить про те, що спірна квартира не могла бути продана 02.06.2017 року [PERSON] , тому зміст вказаного договору купівлі-продажу, укладений начебто між [PERSON] та [PERSON] суперечить вимогам ст. 658 ЦК України, та не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України та є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Згідно із вимогами ст.ст. 330, 388, 658 Цивільного кодексу України право власності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. На наявність права власника на майно не впливає також і та обставина, що воно було предметом угод відчуження, укладених іншими особами, оскільки дійсний власник не був стороною цих угод, а ст. 346 Цивільного кодексу України не передбачає припинення права власності дійсного власника в зв`язку з реєстрацією договорів купівлі продажу за іншими особами під час його неодноразового перепродажу, що відбувалося без участі та поза межами волі дійсного власника. З огляду на те, що спірна квартира незаконно вибула із володіння (охорони) територіальної громади міста Києва - єдиного можливого власника, їй відумерла спадщина належить з часу відкриття спадщини. Зокрема, право на витребування майна з чужого володіння за недійсним правочином, за яким майно вибуло від законного власника, обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. З огляду на те, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, суд доходить висновку про те, що пред`явлення ним позову до добросовісного набувача (відповідача) про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК відповідає вимогам закону. Частиною другою статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Відповідно до листа Верховного Суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 ЦК України» від 01 квітня 2014 року у разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача. Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, які протягом розгляду справи не були спростовані відповідачами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: partial