Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

29 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Чернігівреставрація", в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 1780 грн. 23 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30821 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 192 грн. 26 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив та просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 1780 грн. 23 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15000 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 192 грн. 26 коп. та моральну шкоду в сумі 500 грн. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством "Чернігівреставрація" з 15 жовтня 2012 року та обіймав посаду слюсаря-монтажника 6 розряду (а/с 5). На підставі наказу від 21 січня 2013 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. З довідки № 83 від 13 жовтня 2014 року, виданої Публічним акціонерним товариством "Чернігівреставрація" вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 13 жовтня 2014 року становить 1780 грн. 23 коп. (а/с 6). Позивач звертався до відповідача з проханням виплатити йому заборгованість по заробітній платі, але така вимога задоволена не була. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15000 грн. за період після дня звільнення по день розгляду справи судом, оскільки саме таку суму просить стягнути позивач. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Крім того, відповідач повинен сплатити суму компенсації втрати частини доходів з підстав порушення строків їх виплати, що передбачено постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року. Сума компенсації складає 192 грн. 26 коп. Також, суд знаходить підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки несвоєчасна виплата заробітної плати (розрахунку при звільненні) призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків позивача та необхідності прикладення додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, а також виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає достатньою компенсацією стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. З вказаним розміром моральної шкоди погодився у судовому засіданні і представник відповідача. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved