Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

У серпні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів публічного акціонерного товариства "Ерде Банк" (далі - ПАТ "Ерде Банк"), Державної реєстраційної служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Оболонського районної у м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24 листопада 2011 року між ним та ПАТ "Ерде Банк" було укладено кредитний договір №К-239/11, відповідно до умов якого банком надано позичальнику кредит у сумі 640000,00 грн на строк з 24 листопада 2011 року до 23 листопада 2011 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 23% річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 24 листопада 2011 року №К-239/11, [PERSON] передав ПАТ "Ерде Банк" в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], про що між сторонами було укладено іпотечний договір від 24 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №3927. Договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 листопада 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за №3929, визначено спосіб та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору від 24 листопада 2011 року №К-239/11 ПАТ "Ерде Банк" звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на квартиру [ADDRESS]. Як стверджував [PERSON], у вказаній квартирі мешкав його малолітній син [PERSON] За цією адресою також було зареєстроване його місце проживання. Незважаючи на це, іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотекодержателя всупереч вимогам чинного законодавства були вчинені без згоди органу опіки і піклування. Відтак, на підставі ст. 224 ЦК України позивач вважав згадані договори нікчемними, а тому просив суд застосувати наслідки їх недійсності шляхом: зняття всіх обтяжень з квартири [ADDRESS], зокрема, зобов'язати ПАТ "Ерде Банк" та Державну реєстраційну службу України здійснити весь комплекс необхідних для цього дій; зобов'язання ПАТ "Ерде Банк" повернути у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], для чого здійснити необхідний комплекс дій з анулювання реєстраційного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобов'язання Державної реєстраційної служби України анулювати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ПАТ "Ерде Банк" права власності на квартиру [ADDRESS]; зобов'язання Державної реєстраційної служби України безоплатно внести в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] з подальшим відшкодуванням витрат на такі її ПАТ "Ерде Банк". Також позивач просив суд стягнути з ПАТ "Ерде Банк" на його користь 1280000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у сумі 3441,00 грн. У ході розгляду справи представник позивача подав до суду заяву про уточнення позову, в якій просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемних іпотечного договору від 24 листопада 2011 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 листопада 2011 року шляхом: зняття всіх наявних обмежень та обтяжень з квартири [ADDRESS]; зобов'язання ПАТ "Ерде Банк" повернути у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], для чого здійснити необхідний комплекс дій з анулювання реєстраційного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також повернути правовстановлюючі документи і технічний паспорт на квартиру; зобов'язання Державної реєстраційної служби України та її територіальних підрозділів на безоплатній основі внести запис про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. Також позивач просив суд стягнути з ПАТ "Ерде Банк" на його користь судовий збір у сумі 3441,00 грн та витрати на правову допомогу 9318,00 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримали, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ "Ерде Банк" проти позову заперечував, стверджував, що документи, які були надані [PERSON] при укладенні іпотечного договору та договору про задоволення вимог іпотекодержателя свідчили про те, що малолітній [PERSON] не мав права користування квартирою [ADDRESS]. Крім того, представник ПАТ "Ерде Банк" зазначав, що укладенням згаданих договорів права малолітнього [PERSON] порушені не були. Також представник відповідача звернув увагу, що [PERSON] невірно обрано спосіб захисту порушеного права, а застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів призведе до порушення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позаяк в ПАТ "Ерде Банк" перебуває в стадії ліквідації. З цих підстав представник банку просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позову. Представник відповідача Державної реєстраційної служби в судове засідання не з'явився, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. У судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонського районної у м. Києві державної адміністрації зазначив про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], пояснив, що його довіритель згоди на укладення іпотечного договору від 24 листопада 2011 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 листопада 2011 року не надавав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надіслала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ "Ерде Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір від 24 листопада 2011 року №К-239/11, за умовами якого банком надано позичальнику кредит у сумі 640000,00 грн на строк з 24 листопада 2011 року до 23 листопада 2011 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 23% річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором (т. 1, а. с. 138-140). Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 24 листопада 2011 року №К-239/11, [PERSON] передав ПАТ "Ерде Банк" в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], про що між сторонами було укладено іпотечний договір від 24 листопада 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №3927 (т. 1, а. с. 134-137). У зв'язку з посвідченням іпотечного договору на підставі ст. 73 Закону України "Про нотаріат" приватним нотаріусом було накладено заборону на відчуження квартири [ADDRESS]. Ст. 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. 24 листопада 2011 року між ПАТ "Ерде Банк" та [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно з умовами якого у випадку виникнення у іпотекодержателя права на звернення стягнення на предметі іпотеки в порядку позасудового врегулювання (на 31 день після документально підтвердженого надіслання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 35 Закону України "Про іпотеку") іпотекодавець зобов'язаний передати йому у власність предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] (т. 1, а. с. 160). За приписами ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту ПАТ "Ерде Банк" надіслало йому письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання. Оскільки ця вимога була залишена іпотекодавцем без задоволення, банком звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] (т. 2, а. с. 235-250; т. 3, а. с. 1-6). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Ст. 224 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього Кодексу), є нікчемним. Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. З матеріалів справи вбачається, що з 21 серпня 2007 року в квартирі [ADDRESS] мешкає малолітній син позивача [PERSON] За цією адресою також було зареєстроване його місце проживання. Наведені обставини засвідчуються довідками форми №3 від 24 липня 2013 року №850, від 16 жовтня 2013 року №540, від 05 березня 2014 року №316, виданими ЖЕК №514 комунального підприємства "Житлосервіс "Приозерне" в Оболонському районі м. Києва, та відповіддю, наданою на запит суду Департаментом паспортної роботи та громадянства Державної міграційної служби від 28 вересня 2013 року №6/6678 (т. 1, а. с. 24; т. 2, а. с. 43, 67; т. 3, а. с. 160). Зазначені докази є належними та допустимими, вони об'єктивно узгоджуються між собою та спростовують відомості, які містяться в довідці форми №3 від 24 липня 2013 року №850 (т. 1, а. с. 215). У зв'язку з тим, що малолітній [PERSON] мав право на користування квартирою [ADDRESS] на час укладення іпотечного договору від 24 листопада 2011 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 листопада 2011 року, для їх вчинення необхідно було отримання дозволу органу опіки та піклування. Проте, всупереч положенням ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" такий дозвіл органом опіки і піклування Оболонської районної у м. Києві не надавався (т. 2, а. с. 7). Таким чином, іпотечний договір від 24 листопада 2011 року та договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 листопада 2011 року є нікчемними. За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Відтак, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності іпотечного договору від 24 листопада 2011 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 листопада 2011 року, зобов'язавши ПАТ "Ерде Банк" повернути у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], (в тому числі передати йому оригінал правовстановлюючого документа на квартиру та її технічний паспорт); вчинити усі необхідні юридично значимі дії, спрямовані на реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], а також на припинення іпотеки та скасування обтяження на квартиру, яке виникло на підставі іпотечного договору від 24 листопада 2011 року. Підстави для задоволення решти позовних вимог відсутні, позаяк зобов'язання третьої особи, яка не була стороною нікчемного правочину, вчинити певні дії не може вважатись застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину. Щодо твердження представника відповідача ПАТ "Ерде Банк" з приводу того, що належним позивачем у справі повинен бути малолітній [PERSON], то слід зазначити, що за положеннями ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. А тому [PERSON], як батьком [PERSON], пред'явлено до суду позов в інтересах свого малолітнього сина. Інші доводи відповідача ПАТ "Ерде Банк" не спростовують висновки суду про необхідність частково задовольнити позовні вимоги. За приписами ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться, зокрема, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, витрати на правову допомогу. Ст. 84 цього Кодексу визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Так, ст. 1 Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. 01 серпня 2013 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №08.13 (т. 3, а. с. 190-192). Як вбачається з квитанції від 15 квітня 2014 року, позивач сплатив виконавцеві адвокату [PERSON] 9380,00 грн в якості оплати за правову допомогу (т. 3, а. с. 189). Відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" граничний розмір таких витрат складає 40% від мінімальної заробітної плати за годину роботи. Проте на підтвердження обсягу і вартості наданих правових послуг за договором від 01 серпня 2013 №08.13 позивачем та представником не надано суду акту виконаних робіт, що унеможливлює визначення обсягу фактично наданих правових послуг, які полягають у вчиненні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. З матеріалів справи вбачається, що адвокат [PERSON] приймав участь у судових засіданнях 03 вересня 2013 року (0,1 год.), 24 вересня 2013 року (0,77 год.), 14 жовтня 2013 року (2,07 год.), 31 жовтня 2013 року (0,35 год.), 21 листопада 2013 року (1,37 год.), 09 грудня 2013 року (1,35 год.), 24 грудня 2013 року (0,1 год.), 12 лютого 2014 року (0,15 год.), 24 лютого 2014 року (0,63 год.), 14 квітня 2014 року (0,98 год.), 12 травня 2014 року (0,2 год.), 10 червня 2014 року (1,45 год.). Відтак, витрати на правову допомогу становлять 4539,90 грн ((0,1 год. х 1147,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 03 вересня 2013 року х 40%) + (0,77 год. х 1147,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 24 вересня 2013 року х 40%) + (2,07 год. х 1147,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 14 жовтня 2013 року х 40%) + (0,35 год. х 1147,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 31 жовтня 2013 року х 40%) + (1,37 год. х 1147,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 21 листопада 2013 року х 40%) + (1,35 год. х 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 09 грудня 2013 року х 40%) + (0,1 год. х 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 24 грудня 2013 року х 40%) + (0,15 год. х 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 12 лютого 2014 року х 40%) + (0,63 год. х 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 24 лютого 2014 року х 40%) + (0,07 год. х 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 13 березня 2014 року х 40%) + (0,98 год. х 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 14 квітня 2014 року х 40%) + (0,2 год. х 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 12 травня 2014 року х 40%) + (1,45 год. х 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на 10 червня 2014 року х 40%) = 4539,90 грн). У відповідності до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача ПАТ "Ерде Банк" на користь позивача судовий збір у сумі 3441,00 грн та витрати на правову допомогу у сумі 4539,90 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 32, 203, 215, 216, 224 Цивільного кодексу України, ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" та,

Outcome: partial