Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вищезазначеною заявою, у якій, з метою отримання недієздатною особою [PERSON] психіатричної допомоги, просить суд надати згоду на госпіталізацію останнього до Комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня №1» (далі - КНП КМР «Міська лікарня №1») у період з 04 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно. В обґрунтування вищевказаного звернення до суду, заявник посилається на те, що, рішенням суду гр. [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною особою, опікуном останнього призначено його тітку, [PERSON] 04.08.2020р., за заявою опікуна недієздатного [PERSON] , останнього, після огляду лікарем-психіатром, було госпіталізовано в психіатричне відділення КНП КМР «Міська лікарня №1». Протягом 48 годин з часу госпіталізації [PERSON] , згідно вимог ст.13 ЗУ «Про психіатричну допомогу», був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, якою, в свою чергу, прийнято рішення щодо необхідності подальшого перебування [PERSON] у закладі з надання психіатричної допомоги та надання останньому стаціонарної психіатричної допомоги у період з 04 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно. Водночас, приймаючи до уваги те, що, Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016р. № 2-рп/2016 положення ст.13 вищевказаного Закону щодо госпіталізації недієздатної особи без судового контролю - визнано неконституційним, заявник просить суд здійснити судовий контроль та надати дозвіл на госпіталізацію недієздатного [PERSON] у період з 04 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року. В судовому засіданні представник заявника - лікар-психіатр Райнов В.А. суду пояснив, що, недієздатний [PERSON] перебуває на обліку лікаря-психіатра з 2006 року. 04.08.2020р. [PERSON] за згодою опікуна [PERSON] , госпіталізовано до КНП КМР «Міська лікарня №1» для надання психіатричної допомоги. Разом з цим, оскільки [PERSON] є недієздатною особою, КНП КМР «Міська лікарня №1», з метою захисту прав недієздатної особи, вважає необхідним звернутись до суду із вищезазначеною заявою для отримання згоди суду на госпіталізацію недієздатної особи. В судовому засіданні особа, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги - [PERSON] суду зазначив про те, що проходить курс лікування в КНП КМР «Міська лікарня №1». В судовому засіданні законний представник особи, стосовно якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги - [PERSON] суду пояснила, що, вона є тіткою [PERSON] . Рішенням суду її визнано опікуном недієздатного [PERSON] , який є інвалідом по психічному захворюванню, тому потребує психіатричної допомоги. 04.08.2020р. за її, [PERSON] згодою, [PERSON] було госпіталізовано до КНП КМР «Міська лікарня №1» для отримання психіатричної допомоги. В судовому засіданні прокурор висловив думку про наявність підстав для госпіталізації недієздатного [PERSON] до КНП КМР «Міська лікарня №1» у період з 04 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно. Вислухавши думку та пояснення учасників процесу, суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як встановлено судом в ході розгляду справи, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.12.2010 року гр. [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною особою, опікуном останнього призначено його тітку - [PERSON] , [INFO] . Згідно Виписки з медичної картки стаціонарного хворого №1404 КНП КМР «Міська лікарня №1», [PERSON] , [INFO] , з 2006р. перебуває під наглядом лікаря-психіатра за місцем проживання з приводу основного захворювання: шизофренія, параноідна форма, злоякісна, безперервний тип перебігу, галюцінаторно-параноїдний синдром, поточний процес; у 2017р. встановлено 2 групу інвалідності безстроково у зв`язку із психічним захворюванням. 04.08.2020р., у супроводі та, за письмовою згодою опікуна, недієздатного [PERSON] на підставі ст.13 Закону України "Про психіатричну допомогу" госпіталізовано до закладу з надання стаціонарної психіатричної допомоги - КНП КМР «Міська лікарня №1». З урахуванням вимог ст.13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000р. № 1489-III, 04.08.2020р. [PERSON] оглянуто комісією лікарів-психіатрів КНП КМР «Міська лікарня №1», яка, в свою чергу, дійшла висновку про необхідність подальшого перебування [PERSON] у вказаному закладі з метою отримання стаціонарної психіатричної допомоги у період з 04 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно. Водночас, з метою захисту прав недієздатної особи, представник КНП КМР «Міська лікарня №1» вважає необхідним, на підставі рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016р. № 2-рп/2016, звернутись до суду із вищезазначеною заявою для отримання згоди суду на госпіталізацію недієздатної особи у період з 04 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно. Відповідно до ст.91 ЗУ «Про Конституційний Суд України» № 2136-VIII від 13.07.2017р., закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016р. № 2-рп/2016, на яке посилається заявник, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Водночас, вищевказаним Рішенням Конституційного Суду України встановлено, що, дане рішення є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 01.06.2016р. № 2-рп/2016, втратило чинність положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Водночас, у вищевказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив про те, що, госпіталізація недієздатної особи до психіатричного закладу на підставі статті 13 Закону є обмеженням її права на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у статті 29 Конституції України, а тому має відбуватися відповідно до критеріїв, визначених у цьому рішенні. При цьому, ухвалюючи вищевказане рішення, Конституційний Суд України визначив, що, встановлена у Законі процедура госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра не передбачає судового контролю за такою госпіталізацією, оскільки законодавець фактично розглядав її як добровільну, хоча госпіталізація недієздатної особи відбувається без надання нею усвідомленої згоди. На підставі зазначеного, Конституційний Суд України дійшов висновку, що: - така госпіталізація за своєю природою та наслідками є непропорційним обмеженням конституційного права недієздатної особи на свободу та особисту недоторканність, тому вона має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, з урахуванням міжнародно-правових стандартів, правових позицій Конституційного Суду України та виключно за рішенням суду відповідно до вимог статті 55 Основного Закону України; - судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Як встановлено судом в ході розгляду справи, недієздатний [PERSON] з 2006р. перебуває під наглядом лікаря-психіатра за місцем проживання з приводу основного захворювання: шизофренія, параноідна форма, злоякісна, безперервний тип перебігу, галюцінаторно-параноїдний синдром, поточний процес; у 2017р. [PERSON] встановлено 2 групу інвалідності безстроково у зв`язку із психічним захворюванням. Через психічне захворювання [PERSON] потребує відповідної психіатричної допомоги, яка, в свою чергу, згідно Висновку, наданого комісією лікарів-психіатрів КНП КМР «Міська лікарня №1», може бути надана лише в умовах стаціонару, із проходженням курсу лікування хворого у період з 04 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи те, що, госпіталізація недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу у період з 04 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно є необхідною умовою для проходження останнім курсу лікування, суд, з урахуванням критеріїв, визначених у рішенні Конституційного Суду України від 01.06.2016р. № 2-рп/2016, дійшов висновку про те, що, госпіталізація недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу у період з 04 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року включно - є обґрунтованою, та такою, що виправдовує обмеження конституційного права [PERSON] на свободу у вищевказаний період. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved