Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», про захист прав споживача, застосування наслідків нікчемності правочину, розірвання правочину та стягнення моральної шкоди. Зазначив, що 17 вересня 2013 року між ним та відповідачем-1 - фізичною особою-підприємцем [PERSON] за місцем його постійного проживання: [ADDRESS], було укладено Договір №21 індивідуального замовлення на виготовлення та встановлення міжкімнатних дверей і вікон. З метою оплати вартості замовлення по виготовленню та встановленню міжкімнатних дверей, в тому ж будинку та в той же день, позивачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2005820673 від 17 вересня 2013 року, який був за своєю структурою змішаним та містив елементи різних договорів, а також був похідним від першопочаткового Договору №21 індивідуального замовлення від 17.09.2013 року Згідно п.1.2.3. Договору про надання споживчого кредиту № 2005820673 від 17 вересня 2013 року, Підставою для перерахування Банком коштів Продавцям є оригінал цього Договору. Банк перераховує кошти Продавцю протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання Банком оригіналу свого примірника даного Договору. Згідно з п.2.1. Договору №21 індивідуального замовлення на виготовлення та встановлення міжкімнатних дверей і вікон, виконавець зобов'язався передати замовнику товар у строк 60 діб з моменту підписання договору. Оскільки, після оформлення Договору про надання споживчого кредиту № 2005820673 від 17 вересня 2013 року, позивачу не було відомо чи здійснив Відповідач-2 операцію по безготівковому перерахуванню коштів на рахунки Відповідача-1, то і контролювати хід виконання Договорів він не міг. Зазначає, що неодноразово усно та письмово звертався до відповідача-1 з проханням пояснити причини невиконання умов договору та прискоренням його виконання, та до відповідача-2 з проханням надати офіційну відповідь чи відбулося безготівкове перерахування коштів на рахунки Відповідача - 1, однак всі спроби виявились безрезультатними. Позивач просить Договір № 21 індивідуального замовлення на виготовлення та встановлення міжкімнатних дверей і вікон від 17 вересня 2013 року, укладений між ним та Відповідачем-1 - Фізичною особою-підприємцем [PERSON] - розірвати; стягнути з Відповідача-1 - Фізичної особи-підприємця [PERSON] на його користь матеріальні збитки в розмірі 2210 грн.; стягнути солідарно з Відповідача-1 - Фізичної особи-підприємця [PERSON] та Відповідача-2 - Публічного Акціонерного Товариства «ОТП Банк» на його користь моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень; застосувати наслідки недійсності нікчемного Договору про надання споживчого кредиту № 2005820673, укладеного 17 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем-2 - Публічним Акціонерним Товариством «ОТП Банк», а саме стягнути з відповідача-1 - Фізичної особи-підприємця [PERSON], на користь відповідача-2 - Публічного Акціонерного Товариства «ОТП Банк» кошти в сумі 7 838 грн.; судові витрати покласти на Відповідачів по справі. Відповідач - 1 - фізична особа-підприємець [PERSON], в судове засідання з розгляду даної цивільної справи не з'явився, хоча завчасно належним чином оповіщався через засоби преси про день та час розгляду справи. Відповідач - 2 - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», в судове засідання з розгляду даної цивільної справи не з'явилось, хоча завчасно належним чином було оповіщене про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. До початку судового засідання Відповідачем - 2 - Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» в особі представника за довіреністю Сурніна А.В. було подано Заперечення проти позову про визнання договору недійсним від 25.03.2014 року, з якого вбачається, що позовні вимоги Відповідачем-2 не визнаються з наступних підстав: На виконання умов договору, яким передбачено цільове використання кредитних коштів, Банк здійснив безготівкове перерахування суми кредиту на поточний рахунок продавця товару. Перерахувавши грошові кошти на рахунок продавців товару/послуг, Відповідач виконав свої зобов'язання перед Позивачем вчасно та в повному обсязі. Договір між сторонами підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладання договору та погодження відповідачем на укладання такого договору. Договір, укладений Відповідачем та Позивачем відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі ст. 203 ЦК України. Кредитний договір було укладено у письмовій формі та своїм підписом позивач підтвердив свою згоду з умовами кредитного договору. До того ж договір укладено при вільному волевиявленні сторін, зміст умов договору був відомий позивачу при його укладанні, грошові кошти за умовами договору надані кредитором у повному обсязі. Під час укладення Договору Позивач мав весь необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі, що підтверджено його особистим підписом на кредитному договорі. Твердження щодо пов'язаності договорів про надання кредиту та виконання робіт/послуг/купівлю товарів не відповідає дійсності, оскільки вказані договори є самостійними та незалежними один від одного, регулюються різними нормами права. Договір кредиту у жодному випадку не може бути похідним від договору про надання послуг. Одночасно слід зазначити, що питання, що стосуються товару, який придбається споживачем за рахунок кредитних коштів, регулюються окремим договором, який укладається між продавцем товару та споживачем та не впливає на виконання останнім зобов'язань за кредитним договором, а також на його чинність. Позивачем не наведено жодного доказу в підтвердження того, що оспорюванні договори, в т.ч. договір кредиту були укладені з використанням нечесної підприємницької практики. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є надуманими, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач-2 ПАТ «ОТП Банк» у своєму запереченні просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, надав суду оригінали документів. Стосовно наданих відповідачем-2 письмових заперечень пояснив, що Банк жодним чином не спростував того факту, що позивач [PERSON] фактично не був учасником кредитних відносин, оскільки грошових коштів на руки не отримував, а тому й повернути їх не міг. По суті заявлених позовних вимог пояснив, що позивач зразу ж після замовлення товару - міжкімнатних дверей і вікна дізнався від оточуючих людей, що даний підприємець є шахраєм, зазначену інформацію позивач перевірив через всесвітню мережу Інтернет, яка була підтверджена відгуками ошуканих даним підприємцем людей. У зв'язку з цим, позивач почав звертатись до Відповідача-2 та Відповідача-1, про дострокове розірвання Договору про надання споживчого кредиту № 2005820673 від 17 вересня 2013 року, та у разі безготівкового перерахування коштів на рахунки продавця, термінового повернення фізичною особою-підприємцем - [PERSON] цих коштів на рахунок Банку. Оскільки позивачу на руки кредитні кошти не видавались, а продавець, товар у строки передбачені Договором № 21 індивідуального замовлення від 17.09.2013 року не виконав та не передав, то й можливості повернути гроші або товар, Позивач не мав можливості. Таким чином, відповідачами по справі було фактично умисно створено схему/ситуацію, яка позбавила позивача реальної можливості використати гарантоване йому як споживачеві право на відкликання його згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту. Такі дії зі сторони відповідачів по справі, фактично ввели Позивача в оману, зокрема спонукали його укласти договір, на укладення якого він би не погодився, знаючи, що відповідачами по справі створено схему/ситуацію яка позбавила його реальної можливості використати право на відкликання згоди на укладення договору. Оцінити реальні ризики можливості виникнення такої ситуації він не міг, так як відповідачами по справі не надавалось жодної інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, а умови договору про надання споживчого кредиту є непрозорими та спрямовані на введення в оману споживачів. Вважає, що згідно з ст.612 та 852 ЦК України наявні всі підстави для розірвання Договору № 21 індивідуального замовлення від 17.09.2013р., а також Договір про надання споживчого кредиту № 2005820673 від 17 вересня 2013 року, є здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, зокрема такою, що вводить споживачів в оману, відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є недійсним. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, об'єктивного та всебічного їх дослідження, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем - 1, 17 вересня 2013 року було укладено Договір № 21 індивідуального замовлення. Відповідно до п.2.1. умов вищевказаного Договору, відповідач-1 зобов'язався передати позивачу товар у строк 60 діб з моменту підписання договору. До того ж, позивачем одночасно в тому ж приміщенні, з метою виконання Договору №21 індивідуального замовлення від 17 вересня 2013 року, укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2005820673 від 17 вересня 2013 року. 09 жовтня 2013 року, згідно фіскального чеку, позивачем в рахунок погашення споживчого кредиту №2005820673 в касу банку було сплачено 1000 грн. 08 листопада 2013 року згідно фіскального чеку, позивачем в рахунок погашення споживчого кредиту №2005820673 в касу банку було сплачено 710 грн. 10.01.2014 року, позивачем на адресу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» було направлено Заяву про те, чи здійснювалось банком перерахування коштів на рахунки продавця, та на яку будь якої відповіді на момент звернення до суду від ПАТ «ОТП Банк» позивач не отримав. 10.01.2014 року, позивачем на адресу фізичної особи-підприємця [PERSON] було надіслано заяву про розірвання Договору № 21 індивідуального замовлення та безготівкового повернення коштів на рахунок у ПАТ «ОТП Банк». У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору і вимогами вищезазначеного Кодексу. Згідно з ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору та відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання договору, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст.852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно ч.1 ст.650 ЦК України, розірвання договору можливе за відсутності згоди сторін у випадках, коли це встановлено законом або договором. Положеннями статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», закріплено право споживача розірвати договір. Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати відшкодування шкоди, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у встановлений строк не являється можливим; якщо значна частина об'єму послуг або робіт (більш, ніж 70 % загального об'єму) вже виконана, споживач має право розірвати договір лише відносно частини послуг чи робіт, що відбулися. Відповідно до положень ст.22 ЦК України збитками є зокрема витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Враховуючи те, що в порушення взятих на себе договірних зобов'язань, відповідач-1 у визначений строк свого обов'язку по виготовленню та передачі товару не виконав, суд приходить до висновку, про підставність позовних вимог позивач про розірвання Договору № 21 індивідуального замовлення від 17.09.2013р. Разом з тим, відповідно до п.6 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту обов'язково має бути зазначено умови дострокового розірвання договору. Відповідно до ч.6 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживачу безспірно гарантоване право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Відповідно до положень ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до положень ч.ч. 1-2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Встановлено, що відповідно до умов п.1.2.3. Договору про надання споживчого кредиту № 2005820673 від 17 вересня 2013 року, підставою для перерахування Банком коштів Продавцям є оригінал цього Договору. Банк перераховує кошти Продавцю протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання Банком оригіналу свого примірника даного Договору. Враховуючи те, що позивач доступу до грошових коштів перерахованих безготівковим шляхом на рахунки відповідача-1 не мав, тому фактично був позбавлений можливості повернути отриманні в кредит грошові кошти, що позбавило його можливості використати гарантоване ч.6 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів" право на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що Договір про надання споживчого кредиту № 2005820673 від 17 вересня 2013 року здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, зокрема такою, що відповідно до положень ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» вводить споживачів в оману, оскільки оцінити реальні ризики можливості виникнення такої ситуації позивач не міг. Суд, надаючи правову оцінку тому факту, що позивач на виконання умов Договору про надання споживчого кредиту № 2005820673 від 17 вересня 2013 року згідно фіскальних чеків сплатив 2210 грн., вважає, що цей факт не є перешкодою визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки зобов'язання не було повністю виконане, а лише його незначна частина, а також зазначена сплата була здійснена до того як позивач дізнався про своє порушене право. Разом з тим, сплачені кошти згідно фіскальних чеків у розмірі 2210 грн. підлягають стягненню з Відповідача-1 на користь позивача, оскільки з вини останнього, не було виконано замовлення у строк передбачений п.2.1. Договору № 21 індивідуального замовлення. Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, у відповідності до вимог ст.23 ЦК України та роз'яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуються характер та обсяг завданих страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь вини відповідача, який завдав моральних страждань, а також вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що, протиправною поведінкою відповідача-1 та відповідача-2, яка полягала у створенні ситуації, що позбавила позивача можливості використати гарантоване йому як споживачеві право на відкликання його згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, позивачу [PERSON] було завдано душевних страждань. З огляду на зазначене та виходячи з принципу розумності та справедливості суд приходить до висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно з п.7 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються споживачі за позовними заявами пов'язаними з порушенням їх прав. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведених положень ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю та останній звільнений від сплати судового збору в порядку, передбаченому п.7 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір», то з відповідача - 1 - фізичної особи підприємця [PERSON] та відповідача-2 - Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243грн.60коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved