Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

01 жовтня 2014 року від позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" у Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська в провадження судді Третяк В.В. надійшов позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; 29.01.2015 року у звязку з закінченням терміну повноважень судді справу за результатом повторного перерозподілу передано на розгляд даного складу суду; ухвалою суду від 07.10.2015 року провадження у справі зупинено за клопотанням представника позивача; ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.02.2016 року відхилено апеляційну скаргу [PERSON] та ухвалу районного суду від 07.10.2015 року про зупинення провадження у справі залишено без змін. Ухвалою суду від 25.07.2016 року провадження у справі поновлено. У позові, який неодноразово уточнювався протягом розгляду справи, підтриманому представником позивача у суді в редакції від 08.08.2016 року, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2007 року, котра станом на 29 липня 2016 року становить 2881855 грн. 82 коп. і складається з заборгованості за кредитом у розмірі 83700 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 2 075 609 грн. 67 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 32512, 28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 806 246 грн. 15 коп.; стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за відсотками та пенею, яка станом на 29 липня 2016 року становить 3 545 916 грн. 27 коп. і складається з заборгованості за відсотками у розмірі 65400, 71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 621 820 грн. 15 коп., пені у розмірі 77590, 14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 924 096 грн. 12 коп. Позивач також просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь витрати, пов'язані з розглядом справи в суді: судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 листопада 2012 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та Факторинговою компанією "Вектор Плюс" укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступив права вимоги заборгованості за кредитними договорами. 28 листопада 2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями набув ТОВ "Кредитні ініціативи". Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора за кредитним договором від 13.08.2007 року № 0310/0807/98-029, згідно якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит шляхом надання коштів в розмірі 93000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19.09.2008 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" (правонаступник ВАТ "Сведбанк", правонаступник якого ПАТ "Сведбанк") та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки № 0310/0807/98-029-Р-1, відповідно до якого поручитель поручається за виконання відповідачем [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 29 липня 2016 року становить: за кредитом - 83700,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2075609 грн. 67 коп., по відсотках - 97912,99 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2428066 грн. 30 коп., пеня - 77590,14 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1924096 грн. 12 коп. Відповідачем [PERSON] до суду надано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2011 року по справі № 16/5005/7427/2011, якою було задоволено позовні вимоги ПАТ "Сведбанк" до [PERSON] та було стягнуто заборгованість по тілу - 83700,00 доларів США, по відсоткам 32512,28 доларів США. Таким чином, залишається заборгованість відповідача [PERSON], яка становить 2881855 грн. 82 коп. і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 83700,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2075609 грн. 67 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 32512,28 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 806246 грн. 15 коп., а також, заборгованість відповідачів по відсотках - 65400,71 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1621820 грн. 15 коп., пеня - 77590,14 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1924096 грн. 12 коп. Вказана заборгованість по кредитному договору залишається несплаченою відповідачем до теперішнього часу, незважаючи на неодноразові повідомлення про факт виникнення заборгованості та її розмір, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача Черкавський Ю.С. підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові, в повному обсязі та просив їх задовольнити. В обгрунтування позиції у справі у письмових поясненнях від 11.10.2016 року на заперечення відповідача зазначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне, а тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійне стягнення за основним зобов'язанням (постанова Верховного Суду України від 09.09.2014 року № 3-71гс14). Щодо заперечень в інтересах відповідача [PERSON] як поручителя зазначив, що згідно п.1 договору поруки № 0310/0807/98-029-Р-1 поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором від 13.08.2007 року у сумі 93000 доларів США строком по 12.08.2017 року включно. Таким чином сторонами встановлено строк, до якого поручитель поручається за виконання обов'язків позичальником і згідно договору поруки він становить 12 серпня 2017 року, так встановлено строк дії поруки, відповідно посилання представника відповідача [PERSON] на ч. 4 ст. 559 ЦК України є безпідставним. Від відповідача [PERSON] 05.10.2016 року надійшли до суду письмові заперечення стосовно позивних вимог, пред`явлених до нього як позичальника; заперечення підтримані ним у судовому засіданні, в обгрунтування він зазначив, що 03.03.2014 року Державною виконавчою службою відкрито виконавче провадження згідно виконавчого напису № 250, виданого 10.02.2014 року приватним нотаріусом Паракуда Іриною Вікторівною - Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП- № 42387583, у якій згідно виконавчого напису звернено стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки, а саме приміщення, яке знаходиться за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. Бесєдова, 14, приміщення 9, 10, яке належить іпотекодателю ПП "Омега-Дніпро". Тобто представники позивача розуміючи, що порушують закон, вирішили домогтись відкриття провадження по справі з тих же підстав, тобто звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути грошові кошти, вважаючи, що вони мають право всупереч законодавству звернути стягнення двічі. У п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявления відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи Іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні Іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Однак, таке право кредитора слід розглядати і з огляду на наступне. Таким чином, за ситуації, коли кредитором подано два різних позови (чи до одного, чи до різних судів), суддям варто зупиняти провадження у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки визначити таку співмірність на етапі розгляду цих справ неможливо. Особливу увагу слід звернути на наступне формулювання, що міститься у абз. 2 п. 42 Постанови - при цьому суд можі одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Крім цього, зазначену проблему розглядає також Верховний суд України у своєму Листі від 01 лютого 2015 р. «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна». Так, рішення судів, ухвалені з урахуванням вищезазначених роз'яснень, є такими, що не відповідають загальним засадам цивільного законодавства (справедливості, добросовісності й розумності). Одночасне стягнення суми боргу з боржника та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення зазначеного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння суми заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Таким чином, одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в будь-якому випадку є неправильним. Суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов 'язання. У такому аспекті, в разі, якщо кредитором пред'явлено дві позовні вимоги (в одному позові) або ж пред'явлено два позови - правильним буде посилаючись на зазначені положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та з урахуванням аналізу судової практики ВСУ відмовляти у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості. Також у письмових запереченнях від 07.10.2015 року відповідач зазначив, що на його думку при поданні позову порушено правила підсудності, оскільки він є фізичною особою підприємцем і постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2011 року задоволено позовні вимоги до нього на користь ПАТ "Сведбанк", потім ухвалою того ж суду замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні на ПАТ "Омега Банк", а рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.05.2011 року визнано недійсним договір поруки з [PERSON], котра є фізичною особою, томусправу вважає непідсудною даному суду Позовні вимоги, заявлені до відповідача [PERSON], її представник за довіреністю [PERSON] не визнав, згідно підтриманих ним у суді письмових заперечень, посилаючись на те, що позивачем не дотримано встановлений ст. 559 ЦК України строк пред'явлення вимог до поручителя; пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та пені згідно з Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду справа № 16/5005/7427/2011 від 03.10.2011 року, у якій задоволено позовні вимоги ПАТ «Сведбанк» до фізичної особи- підприємця [PERSON] щодо стягнення заборгованості, кредитор, відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати. Однак, після зміни строку виконання основного зобов'язання, позивач до суду з позовом звернувся лише у 2014 році, тим самим пропустив строк звернення до поручителя [PERSON] Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28 листопада 2012 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та Факторинговою компанією "Вектор Плюс" укладено договір факторингу (л.с. 18), відповідно до якого банк відступив права вимоги заборгованості за кредитними договорами. 28 листопада 2012 року між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу (л.с. 32), відповідно до умов якого право вимоги за кредитними зобов`язаннями набув ТОВ "Кредитні ініціативи". Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора за кредитним договором від 13.08.2007 року № 0310/0807/98-029 (л.с. 5), згідно якого банк надав відповідачу [PERSON] кредит шляхом надання коштів в розмірі 93000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19.09.2008 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" (правонаступник ВАТ "Сведбанк", правонаступник якого ПАТ "Сведбанк") та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки № 0310/0807/98-029-Р-1 (л.с. 15), відповідно до якого поручитель поручається за виконання відповідачем [PERSON] обов'язків, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 29 липня 2016 року становить: за кредитом - 83700,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2075609 грн. 67 коп., по відсотках - 97912,99 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2428066 грн. 30 коп., пеня - 77590,14 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1924096 грн. 12 коп. Відповідачем [PERSON] до суду надано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2011 року по справі № 16/5005/7427/2011, якою було задоволено позовні вимоги ПАТ "Сведбанк" до [PERSON] та було стягнуто заборгованість по тілу - 83700,00 доларів США, по відсоткам 32512,28 доларів США. Таким чином, позивачем відповідно до уточненої позовної заяви від 08.08.2016 року пред'явлено лише до відповідача [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом, яка становить 2881855 грн. 82 коп. і складається з заборгованості за кредитом в розмірі 83700,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2075609 грн. 67 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 32512,28 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 806246 грн. 15 коп. Також позивач просить стягнути заборгованість відповідачів [PERSON], [PERSON] по відсотках - 65400,71 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1621820 грн. 15 коп., пеня - 77590,14 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 1924096 грн. 12 коп. Вказана заборгованість по кредитному договору залишається несплаченою відповідачами до теперішнього часу, незважаючи на неодноразові повідомлення про факт виникнення заборгованості та її розмір, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладено в постанові від 25 травня 2015 року по справі № 6-157цс16, виходячи з системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору, що є підставою даного спору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, що викладено в постанові від 02 вересня 2015 року по справі № 6-369цс15, згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ІЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048 ЦК України. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено говором або законом. При цьому проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якогого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, суд знаходить обгрунтованими доводи позивача стосовно того, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне і задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійне стягнення за основним зобов'язанням. Ткож згідно п.1 договору поруки № 0310/0807/98-029-Р-1 поручитель зобов'язується перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором від 13.08.2007 року у сумі 93000 доларів США строком по 12.08.2017 року включно. Таким чином сторонами встановлено строк, до якого поручитель поручається за виконання обов'язків позичальником і згідно договору поруки він становить 12 серпня 2017 року, відповідно встановлено строк дії поруки, тому посилання представника відповідача [PERSON] на ч. 4 ст. 559 ЦК України є безпідставним. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.05.2011 року, яким визнано недійсним договір поруки від 19.09.2008 року № 0310/0807/98-029-Р-1 між [PERSON] та ПАТ "Сведбанк", скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.05.2016 року і у задоволенні позовних вимог відмовлено (л.с.230-232 т.1). Згідно ст. ст. 524, 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання у іноземній валюті, тому у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно ст. ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв'язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд

Outcome: approved