Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з комунального підприємства "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, вказуючи на те, що з 2009 року її син [PERSON] працював слюсарем по ремонту рухомого складу трамвайного депо № 1 комунального підприємства "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС". 01 серпня 2010 року з ним, під час виконання ремонтних робіт на даху вагона № 2946 стався нещасний випадок внаслідок дії напруги 600В постійного струму в контактній мережі, що призвело до його смерті і встановлено висновком бюро судово-медичної експертизи № 1132-02 від 10.08.2010 р. Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 01.08.2010 року з [PERSON] від 16 серпня 2010 року визнано смерть [PERSON] нещасним випадком пов'язаним з виробництвом. Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 01.08.2010 року з [PERSON] у КП "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" від 16 серпня 2010 року встановлено, що причинами нещасного випадку є неналежна організація безпечних умов праці посадовими особами підприємства. Незабезпечення Відповідачем безпечних умов праці призвели до нещасного випадку, внаслідок якого її син помер, що завдало позивачці надзвичайних моральних та фізичних страждань. Після смерті сина, [PERSON] фактично втратила зв'язок з реальністю, не розуміє що відбувається, не може спати, внаслідок сильних моральних та фізичних страждань значно погіршився стан здоров'я заявниці, змирення з загибеллю сина вимагає від неї надзвичайних та неймовірних зусиль та спроб щоб заспокоюватись та продовжувати жити далі, вона не може повернутися до звичного образу життя. Заподіяну моральну шкоду [PERSON] оцінює в розмірі 680.000,00 гривень. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь вищевказану моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надав до суду заперечення, в яких зазначив, що сума шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості, а також, що комунальне підприємство є збитковим. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, судом були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 28.05.1991 року є сином [PERSON]. З 2009 року [PERSON] працював на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу трамвайного депо № 1 комунального підприємства "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС". 01 серпня 2010 року з ним, під час виконання ремонтних робіт на даху вагона № 2946 стався нещасний випадок внаслідок дії напруги 600В постійного струму в контактній мережі, що призвело до його смерті (свідоцтво про смерть [PERSON] [NUMBER] від 02.08.2010 року, видане Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції) та встановлено висновком бюро судово-медичної експертизи № 1132-02 від 10.08.2010 року, що смерть [PERSON] знаходиться у прямому причинному зв'язку з впливом електричного струму. Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 01.08.2010 року з [PERSON] у комунальному підприємстві "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" від 16 серпня 2010 року визнано смерть [PERSON] нещасним випадком пов'язаним з виробництвом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується, батькам, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 01.08.2010 року з [PERSON] у комунальному підприємстві "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" від 16 серпня 2010 року встановлено, що причинами нещасного випадку є неналежна організація безпечних умов праці посадовими особами підприємства, що є порушенням ст. 153 КЗпП України. Частинами 1, 2 ст. 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, тобто в даному випадку на адміністрацію комунальному підприємстві "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС". Неналежний рівень створення безпечних і нешкідливих умов праці у комунальному підприємстві "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" також підтверджується тим, що комісією з розслідування нещасного випадку було виявлено ще 39 порушень нормативно-правових актів з питань охорони праці (розділ 4 Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 01.08.2010 року у комунальному підприємстві "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" від 16 серпня 2010 року). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Трамвайне депо № 1 є структурним підрозділом комунального підприємства "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС", основними видами діяльності якого є у тому числі підтримання в технічно-справному стані трамвайних вагонів (використанням, зберіганням та утриманням транспортних засобів). Комунальне підприємство "ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС" є належним відповідачем по справі. Законом України від 23 лютого 2007 р. N 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" внесені зміни до абз. 4 ст. 1, підпункту "є" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, а також виключено ч. 3 ст. 34 Закону N 1105-XIV, скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (Висновки Верховного Суду України викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012 р., («Спори про відшкодування шкоди» п. 4), постанова Верховного Суду України від 18 квітня 2012 р. у справі N 6-26цс12). Таким чином, виплата Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві моральної шкоди завданої смертю застрахованого внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім'ї Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено. В судовому засіданні позивачка пояснила, що після смерті свого сина [PERSON] втратила зв'язок з реальністю, не розуміла що відбувається, не могла спати, ходити, працювати, до цього часу не може повірити в те що, її сина немає, змирення з загибеллю сина вимагає від неї надзвичайних та неймовірних зусиль та спроб щоб заспокоюватись та продовжувати жити далі, не може повернутися до звичного образу життя. Після смерті сина, внаслідок сильних моральних та фізичних страждань, значно погіршився стан здоров'я позивачки, що підтверджується історією хвороби [PERSON], згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААА № 941541 останній до 03.04.2014 року встановлено повторно друга група інвалідності. 05.11.2012 року судом було призначено судову психологічну експертизу. Згідно висновку експерта № 9576 від 03.06.2013 р. судово-психологічної експертизи [PERSON], 1967 року народження: «Індивідуально-психологічні особливості особи [PERSON] могли суттєво вплинути на глибину та інтенсивність суб'єктивних переживань [PERSON] пов'язаних із смертю [PERSON] Обставини пов'язані із смертю [PERSON] в значній мірі вплинули на основні показники не лише психологічного стану [PERSON] а також на показники її фізичного здоров'я, оскільки її стан відповідає визначенню стану дистресу (негативний тип стресу, який організм не в силах здолати, він підриває здоров'я людини і може призвести до тяжких захворювань) та стану посттравматичного стресового розладу. У [PERSON] суттєво змінилась ієрархія основних життєвих цінностей, їй завдано значної шкоди обставинами пов'язаними із смертю [PERSON] Відмічаються ознаки неблагоприємних змін особи [PERSON] внаслідок обставин пов'язаних із смертю [PERSON], які полягають в зниженні кількості соціальних контактів, рівня активності та фону настрою, підвищеним рівнем тривоги, фіксованості на своїх переживаннях, зниження самооцінки, [PERSON] відчуває почуття безвихіддя. Перелічені негативні зміни фізичного та психологічного здоров'я і особи [PERSON] знаходяться в прямому причинному зв'язку з обставинами, пов'язаними із смертю [PERSON].» Завдані позивачці моральні та фізичні страждання смертю сина, вона оцінює у розмірі 680 000,00 грн., виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди частково в розмірі 280.000,00 гривень. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судові витрати позивача складають витрати на проведення експертизи у розмірі 1178 (одна тисяча сто сімдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок. Отже, з відповідача по справі підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати на проведення експертизи у розмірі 1178 (одна тисяча сто сімдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок, а також судовий збір у розмірі 2800,00 (дві тисячі вісімсот) гривень. На підставі ст. ст. 15, 23, 1167-1168, 1187 ЦК України, ст. ст. 3-4, 10, 15, 79, 88, 59-60, 109, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial