Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу Лагутінської Єлизавети Павлівни про визнання протиправною та скасування постанови нотаріуса. Позов мотивує тим, що він є сином [PERSON], яка померла [INFO] року. Крім нього у матері є ще один син: [PERSON]. Згідно заповіту складеного [PERSON], все належне їй майно остання заповіла [PERSON], який являється сином спадкодавця та онуку - [PERSON] Спадкоємці за заповітом прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном з дня смерті спадкодавця та шляхом подання відповідної заяви до приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу. Позивач також подав заяву до приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу про прийняття спадщини. Але нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на обов'язкову частку у спадщині у зв'язку із тим, що на момент відкриття спадщини він не досяг загального пенсійного віку для чоловіків - 60 років, а має повних 58 років, отримує пенсію за віком на пільгових умовах, так як працював в районах Крайньої Півночі і місцевостях прирівняних до них, і тому, на її думку, вихід на пенсію на пільгових умовах не дає йому права на обов'язкову частку у спадщині. На день смерті матері він був непрацездатним, оскільки перебуваю на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Каневі та Канівського р-ну, як непрацюючий пенсіонер з 07.12.2011р. відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ йому призначена пенсія за віком із застосуванням ст. 1 Тимчасової угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення, зі зниженням пенсійного віку на 5 років, а тому має право па обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. У разі, якби спадкування відбувалося за законом, спадкоємцями першої черги за законом також були б сини померлої - [PERSON] та [PERSON] Він як непрацездатний син померлої має право на обов'язкову частку - 1/2 від 1/2 частини спадкового майна, тобто 1/4 частини від усього спадкового майна. Вважає що його права порушені, саме тому звернувся за захистом своїх прав до суду. Просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу Лагутінської Є.П. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (обов'язкова частка) від 29.07.2015р. та зобов'язати приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу Лагутінську Є.П. видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину всього спадкового майна [PERSON], померлої [INFO], стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позові, просять позов задовольнити повністю. Відповідач приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Лагутінська Є.П. в судовому засіданні позов не визнала та вважає, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства є законною а тому у суду відсутні підстави для її скасування. Просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, про що надали суду письмові заперечення. Вважають постанову нотаріуса законною та в разі задоволення позовних вимог будуть порушені права інших спадкоємців. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Статтею 50 Закону "Про нотаріат " передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Згідно ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян. При вирішенні питання про обґрунтованість скарг на дії нотаріусів, суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхилення від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення. Відмова у вчиненні нотаріальної дії визнається обґрунтованою, якщо вчинення такої дії суперечить закону, дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або іншою посадовою особою, або з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась недієздатна особа чи її представник, який не має необхідних повноважень, або якщо угода, що укладається від імені юридичної особи. Суперечить цілям, вказаним в її статуті чи положенні, а також коли подані для вчинення нотаріальної дії документи не відповідають вимогам діючого законодавства або містять відомості, що порочать честь, гідність громадян (ст.. 49 ЗУ «Про нотаріат»). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина. 20.10.2014 р. [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с.38). З заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці за заповітом та позивач [PERSON] - син померлої, який вважає, що має право на обов'язкову частку у спадщині. Приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу 29.07.2015 р. (а.с.12) у видачі свідоцтва на спадщину [PERSON] було відмовлено в зв'язку з тим, що нотаріус вважає, що останній немає права на обов'язкову частку спадщини так як на час відкриття спадщини він не був непрацездатним в контексті ст. 1241 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на день смерті матері отримував пенсію за віком згідно ст.1 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення, починаючи з 07.12.2011 року. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпаний і розширеного тлумачення не потребує. Згідно ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України, ст.1 закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Статтею 12 закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійний вік для чоловіків встановлений 60 років при стажі роботи не менше 25 років. Факт отримання [PERSON] пенсії на пільгових умовах згідно ст.1 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення, починаючи з 07.12.2011 року, не свідчить про його непрацездатність в розумінні ст.1241ЦК України як особи, що має право на обов'язкову частку у спадщині, враховуючи, що на день смерті матері він мав вік 58 років, а не 60 років, як це передбачено ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Суд критично оцінює доводи позивача та його представника в частині, що Рішенням Конституційного Суду України від 11.02.2014р. № 1-рп/2014 (а.с.16) розтлумачено, що до непрацездатних осіб відносяться пенсіонери, які отримують пенсію на пільгових умовах, оскільки у п.2.3. рішення Конституційного Суду України викладено наступне, що поняття „повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний". Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України „Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-ХIV (далі - Закон № 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами (далі - Закон № 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку. Крім цього, суд вважає помилковими твердження позивача та його представника про тотожність понять «пенсія за віком» та «пенсія за віком на пільгових умовах», оскільки згідно положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» ці види пенсій призначаються за різних умов (стажу роботи, виду роботи, віку), а тому не можуть бути тотожними. За цих обставин, суд вважає, що постанова приватного нотаріуса Канівського міського нотаріального округу Лагутінської Є.П. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (обов'язкова частка) від 29.07.2015р. прийнята в межах чинного законодавства та узгоджується з викладеними позиціями у п.4 розділу І частини ІІІ Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009р. та в Постанові Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню, як і вимоги про зобов'язання нотаріуса видати останньому таке свідоцтво не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed