Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, який неодноразово уточнювала, до [PERSON] , Харківської міської ради, 3-ті особи - Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції, Циркунівська сільська рада про визнання незаконним та скасування частково рішення Харківської міської ради, скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, витребування майна, визнання права власності та відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01.09.1994 року вона звернулася до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області із заявою про надання земельної ділянки для індивідуальної забудови. Рішенням Виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області № 744 від 20.101994 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку» позивачці було передано у приватну власність земельну ділянку з фонду земель Циркунівської сільської ради площею 1000 м2 по [ADDRESS] , 30 під будівництво індивідуального жилого будинку. 06.12.1996 року позивачка отримала Державник акт про право приватної власності на землю, який зареєстровано у Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за № 1779 після здійснення дій з підготовки технічної документації, а саме: закріплення меж ділянки, що підтверджується протоколом; експлікацією земель в межах плану, висновку начальника відділу земельних ресурсів району стосовно складу та повноти матеріалів для видачі державного акту, викопіювання з генплану забудову житлового кварталу «Заріччя». 10.10.2013 року у зв`язку із приєднанням частини земель Циркунівської сільської ради до земель міста Харкова, позивачка [PERSON] для отримання кадастрового номеру, впорядкування та зміну адреси земельної ділянки звернулася до Харківської міської ради. На своє звернення вона отримала лист Управління містобудування та архітектури за № П-5-21866/1-13.08-39 від 08.11.2013 року, яким її було повідомлено порядок оформлення змін та впорядкування адреси земельних ділянок на території, яка включена до меж Харкова шляхом підготовки проектів рішень, для затвердження на сесії Харківської міської ради після їх узгодження у встановленому порядку. Наступним листом Управління містобудування та архітектури за № П-5-21866/1-13.08-39 від 07.04.2014 року повідомило позивачку, що після детального вивчення її документів в процесі ідентифікації земельної ділянки, було виявлено, що рішенням 26 сесії Харківської міської ради 6 скликання за № 1266/13 від 25.09.2013 року (п.2 рішення та п.3 Додатку 1 до рішення) належна їй земельна ділянка передана у власність відповідачу [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка) по [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 6310136600:14:013:0118. На запит позивачки для з`ясування належності земельної ділянки, Управління Держкомземагенства у Харківському районі Харківської області листом № 1497 від 08.05.2014 року було повідомлено про наявність у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Циркунівської сільської ради Харківського району, в архіві Управління обліковується запис № 1779 від 06.12.1996 року на ім`я [PERSON] , серії ХР № 25-00-000318 , про право приватної власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , площею 0,1000 га, на підставі рішення Циркунівської сільської ради № 744 від 20.10.1994 року. Вищезазначену інформації стосовно власника, місця розташування та розміру земельної ділянки було підтверджено на запит позивачки Циркунівською сільською радою Харківського району листом за № 416 від 22.05.2014 року, і зазначено, що відомості щодо інших власників, крім позивачки, даної земельної ділянки не обліковується. За зверненням позивачки до Головного управління Держземагенства у Харківської області вона отримала лист за № П-229/0/9-515/0/14-14 від 02.04.2014 року, що державна реєстрація земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:14:013:0118, здійснена на підставі заяви [PERSON] відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого відповідно до рішення Харківської міської ради 16 сесії 6 скликання за № 759/12 від 22.06.2012 року. На земельній ділянці встановлено табличку, що містить відомості про її продаж, такі ж самі оголошення розміщені і в Інтернеті. Позивачка вважає рішення Харківської міської ради в частині передачі права власності відповідачу є незаконним, підлягає скасуванню, як і рішення про державну реєстрацію права власності на ім`я відповідача, а свідоцтво про право власності визнанню недійсним. Позивачка також зазначає, що для подальшого отримання кадастрового номеру вона зверталася до землевпорядної організації ПП «НВП Альгама-Строй», для виготовлення необхідної документації, сплатила грошову сума, яка підлягає відшкодуванню. Позивачка також просить визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку та витребування її з незаконного володіння відповідача [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду від 15 вересня 2014 року було відкрите судове провадження та призначене судове засідання (т.1 а.с.25). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали свої позовні вимоги, посилаючись на те, що право приватної власності позивачки на земельну ділянку не припинялося, а відповідне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було прийнято раніше, ніж землі Циркунівської сільської ради були включені до меж міста Харкова. Відповідач [PERSON] та його представник не визнали позовних вимог, надали письмові заперечення, в яких зазначили, що відповідач не бажає добровільно відмовлятися від своїх прав на земельну ділянку, вважає, що право власності набуто ним на підставі чинного законодавства з дотриманням необхідних вимог, а саме: шляхом звернення до органів місцевого самоврядування; відповідач надала лише архівну копію Державного акту, згідно до якого надана їй ділянка знаходиться на території Циркунівскьої сільської ради по [ADDRESS] . З часу надання [PERSON] ділянки вона не реалізувала свого права на належне оформлення права власності, на час видачі Державного акту Циркунівська сільська рада не мала повноважень приймати рішення щодо виділення земельної ділянки, оскільки вона знаходилася за межами населеного пункту. Представник відповідача - Харківської міської ради заперечував проти позову, посилаючись на правомірність виділення Харківською міською радою земельної ділянки [PERSON] Зазначив, що матеріали справи містять беззаперечний юридичний факт знаходження спірної земельної ділянки територіально в межах міста Харкова як на час її виділення [PERSON] , так і на час винесення 06.09.2012 р. Верховною Радою України Постанови «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» № 5212-У1. 3-тя особа, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції до суду не з`явилася, позовні вимоги позивачки не визнала, надала письмові заперечення, в яких зазначено про правомірність проведеної державної реєстрації на ім`я відповідача [PERSON] на підставі рішення сесії Харківської міської ради, яке на час реєстрації було чинним, а також зазначено про неможливість розгляду справи в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2014 року (т.1 а.с.106-107) було відмовлено у задоволенні клопотання реєстраційної служби про закриття провадження і розгляду справи в порядку адміністративного судочинства. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.01.2015 року за клопотанням відповідача [PERSON] до участі у справі була залучена Циркунівська сільська рада в якості 3-тьої особи, представник якої до судового засідання не з`явився, 3-тя особа просить слухати справу без участі його представника, питання щодо задоволення позовних вимог залишити на розсуд суду (т.1 а.с.172, т.2 а.с.192-193). Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачів, їх представників, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.09 1994 року позивач [PERSON] звернулася до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області із заявою про надання земельної ділянки для індивідуальної забудови. (т.1 а.с.8) Рішенням Виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області № 744 від 20.101994 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку» позивачці було передано у приватну власність земельну ділянку з фонду земель Циркунівської сільської ради площею 1000 м2 по [ADDRESS] , 30 під будівництво індивідуального жилого будинку (т.1 а.с.7). 06.12.1996 року позивачка отримала Державник акт про право приватної власності на землю, який зареєстровано у Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за № 1779 (т.1 а.с.9-10). Листом Управління містобудування та архітектури за № П-5-21866/1-13.08-39 від 08.11.2013 року на письмове звернення позивачки було повідомлено порядок оформлення змін та впорядкування адреси земельних ділянок на території, яка включена до меж Харкова шляхом підготовки проектів рішень, для затвердження на сесії Харківської міської ради після їх узгодження у встановленому порядку (т.1 а.с. 11). Наступним листом Управління містобудування та архітектури за № П-5-21866/1-13.08-39 від 07.04.2014 року повідомило позивачу, що після детального вивчення її документів в процесі ідентифікації земельної ділянки, було виявлено, що рішенням 26 сесії Харківської міської ради 6 скликання за № 1266/13 від 25.09.2013 року (п.2 рішення та п.3 Додатку 1 до рішення) належна їй земельна ділянка передана у власність відповідачу [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка) по [ADDRESS] , кадастровий номер ділянки 6310136600:14:013:0118 (т.1 а.с. 12). На запит позивачки для з`ясування належності земельної ділянки, Управління Держкомземагенства у Харківському районі Харківської області листом № 1497 від 08.05.2014 року було повідомлено про наявність у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Циркунівської сільської ради Харківського району, в архіві Управління обліковується запис № 1779 від 06.12.1996 року на ім`я [PERSON] , серії ХР № 25-00-000318 , про право приватної власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , площею 0,1000 га, на підставі рішення Циркунівської сільської ради № 744 від 20.10.1994 року (т.1 а.с.13). Листом за № 416 від 22.05.2014 року Циркунівської сільської ради Харківського району було повідомлено, що земельна ділянка, що розташована на території Циркунівської сільської ради по [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] , інших власників земельної ділянки не обліковується (т.1 а.с.14). Листом за № П-229/0/9-515/0/14-14 від 02.04.2014 року Головного управління Держземагенства у Харківської області позивачці повідомлено, що державна реєстрація земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:14:013:0118, здійснена на підставі заяви [PERSON] відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого відповідно до рішення Харківської міської ради 16 сесії 6 скликання за № 759/12 від 22.06.2012 року (т.1 а.с.15). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 1 липня 2015 року за клопотанням відповідача, представника Харківської міської ради, провадження по справі було зупинено у зв`язку із зверненням Харківської міської ради до Господарського суду Харківської області до Циркунівської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області № 744 від 20.101994 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку» Рішенням Господарського суду Харківської області від 7 жовтня 2015 року (справа за № 922/3408/15) у задоволенні позову Харківської міської ради до Циркунівської сільської ради, 3-тя особа - [PERSON] , про визнання недійсним та скасування рішення Виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області № 744 від 20.101994 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку», визнання недійсним Державного акт на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності від 06.12.1996 р. за № 1779, виданого [PERSON] на земельну ділянку на території Циркунівської сільської ради по [ADDRESS] - було відмовлено (т.2 а.с. 113-117). Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16 грудня 2015 року (т.2 а.с.169-174) рішення господарського суду Харківської області від 7 жовтня 2015 року було скасовано. Постановлено нове рішення, яким позов Харківської міської ради було задоволено: визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Циркунівської сільської ради від 20.10.1994 року № 744 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку»; визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності від 06.12.1996 року за № 1779, виданого [PERSON] на земельну ділянка на території Циркунівської сільської ради по [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року провадження по справі було відновлено (т.2 а.с.165). Постановою Вищого Господарського суду України від 17 лютого 2016 року були скасовані рішення Господарського суду Харківської області від 7 жовтня 2015 року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 16 грудня 2015 року, справа була направлена на новий розгляд до Господарського суду Харківської області (т.2 а.с.196-200). Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25 лютого 2016 року за клопотання представника позивачки та відповідача Харківської міської ради провадження по справі було зупинено до розгляду справи за № 922/3408/15. Рішенням Господарського суду Харківської області від 11 квітня 2018 року у задоволенні позову Харківської міської ради, 3-ті особи на стороні позивача [PERSON] , Головне управління Держкомземагенства у Харківській області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, до Циркунівської сільської ради, 3-тя особа на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Циркунівської сільської ради від 20.10.1994 року № 744 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку», визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності від 06.12.1996 року за № 1779, виданого [PERSON] на земельну ділянка на території Циркунівської сільської ради по [ADDRESS] (т.2 а.с.238-246) - було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17 липня 2018 року рішення Господарського суду Харківської області від 11 квітня 2018 року було залишено без змін (т.2 а.с.247-260). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 1 серпня 2018 року провадження по справі було поновлено (т.2 а.с.262). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Згідно ст. 78 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 83 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Як передбачено ст. 84 ЗК України, (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Частиною першою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Рішенням Виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області № 744 від 20.10.1994 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку» позивачці було передано у приватну власність земельну ділянку з фонду земель Циркунівської сільської ради площею 1000 м2 по [ADDRESS] , 30 під будівництво індивідуального жилого будинку (т.1 а.с.7), що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ХР № 25-00-000316, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 1779. Рішенням 16 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 759/12 від 22 червня 2012 року (п.3.1. дод. 1) відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] ( т .3 а.с.27-28). Рішенням 26 сесії Харківської міської ради 6 скликання за № 1266/13 від 25.09.2013 року (п.2 рішення та п.3 Додатку 1 до рішення) на підставі погодженого проекту землеустрою вказану земельну ділянку передано у приватну власність відповідачу [PERSON] , та зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 6310136600:14:013:0118 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.3 а.с.42-43). Згідно Постанови Верховної Ради України від 06.09.2012р. № 5215-VI "Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області", територія місця розташування земельної ділянки по [ADDRESS] , надійшла до міста Харків. З листа Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану виконавчого комітету Харківської міської ради від 07.04.2014р. № П-5-21866/1-13.08-39 вбачається, що адресу спірної земельної ділянки було змінено з [ADDRESS] , у зв`язку упорядкуванням адрес земельних ділянок на території, яка включена до меж м. Харкова. За актом приймання-передачі від 18 березня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки, які було вилучено із земель Циркунівської сільської ради та зараховано до складу нової межі, у тому числі державний акт на ім`я [PERSON] на право власності на земельну ділянку у [ADDRESS] Циркунівською сільською радою Харківського району були передані Управлінню Держземагентства у м. Харкові (т.3 а.с.12). Таким чином, враховуючи Постанову Верховної Ради України за № 5215-VI від 6 вересня 2012 року, питання на дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] відповідачу [PERSON] , наданий рішенням 16 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 579/12 від 22 червня 2012 року, було вирішено в період, коли земельна ділянка по [ADDRESS] відносилася до земель Циркунівської ради, а не меж міста Харкова. Також, на час надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , вона ще не мала нову назву. Тільки 22 травня 2013 року п.1 рішення 24 сесії 6 скликання за № 1159/13 «Про впорядкування найменувань» до рішення 20 сесії 6 скликання Харківської міської ради було внесено додаток 1 до п.8 із зазначенням «вул.Спаська», а п. 17 Додатку 7 було викладено у наступній редакції «-доповнити розділ «Перелік перейменувань елементів вулично-дорожної мережі міста на території, що включена до меж міста Харкова за рахунок земель Циркунівської сільської ради» Додатку 2 до цього рішення наступними рядками: квартали малоповерхової забудови житлового масиву «Зарічний» п.17 Спаська вул. - Липцівська вул.» (т.3 а.с.34-37). Крім того, до прийняття рішення 26 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 25 вересня 2013 року за № 1266/13 (п.3 д. 1) про передачу земельної ділянки з новою адресою [ADDRESS] відповідачу [PERSON] Управлінню Держземагентства у м. Харкові було відомо про існування державного акту на ім`я [PERSON] на земельну ділянку, що вилучена із земель Циркунівської сільської ради та включена до меж міста Харкова. Пунктом 10 статті 28-1 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом, є дійсними. На підставі ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд також приймає до уваги рішення Господарського суду Харківської області від 11 квітня 2018 року, яке було залишено без змін постановою Апеляційного господарського суду від 17 липня 2018 року по справі за позову Харківської міської ради, 3-ті особи на стороні позивача [PERSON] , Головне управління Держкомземагенства у Харківській області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, до Циркунівської сільської ради, 3-тя особа на стороні відповідача - [PERSON] , про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Циркунівської сільської ради від 20.10.1994 року № 744 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку», визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності від 06.12.1996 року за № 1779, виданого [PERSON] на земельну ділянка на території Циркунівської сільської ради по [ADDRESS] . Вищенаведеними рішеннями було зроблено наступні висновки. При вивченні матеріалів справи, наданих сторонами доказів було зроблено висновки, що порушень Циркунівською сільською радою вимог законодавства при прийнятті рішення № 744 від 20 жовтня 1994 року не встановлено. Крім того, Харківський господарський апеляційний суд зазначив наступне: згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня2011 року (заява № 29979/04), суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119) (п.70). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі", п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII) (п.71). Як встановлено судом, на підставі оспорюваного рішення виконавчого комітету Циркунівської сільської ради № 744 від 20 жовтня 1994 року, гр. [PERSON] отримана у приватну власність земельну ділянку, Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності від 06 грудня 1996 року за № 1779. Тобто, з 1996 року гр. [PERSON] є власником спірної земельної ділянки. З огляду на викладене, вбачається, що навіть якщо припустити, що Циркунівською селищною радою при прийнятті рішення № 744 від 20 жовтня 1994 року "Про передачу у приватну власність земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку" було допущено порушення законодавства, то гр. [PERSON] , як власник земельної ділянки з 1996 року, не повинна відповідати за помилки Циркунівської сільської ради, якщо вони були, та бути позбавленою своєї власності внаслідок недотримання Державним органом вимог законодавства. Наведені обставини свідчать про правомірність набуття третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - гр. [PERSON] права власності спірною земельною ділянкою, а подача позову позивачем з метою позбавлення такого права може свідчити про непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном, відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України). До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать, зокрема, земельні ділянки (ч. 1 ст. 181 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із частини 1, 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своєї компетенції приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. При встановленні відсутності порушень з боку Циркунівської сільської ради при прийнятті рішення про надання позивачці земельної ділянки, та відсутності підстав вважати, що [PERSON] є неналежним власником, суд вважає позовні вимоги позивачки в частині визнання незаконним та скасування частково рішення Харківської міської ради підлягають задоволенню. Оскільки наступні вимоги позивачки, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, і скасування державної реєстрації на ім`я [PERSON] , яка відбулася на підставі вищезазначеного рішення сесії ХМР, і ці вимоги позивачки підлягають задоволенню. В частині визнання права власності за [PERSON] права власності на земельну ділянку, суд вважає необхідно відмовити, оскільки земельна ділянка належить їй на підставі рішення Циркунівської сільської ради та Державного акту, які є чинними. Також згідно із пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). У зв`язку із приєднанням частини земель Циркунівської сільської ради до земель міста Харкова позивачка повинна звернутися для отримання кадастрового номеру та впорядкування та зміну адреси земельної ділянка, відповідно до статей 26, 27, 55 Закону України "Про землеустрій" до розробників документації із землеустрою, та після їх виготовлення відповідно до роз`яснень наданих їй раніше, до компетентних органів для підготовки проектів рішень, для затвердження на сесії Харківської міської ради після їх узгодження у встановленому порядку. Згідно зі статтею 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-2161цс16, встановлення факту перевищення органом місцевого самоврядування своїх повноважень є підставою для витребування майна у добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-348цс15, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги позивачки в частині витребування земельної ділянки підлягають задоволенню. Позивачка також просить стягнути з відповідача - Харківської міської ради майнову шкоду, завдану неправомірним рішення, посилаючись на норми ст. 1166, 1173 ЦК України. Але позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають за їх недоведеністю. Крім того, відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представником позивача [PERSON] - адвокатом Кухар Я.О. суду надано клопотання про приєднання доказів про розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, а саме звіти про виконання договору про надання правової допомоги, розписки про отримання гонорару за надання правової допомоги, тобто витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7600 грн. (т. 4 а.с. 70-91). Відповідно до ч. 3 п. 1 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Суду надані копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2376 Кухар Я.О. , видане на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 16.10.2018 № 17 та копія ордеру на право надання правової допомоги № 100060 та копія договору про надання правової допомоги № 121839 від 20.10.2018 р., укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Кухар Я.О. (т. 4 а.с. 22, 23). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суду надані докази про розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка складає 7600 грн. (т. 4 а.с. 70-91). Клопотань іншої сторони про зменшення розміру на правничу допомогу у відповідності до вимог ч. 5 ст.137 ЦПК України, суду не надходило. Таким чином, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача - Харківської міської ради в повному обсязі.

Outcome: partial