Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений 16.12.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1388. Згідно з пунктом 1 Договору позики Позикодавець ( [PERSON] ) передав у власність Позичальника ( [PERSON] ), а Позичальник прийняв валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 552 702 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі сімсот дві) гривень 00 коп., що за згодою сторін еквівалентно сумі у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів 00 центів США. Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 552 702 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі сімсот дві) гривень 00 коп., що за згодою сторін еквівалентно сумі у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів 00 центів США - не пізніше шістнадцятого грудня дві тисячі вісімнадцятого року. Зазначені в пункті 1 Договору позики валютні цінності були передані [PERSON] та прийняті [PERSON] ще до підписання Договору позики, про що вказано в пункті 4 цього Договору. Відповідно до пункту 4 Договору позики Позичальник ( [PERSON] ) згоден з тим, що простроченням виконання його зобов`язань за цим договором буде недотримання строку повернення, а саме не пізніше 16.12.2018 року. [PERSON] не виконав взяте на себе за Договором позики зобов`язання, а саме не повернув валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 552 702 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі сімсот дві) гривень 00 коп. 16.12.2018 року. Грошові кошти, навіть частково, не повернуті й на час звернення з позовом до суду. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, викликався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.07.2020 року, надано судове доручення про виклик до Дзержинського районного суду м. Харкова в якості відповідача [PERSON] по цивільній справі №638/8300/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, а також щодо вручення копії позовної заяви, до Prasident des Amtsgerichts Hamburg . Згідно листа Вх. №47651 від 24.09.2020 року, від суду першої інстанції Гамбург, вказано, що доставку клопотання буде надіслано за належністю на іншу адресу. Справа перебуває у провадженні суду з 03.06.2019 року. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» 11 від 17.04. 2014 р., розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправдних зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). З метою недопущення порушення засади розумності строків розгляду справи судом, суд ухвалює заочне рішення на підставі поданих та досліджених у встановленому порядку доказів по справі. Судом встановлено, що 16.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений 16.12.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Макушевою Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1388. Згідно з пунктом 1 Договору позики Позикодавець ( [PERSON] ) передав у власність Позичальника ( [PERSON] ), а Позичальник прийняв валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 552 702 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі сімсот дві) гривень 00 коп., що за згодою сторін еквівалентно сумі у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів 00 центів США. Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 552 702 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі сімсот дві) гривень 00 коп., що за згодою сторін еквівалентно сумі у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів 00 центів США - не пізніше шістнадцятого грудня дві тисячі вісімнадцятого року. Згідно п. 4 Договору, Зазначені в пункті 1 Договору позики валютні цінності були передані [PERSON] та прийняті [PERSON] ще до підписання Договору позики. Відповідно до пункту 4 Договору позики Позичальник ( [PERSON] ) згоден з тим, що простроченням виконання його зобов`язань за цим договором буде недотримання строку повернення, а саме не пізніше 16.12.2018 року. Відповідно до п. 6 Договору, позичальник ( [PERSON] ) стверджує, що на момент підписання цього договору перебуває у зареєстрованому шлюбі та його дружина [PERSON] дає згоду на укладення цього договору, згідно заяви, справжність підпису на якій засвідчено в нотаріальному порядку «16» грудня 2017 року приватним нотаріусом ХМНО Макушевою Н.В. за реєстровим номером №1387. [PERSON] не виконав взяте на себе за Договором позики зобов`язання, а саме не повернув валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 552 702 (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі сімсот дві) гривень 00 коп. 16.12.2018 року. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Пунктом 3 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд наголошує, що статтею 204 Цивільного кодексу України визначена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір позики від 16.12.2017 року не був визнаний судом недійсним, а тому є таким, що породжує юридичні права та обов`язки учасників правовідносин. Одночасно, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, як з таким, що здійснений у відповідності до чинного законодавства. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved