Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, у сумі 60 000 грн., посилаючись на те, що 10.04.2020 року близько 16.30 відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом GEELY MR, р.н. [NUMBER] , рухаючись по вул.Р.Кириченко в м.Полтава, допустив зіткнення із велосипедистом під його керуванням, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження. В період часу з 10 по 13 квітня 2020 року та з 14 по 21 квітня 2020 року він проходив амбулаторне лікування в КП «4-а міська клінічна лікарня ПМР». Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 18.05.2020 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПАТ «НАС «ОРАНТА». На початку липня 2020 року він надіслав до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування, а саме шкоди, пов`язаної із лікуванням у сумі 1 889 грн. 16 коп., шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності у сумі 9 353, 03 грн., моральної шкоди у сумі 562, 10 грн. Вважає, що суми, яка підлягає сплаті страховиком у рахунок відшкодування моральної шкоди, недостатньо для повного відшкодування завданої йому моральної шкоди, а тому звернувся до суду з позовом про стягнення різниці завданої йому моральної шкоди у сумі 60 000 грн., яку загалом оцінив у 60 562 грн. 10 коп. Вказує, що внаслідок зіткнення зазнав фізичного болю та отримав нервове потрясіння. У зв`язку із отриманими травмами перебував на лікуванні 12 днів та змушений був пережити ті незручності, які пов`язані з відвідуванням лікарні: огляди лікарів, медичні дослідження та інше. Особливої незручності зазнав під час відвідування лікарів під час оголошеного в Україні карантину через поширення респіраторної хвороби COVID-19, оскільки існувала небезпека для його здоров"я. Також він змушений був відриватися від звичайних занять. При цьому, відповідач жодного разу не поцікавився станом його здоров`я та не запропонував допомоги. Дізнавшись, що кримінальна відповідальність йому не загрожує, відповідач почав вести себе зухвало, показував суду, що порушення сталося ніби-то з вини потерпілого. Все це спричинило душевних страждань, тому звернувся до суду з позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 16 липня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому прохав залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «НАСК «Оранта» та зменшити розмір моральної шкоди з урахуванням ступеня його вини та матеріального становища до 5 000 грн. В обґрунтування відзиву вказав, що він визнав свою вину у вчиненому ДТП, що підтверджується постановою Октябрського районного суду від 18 травня 2020 року, а тому твердження позивача про відсутність щирого розкаяння не відповідає дійсності. Дійсно він надавав пояснення щодо обставин настання ДТП, виходячи з яких його одноосібна вина є суперечною, а тому вважає викладені у постанові суду обставини такими, що не в повній мірі відповідають дійсним обставинам. Також вказав, що будь-якої сторонньої допомоги після зіткнення [PERSON] не потребував, пересувався вільно, медичної допомоги не вимагав, на фізичну біль не поскаржився. Карета швидкої медичної допомоги була викликана саме працівниками патрульної поліції лише після численних роз`яснень ними [PERSON] про відсутність підстав для відкриття кримінального провадження. Враховуючи, що в результаті зіткнення [PERSON] на місці ДТП не було виявлено будь-яких значних ушкоджень, він вирішив для себе не оспорювати своєї вини, хоча для цього були всі підстави. Про факт тривалого перебування на лікарняному [PERSON] під час розгляду адміністративної справи у суді умовчав. Вважає перебування на амбулаторному лікуванні протягом 12 днів необгрунтованим, враховуючи ті препарати, які йому були призначені. Також вказав, що 28 листопада 2019 року позивач вже потрапляв у ДТП також на велосипеді, внаслідок якої йому було спричинено тілесних ушкоджень. За даним фактом відкрите кримінальне провадження, в якому [PERSON] заявив цивільний позов на суму 200 000 грн. Аналізуючи обставини цієї ДТП, у нього складається враження, що [PERSON] знайшов для себе оригінальний варіант додаткового доходу. Таким чином, визнає позов частково у сумі 5 000 грн. та зауважує, що ним пропонувалося відшкодування матеріальної шкоди, однак відповідач пояснив, що буде вирішувати це питання у судовому порядку. Крім того, вказує, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта», що потребує участі останнього у справі. Прохав зменшити розмір моральної шкоди, посилаючись на ч.ч.2,4 ст. 1193 ЦК України, в іншій частині позову відмовити. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20 жовтня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПАТ НАСК «Оранта». У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, проти викладених обставин у відзиві заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, надіслав до суду заяву про відкладення судового засідання за станом здоров`я. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПАТ НАСК «Оранта» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.70). Враховуючи, що відповідач у судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.40, 72), в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, суд відповідно до п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України вирішив розглядати справу без його участі. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.04.2020 року близько 16.30 відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом GEELY MR, р.н. [NUMBER] , рухаючись по вул.Р.Кириченко від вулиці Остапа Вишні в напрямку вулиці Європейської в м.Полтаві, виконуючи поворот праворуч до магазину «Еко Продукт», при зміні руху не впевнився в безпечності маневру та допустив зіткнення з велосипедистом [PERSON] , який в цей час рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.10.1 ПДР. Внаслідок автопригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які не відносяться до тяжких і середньої тяжкості. Вказані обставини встановлені постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 травня 2020 року Справа № 554/3351/20, провадження № 3/554/917/2020) (а.с.10), а тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування. Згідно вказаної постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 18 травня 2020 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Із довідки КП «1-А міська клінічна лікарня № Полтавської міської ради від 10.04.2020 року слідує, що [PERSON] звертався 10.04.2020 року о 17.50 з приводу травми, отриманої в ДТП та йому встановлено діагноз : Забій лівого стегна (а.с.12). В період часу з 10 по 13 квітня 2020 року та з 14 по 21 квітня 2020 року [PERSON] проходив амбулаторне лікування в КП «4-а міська клінічна лікарня ПМР», що підтверджується листами непрацездатності серії АДЯ № 406620 та АДЯ № 353616 та копією амбулаторної картки хворого (а.с.11-17, 18). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу GEELY MR, р.н. [NUMBER] , застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується Полісом № АО6610105 (а.с.57). 07 липня 2020 року [PERSON] надіслав до ПАТ НАСК «Оранта» заяву про виплату страхового відшкодування, а саме шкоди, пов`язаної із лікуванням у сумі 1 889 грн. 16 коп., шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності у сумі 9 353, 03 грн., моральної шкоди у сумі 562, 10 грн. (а.с.21-22). Позивач вважає, що суми, яка підлягає сплаті страховиком у рахунок відшкодування моральної шкоди, недостатньо для повного відшкодування завданої йому моральної шкоди, а тому звернувся до суду з позовом про стягнення різниці завданої йому моральної шкоди у сумі 60 000 грн., яку загалом оцінив у 60 562 грн. 10 коп. Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч.ч.1,2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У судовому засіданні не встановлено наявності непереборної сили чи умислу потерпілого на вчинення ДТП, а доводи відповідача щодо такого способу отримання додаткового доходу позивачем є лише його припущенням, яке не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Зі змісту ч.1 ст. 1194 ЦК України слідує, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.ч.2,4 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Суд вважає, що до даних правовідносин норми ч.2 ст. 1193 ЦК України застосовані бути не можуть, оскільки груба необережність потерпілого доведена не була. Вина відповідача [PERSON] доведена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, а тому його доводи, що обставини викладені у постанові суду не відповідають дійсним обставинам, судом відхиляються відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України. Разом з тим, суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин положення ч.4 ст. 1193 ЦК України, враховуючи матеріальне становище відповідача, яке підтверджується довідкою про доходи з Пенсійного фонду України (а.с.58), та зазначає наступне. Згідно ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 р. страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 26-1 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Страховиком ПАТ НАСК «Оранта» виплачено моральну шкоду у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 562 грн. 10 коп. Вказані обставини сторонами не оспорювалися. Враховуючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] зазнав фізичного болю та отримав нервове потрясіння, у зв`язку із отриманими травмами перебував на лікуванні 12 днів та змушений був пережити ті незручності, які пов`язані з відвідуванням лікарів, медичними дослідженнями, змушений був відриватися від звичайних занять, що спричинило душевних страждань, суд вважає доведеним спричинення йому моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження його здоров`я. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що страховиком було сплачено позивачу у відшкодування моральної шкоди 562 грн. 10 коп. в межах страхових виплат, та виходячи із принципу розумності та співмірності, вважає достатнім стягнути із відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.6 ст. 142 ЦПК України та стягує із відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., оскільки позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial