Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

25 січня 2016 року ПАТ КБ Приват Банк звернулось до суду з позовом, в якому позивач вказував, що з відповідачем по справі [PERSON] 25 жовтня 2007 року ПАТ КБ Приват Банк уклало договір кредиту 96783-CRED (надалі - Договір), згідно із яким, Банк зобовязався надати Відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 15000,00 грн. на термін до 20 жовтня 2009 року, а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно із договором, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ ПриватБанк свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509. 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. В забезпечення виконання зобов'язання за Договором 96783-CRED, між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно із яким, відповідач [PERSON], в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором відповідачем [PERSON] відповідно вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно умов Договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за Договором 96783-CRED. Згідно із п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники; предметом спору є однорідні права та обов'язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, позивач вважає за доцільне об'єднати позовні вимоги Позивача до кількох відповідачів в одній позовній заяві. У звязку із порушенням\~ умов кредитного договору, станом на 30 грудня 2015 року відповідач має прострочену заборгованість 40 184 грн. 88 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом 7 866 грн. 71коп.; - заборгованості по процентам за користування кредитом \~ 32\~318 грн. 17 коп.; а також штрафи відповідно Договору: - штрафу (фіксована частина) 250 грн. 00 коп., - штрафу (процентна складова) 1079 грн. 88 коп. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2013, з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» була стягнута сума заборгованості стягнуто\~ у розмірі 18 587 грн. 30 коп. Позивач вважає, що відповідачі у строк, вказаний в договорі своїх зобовязань по договору не виконали, а тому просив суд стягнути з відповідачів на його користь суму\~ простроченої заборгованості без урахування суми 18 587 грн. 30 коп. яка була стягнута з відповідачів вказаним рішенням суду від 28 жовтня 2013, що у результаті складає 22\~927 грн. 46 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував. Відповідачі\~ [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у їх відсутності від них до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. У судовому засіданні встановлено, що з доданих до справи документів, 25 жовтня 2007 року ПАТ КБ Приват Банк уклало договір кредиту 96783-CRED (надалі - Договір), згідно із яким, Банк зобовязався надати Відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 15000,00 грн. на термін до 20 жовтня 2009 року, а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно із договором, у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ ПриватБанк свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. (а.с. 10-12). В забезпечення виконання зобов'язання за Договором 96783-CRED, між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, згідно із яким, відповідач [PERSON], в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором відповідачем [PERSON] відповідно вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники (а.с. 13). Відповідно умов Договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за Договором 96783-CRED. (7,8-9). Згідно із п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. (а.с.13). Позивачем наданий суду розрахунок заборгованості, за яким, у звязку із порушенням\~ умов кредитного договору, станом на 30 грудня 2015 року виникла прострочена заборгованість 40 184 грн. 88 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом 7 866 грн. 71 коп.; - заборгованості по процентам за користування кредитом \~ 32\~318 грн. 17 коп.; - штрафу (фіксована частина) 250 грн. 00 коп., - штрафу (процентна складова) 1079 грн. 88 коп. (а.с. 6,6 з.б.). Як видно із рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2013 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором судом були задоволені частково. З відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк стягнуто заборгованість за кредитним договором № 96783-CRED від 25 жовтня 2007 року у сумі 18587,30 грн. (проценти за користування кредитом-17702 грн. 19 коп. та. штраф - 885 грн. 11коп.). Як видно із мотивувальної частини рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2013 року, рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2010 року з позичальника [PERSON], вже була стягнута сума заборгованості за кредитом 7866 грн. 71 коп., проценти за користування кредитом - 1727 грн. 69 коп., та штрафи: (фіксована складова) - 250 грн. 00 коп., (процентна складова) - 479 грн.72 коп., що сторони підтвердили в суді. Вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] ( як поручителя) судом визнані безпідставними та в їх задоволенні відмовлено. Рішенням встановлено, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 11 липня 2013 року, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку. Оскільки у договорі поруки не встановлений строк, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1ст.251 та ч.1ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 18 липня 2012 року по справі N 6-78 цс 12, від 21 травня 2012р. №6-48цс11, від 23 травня 2012р. №6-33цс12, які відповідно вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України. Вказане рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2013 року, сторонами не оскаржувалось та набуло законної сили 07 листопада 2013 року(а.с.4). Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі до судового засідання не з'явився, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача Відповідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України,\~ якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509. 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. З огляду на викладене, оскільки зобовязання по договору кредиту не виконані, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором, виходячи з таких розрахунків: 32\~318 грн. 17 коп. (заборгованість по процентам за користування кредитом) \~17 702 грн. 19 коп. (заборгованість по процентам за користування кредитомстягнута згідно із рішенням суду від 28 жовтня 2013 року) = 14 615 грн. 98 коп.. Суд зазначає, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2010 року стягнута сума заборгованості по договору кредиту в сумі 7866 грн. 71 коп.(а.с.4) Розвязуючи спір в частині стягнення штрафів, суд виходив з того, що відповідно п. 5.10 укладеного між сторонами кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за любим із грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, у звязку з чим банк вимушений буде звернутись до суду, позичальник зобовязується сплатити банку штраф в розмірі 250грн.+ 5% від суми позову. Згідно із ч.2\~ ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, заборгованість по будь-якому з грошових зобовязань а також штрафи за прострочення сплати вказаних обовязкових виплат були стягнуті з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк рішеннями суду від 10 жовтня 2010 року та 28 жовтня 2013 року. Отже станом на 30 грудня 2015 року відповідач має несплачену заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 14\~615 грн. 98 коп., оскільки прострочена заборгованість по договору кредиту та штрафи були стягнуті рішеннями суду. Виходячи з аналізу чинного законодавства, а також п. 5.10 укладеного між сторонами кредитного договору, за яким передбачене одноразове стягнення штрафу при порушенні позичальником строків платежів за любим із грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, у\~ суду немає підстав для повторного стягнення штрафу, оскільки наведений штраф був стягнутий за рішеннями суду від 10 жовтня 2010 року та 28 жовтня 2013 року.\~ У звязку із викладеним, в цій частині\~ позов задоволенню також не підлягає. Статтею 61 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, суд зазначає, щовідповідно ст. 1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р,\~м. Словянськ Донецької області визначено як населений пункт, в якому проводилась антитерористична операція. Суд також зазначає, що виходячи з аналізу норм ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, слід дійти до висновку, що у випадку нарахування пені у період проведення АТО, вона повинна бути скасована. При цьому, розпорядження КМУ про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, лише чітко визначає коло осіб, на яких розповсюджується дія норм ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і у сенсі ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не є початком відліку часу з якого розповсюджується заборона на нарахування пені та штрафів. Як встановлено у судовому засіданні,\~ зареєстроване місце проживання відповідачів по справі [PERSON], [PERSON] є місто Словянськ, Донецької області, тобто, в населеному пункті, який згідно із розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р віднесено до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. З урахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язання за Договором 96783-CRED, між ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 4 ст. 559 ЦК України, встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналізуючи норми чинного законодавства, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Основна властивість таких строків, крім того, що їх сплив на відміну від строків позовної давності припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані, чи відновлені, змінені. Судом встановлено, що рішенням Словянського міськрайонного суду від 28 жовтня 2013 року вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] (як поручителя) судом визнані безпідставними та в їх задоволенні відмовлено, оскільки позивач звернувся до суду вже після спливу встановленого ч. 4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку. Вказане рішення суду сторонами не оскаржувалось та набуло законної сили(а.с.4). Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення коштів з відповідача [PERSON] не підлягають захисту. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по кредитному договору № 96783-CRED від 25 жовтня 2007 року з [PERSON] Крім того, відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із розясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 881 грн. 92 коп., що є пропорційним до задоволеної частини вимог, оскільки позов судом задоволено частково. Так, сума задоволених вимог становить від суми вимог позивача 64 %, отже 881 грн. 92 коп. становить 64 % від суми 1 378 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial