Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 18 квітня 1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у сільраді с. Гунча, Гайсинського району Вінницької області. Від шлюбу сторни мають доньку [PERSON]. Позивач зазначає, що після її одруження їх сім'я проживала та була зареєстрована в [INFO]. Також до складу їх сім'ї входили: її батько [PERSON] та її брат [PERSON], які також були зареєстровані і проживали в даній квартирі. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло вищевказана квартира була передана у спільну сумісну власність, без визначення часток, [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Проте право спільної сумісної власності членів сім'ї не було зареєстровано належним чином. Згодом, за домовленістю сторін, було відкрито два окремі особові рахунки. У вересні 2014 року [PERSON] (брат позивача) помер, після смерті якого відкрилася спадщина за законом на належному йому частину спірної квартири. Батько спадкодавця [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого сина. Однак за життя так і не звернувся в нотаріальну контору для оформлення фактично прийнятої спадщини. Так, 1 листопада 2015 року батько позивача [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом. Спадкоємцем його майна є позивач, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Проте нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну спадкодавцеві частину квартири тому, що за батьком не зареєстровано право власності на частину квартири. Братом позивача також не було зареєстровано право власності на частину спірної квартири.Жодних домовленостей про розмір часток між співвласниками ніколи не було, тому їх частки є рівними по 1/5 ідеальній частці квартири. Оскільки [PERSON] позбавлена можливості оформити своє право на успадковані частини квартири без визначення часток її померлих родичів, та без реєстрації їх права власності на належну кожному з них частину квартири, тому вона звернулася до суду з даним позовом та просить: визначити, що розмір часток [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], переданій їм у спільну сумісну власність згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року, виданого виконкомом [PERSON] міської ради згідно із рішенням № 1252 від 24.09.1998 року, становить по 1/5 ідеальній частці кожного з 5-х співвласників, в тому числі, частка померлого 01.11.2015 року [PERSON] на день його смерті становила 1/5 ідеальну частку; частка померлого 14.09.2014 року [PERSON] на день його смерті становила 1/5 ідеальну частку; частка [PERSON] становить 1/5 ідеальної частки; частка [PERSON] становить 1/5 ідеальної частки; частка [PERSON] становить 1/5 ідеальної частки. Також просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька [PERSON], померлого 01.11.2015 року в м. Вінниці, на 2/5 ідеальних частки квартири №12 загальною площею 59,4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], в тому числі: -на 1/5 ідеальну частку вказаної квартири, що належала [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року, виданого виконкомом [PERSON] міської ради на підставі рішення № 1252 від 24.09.1998 року; -на 1/5 ідеальну частку вказаної квартири, успадковану [PERSON] після смерті [PERSON], який помер 14.09.2014 року, що була передана йому у власність згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року, виданого виконкомом [PERSON] міської ради на підставі рішення № 1252 від 24.09.1998 року. Ухвалою суду від 13 вересня 2016 року \~клопотання позивача було задоволено та змінено процесуальний статус [PERSON] міської ради з відповідача на третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити, а також залишити за нею судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали та не заперечили проти його задоволення. В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів [PERSON] міської ради [PERSON] у вирішення спору покладається на думку суду. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], представника третьої особи ВМР - [PERSON], дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи № 11640 та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути визнання права. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З свідоцтва про народження серії І-АМ № 421824, виданого 05.08.1974 року Іванівською сільською радою Калинівського району, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 459171, виданого виконкомом сільської ради Гайсинського району Вінницької області, судом встановлено, що 18 квітня 1993 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 4. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 15). Також з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про її народження (а.с. 17). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є також батьками [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-АМ № 348292 (а.с. 16). З відміток в паспортах громадян України вбачається, що в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: - [PERSON] з 12 квітня 1985 року (а.с. 13); - [PERSON] - з 17 жовтня 1990 року (а.с. 5-6); - [PERSON] з 1 березня 1996 року (а.с. 9-10); - [PERSON] - з 12 липня 1996 року (а.с. 7-8); - [PERSON] з 22 жовтня 1997 року (а.с. 11-12). Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1998 року, виданого виконкомом [PERSON] міської Ради згідно з рішенням від 24.09.1998 року № 1252, квартира [ADDRESS] приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" та належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 33/1000. Загальна площа квартири становить 59,4 кв.м. (а.с. 20). Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] виготовлений на ім'я - [PERSON] (а.с. 21). Матеріалами справи встановлено, що на спірне житло було відкрито два окремі особові рахунки, з метою окремої оплати комунальних платежів. Так, з копії особового рахунку № 0615, виданого МКП "ЖЕК № 15" вбачається, що квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] До складу її сім'ї входять: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 27). З копії особового рахунку № 0591, виданого МКП "ЖЕК № 15" вбачається, що квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON]. До складу його сім'ї входить [PERSON] (а.с. 28). З свідоцтва про смерть серії І-АМ № 301267, виданого 15.09.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби [PERSON] МУЮ у Вінницькій області, встановлено, що брат позивача [PERSON] помер в м. Вінниці 14 вересня 2014 року (а.с. 18). Факт реєстрації померлого [PERSON] в спірному житлі на день смерті (14.09.2014 року) підтверджується довідкою МКП "ЖЕК №15" № 3383/Д від 24.11.2015 року (а.с. 26). Матеріалами справи встановлено, що після семрті [PERSON] спадкова справа не заводилася (а.с. 58). Крім того, 1 листопада 2015 року помер в м. Вінниці батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 329649 (а.с. 19). Факт місця реєстрації померлого [PERSON] в спірному житлі з 12.04.1985 року по 06.11.2015 року підтверджується довідкою МКП "ЖЕК №15" № 3382/Д від 24.11.2015 року (а.с. 25). Відповідно до заповіту від 10.02.2011 року серії ВРЕ № 063763, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], вбачаться, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів (позивачу) [PERSON] (а.с. 22). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що 25.11.2015 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 952/2015 (а.с. 60-66), заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] 25.11.2015 року (а.с. 61) зверталася до Першої вінницької держнотконтори з заявою про прийняття спадкового майна за заповітом після смерті 01.11.2015 року батька, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України вважається особою, яка прийняли спадщину. З постанови Першої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вбачає, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири під номером 12, що знаходиться в житловому будинку під номером 128, по вул. Київська в м. Вінниці, що належала її батьку [PERSON], померлому 01.11.2015 року було відмовлено, в зв'язку з тим, що відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно (а.с. 24). Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 11640, дослідженої в судовому засіданні, з'ясовано, що частки співвласників спірної квартири не визначені та відомості про зареєстроване право власності за [PERSON] на частку спірної квартири відсутні. Разом з тим, слід зазначити, що відповідач [PERSON] змінила своє прізвище на Філімончук, в зв?язку з реєстрацією шлюбу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті її батька [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Також в ст. 1226 ЦК України зазначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України). Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Суд, враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо цього суду не надано, а також те, що часта померлої співвласниці не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно. Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки жодних домовленостей про розмір часток між співвласниками ніколи не було, то суд приходить до висновку, що частки кожного з співвласників квартри у спільній власності є рівними, тобто по 1/5 ідеальній частці квартири. Згідно ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат», пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - [PERSON] міської ради, про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на її прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved