Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона мешкала із відповідачем [PERSON] разом без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання у сторін народилась спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. На даний час відносини між сторонами припинені, а відповідач мешкає із іншою жінкою, за іншою адресою. Також зазначила, що між сторонами виникли неприязні відносини, і тому відповідач безпідставно не дає позивачу дозвіл на виїзд дитини за кордон на оздоровлення до Республіки Польща. Просила суд надати їй дозвіл без згоди батька [PERSON] на оформлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] за межі України та її виїзд до Республіки Польща. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у загальному провадженні, а також про необхідність у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив, проте у відкрите судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 1ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Приморському районі управління "Служба у справах дітей" Маріупольської міської ради - Солоха І.Г., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, при прийнятті рішення просила врахувати інтереси дитини. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 2012 року сумісно проживали однією сім'єю. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.02.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є громадяни України - [PERSON] та [PERSON]. (а.с.6) З довідок № 0000061539 від 06.12.2017 року та № 0000062270 від 06.12.2017 року, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS]. (а.с.5) Згідно довідки про фактичне місце проживання від 12.09.2018 року, виданої КСН "Кришталевий" слід, що [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], з 01.01.2017 року. (а.с.12) З довідки дільничного педіатра слід, що [PERSON], [INFO] перебуває на диспансерному обліку у зв'язку із частими та тривалими захворюваннями, втому числі із приступами обструктивного бронхіту. (а.с.7) Відповідно до паспорту громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] слід, що неповнолітній [PERSON], [INFO] року документований паспортом для виїзду за кордон.(а.с.6) Частиною 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України". Відповідно до п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; батьки або особи,які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частино 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За таких обставин, оскільки відповідач не скористався можливістю спростувати заявлені доводи та навести об'єктивні причини, за якими він відмовляє позивачу у наданні згоди на виїзд дитини за кордон України, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами і обмежуючи права дитини та позивача, суд приходить до висновку, що можливість оздоровлення дитини в Республіці Польща, яке до того ж матиме туристичний характер, буде сприяти розвитку неповнолітнього, розширить його кругозір, збагатить знайомством з культурою, звичаями іншої нації, культурою поведінки та сприятиме інтеграції до Європейського рівня, що буде відповідати інтересам дитини. Зважаючи на викладене вище, виходячи винятково з інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved