Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

18.06.2021 р. позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів. Позов мотивує тим, що з рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 31.08.2018 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. З часу ухвалення рішення судом, розмір витрат на утримання дітей значно зріс. Крім того, погіршився матеріальний стан позивачки та збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Позивачка позбавлена можливості працювати, оскільки здійснює догляд за неповнолітніми дітьми. Всі питання щодо розвитку та утримання дітей вирішуються позивачкою самостійно. 26.08.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. До початку судового засідання позивачка та її представник подали до суду заяву, в якій просять суд провести розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, просять суд їх задоволити, не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, подав на електронну адресу суду за вх. ЕП2846 від 23.09.2021 заяву про визнання позовних вимог про збільшення розміру аліментів з 1500 грн. до 2000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, просить справу розглядати без його участі, вказує, що на даний час перебуває на заробітках у Польщі. Проте вказана заява не підписана відповідачем та не містить електронного цифрового підпису відповідача, тому суд не може визнати обставину визнання позову відповідачем прийнятною. Судом було вжито заходів для належного повідомлення відповідача про час і місце судового засідання за адресою місця реєстрації та місця фактичного проживання. Поштовий конверт, надісланий судом за адресою місця реєстрації відповідача повернувся до суду з відміткою "адресат відмовився". Поштовий конверт, надісланий судом за адресою місця фактичного проживання відповідача повернувся до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивачки та її представника, відсутність відзиву від відповідача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 31.08.2018 року у справі № 570/3386/18 з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості - судом. Відповідно до частин першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1500 грн. до 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, посилаючись на свій матеріальний стан та матеріальний стан відповідача, який спроможний сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17. Разом з тим, суд враховує, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За наведеного, враховуючи вищенаведені обставини, права дитини на достатній життєвий рівень, рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини, а також виходячи з необхідного можливого та розумного обсягу матеріальних витрат на утримання дитини, що на думку суду, буде сприяти забезпеченню розвитку дітей, яких відповідач зобов`язаний утримувати, суд вважає, що позов у заявленому позивачкою розмірі аліментів на дітей підлягає до задоволення за наявності доведених підстав для збільшення стягнутого судом розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей з 1500 грн. до 2000 грн. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. роз`яснено, що у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин, для забезпечення гармонійного розвитку дітей необхідним є збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання двох дітей, визначивши їх розмір у заявленому позивачкою розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття, що буде відповідати вимогам сімейного законодавства із врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Outcome: approved