Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду позовом до Російської Федерації, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Розмір моральної шкоди позивачі визначили на суму - 3370800 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що спільний син позивачів [PERSON] у складі другої механізованої роти 1-го механізованого батальйону після доукомплектування особовим складом , був направлений на Ровенський полігон для проведення бойового злагодження. 15.03.2014 р. у зв`язку з тим, що російські війська окупували Крим і була загроза їх вторгненню в Херсонську область, [PERSON] було направлено для виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту територіальної цілісності України в Херсонську область, де на кордоні з Кримом на той час була стягнута велика кількість військових та різного виду техніки Збройних Сил російської Федерації. [INFO] біля с.Круглик Лутугинського району Луганської області підрозділ, в якому перебував [PERSON] , потрапив в оточення Російських військових і прийняв бій з переважаючими силами ворога. Підрозділ зайняв кругову оборону. [PERSON] з групою військовослужбовців утримував один з головніших напрямків, від утримання якого залежала боєздатність 5-ї механізованої роти. [INFO] близько 12 год. 00 хв. дня, відбиваючи напад розвідувально-диверсійної групи Російської Федерації. [PERSON] отримав важке поранення, несумісне з життям. Внаслідок втрати сина, який загинув у результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, він відчуває безперервну, невгамовну душевну біль та страждання. Через смерть сина, він втратив сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває страждання від втрати рідної йому людини, що не дає йому можливості нормально спілкуватися з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб життя, оскільки постійно знаходиться у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями. Безпосереднім суб"єктом, внаслідок дій якого йому завдано моральну шкоду, є Російська Федерація, її Збройні сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та фактично керуються Російською Федерацією та мають на озброєнні засоби, використання яких становлять підвищену небезпеку для оточуючих. Позивачі зазначають, що незаконними діями з боку Російської Федерації було порушено невід`ємне право сина - [PERSON] , на життя, гарантоване статтею 2 Європейської Конвенції, право на повагу до сімейного житія, встановлене статтею 8 Європейської Конвенції, що свідчить про множинність порушень Російською Федерацією законних прав, а отже, згідно із «Правилами суду - компенсація шкоди» ЄСПЛ, такі множинні порушення Європейської Конвенції з боку Російської Федерації є підставою для відшкодування Російською Федерацією завданої моральної шкоди, в розмірі 3370800 грн. Ухвалою суду від 18.09.2019 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.10.2019 року підготовче судове засідання у справі закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою суду від 21.01.2020 року в задоволенні клопотання представника позивачів про проведення судового засідання у режимі відео конференції відмовлено. В судове засідання позивачі не з`явилися, в своїй заяві від 28.10.2019 р. та від 27.01.2020 р. [PERSON] та [PERSON] просили суд розгляд справи провести за їх відсутності та підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача, який про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відзиву у встановлений законом строк відповідач не подав. Враховуючи вищевикладене наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Згідно з частиною 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 14.04.1993 р. відділом ЗАГС м.Рівне, батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] біля с.Круглик Лутугинського району Луганської області підрозділ, в якому перебував [PERSON] , потрапив в оточення Російських військових. [INFO] близько 12 год. 00 хв. дня, відбиваючи напад розвідувально-диверсійної групи Російської Федерації. [PERSON] отримав важке поранення, несумісне з життям. Зазначене підтверджується відповіддю на запит щодо проходження служби [PERSON] під час бойових дій на сході України від 29.09.2015 р. та довідкою від 17.09.2014 р. №5833, про те, що [PERSON] в період з 03.07.2014 року виконував завдання у складі сил АТО , загинув [INFO] внаслідок участі в Антитерористичній операції. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 05.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] в м.Лутугине Лутугинського району Луганської області, Україна. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області суду від 28.02.2019 р. у справі №569/12565/18, яке набрало законної сили, встановлено юридичний факт загибелі [PERSON] [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби [INFO] поблизу м.Лутугине Лутугинського району Луганської області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В силу ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.4 ст.82 ЦПК України), стала окупація частини території України, а саме в т.ч. Луганської області, де загинув син позивачів. Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб"єкти публічного права. За вимогами ч.6 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. З матеріалів справи вбачається, також і встановлено судом, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації, в м.Лутугине Лутигинського р-н., Луганської області, загинув син позивачів, що завдало їм значної моральної шкоди, що виражається в основному - це втратою в їх житті рідної людини, порушено право на повагу до сімейного життя. З огляду на вищевикладене позивачі відчувають безперервний та невгамовний душевний біль та страждання, відчувають незахищеність та розчарування. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров"я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За змістом ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім"єю. Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., ІУ Женевською конвенцією 1949р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1,2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01.08.1975р., договори укладені між Україною та Росією в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, а тому є на переконання суду державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60 000 Євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах "Хачукаевы против России" (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), "Сагаева и Другие против России" (Sagayeva and Others v. Russia (08/12/2015)), "Исламова против России" (Islamova v. Russia (30/04/2015)), "Султыгов и Другие против России" (Sultygov and Others v. Russia (09/10/2014)). Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачам моральних страждань, істотних порушень їх прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також душевного болю від втрати рідної людини, почуття безпорадності, яку вони відчувають роками через втрату рідної людини, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачам моральну шкоду в сумі, по 1685400 грн., на користь кожного з позивачів, що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає 60 000 Євро, саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через смерть фізичної особи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб"єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). Частиною ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності. Враховуючи те, що позивачами були наведені обґрунтовані правові докази вини відповідача у завданні останнім моральної шкоди через загибель сина внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивачів, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved