Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

у червні 2021 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.05.2015 р. по 01.05.2021 р. в розмірі 61506,64 гривень, інфляційних втрат у розмірі - 13784,07 грн, 3% річних в розмірі 4773,07 грн та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надавав у період з 01.05.2015 по 01.05.2021 р. послуги по будинку [ADDRESS] , який ввійшов до державного житлового фонду, віднесений до комунальної власності територіальної громади м. Києва, переданий до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та обліковується на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивач щомісяця виконував по будинку комплекс робіт. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Власник, наймач квартири, які володіють та користуються житловими квартирами та фактично отримують житлово-комунальні послуги зобов`язані укласти договір про надання йому житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Договір по цій квартирі відповідачем, як власником квартири, не укладено. Позивач звернув увагу суду, що належним чином оформлені акти-претензії від мешканців будинку [ADDRESS] про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі не надходили. Протоколи рішень зборів співвласників будинку про відмову від послуг позивача про визначення управителя та повідомлення про укладений договір про надання послуг управління багатоквартирним будинком, договір з енергопостачальною організацією на послуги з електропостачання до позивача не надходили. Відповідач споживає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, про що отримує від позивача щомісяця рахунки на оплату послуг, але не сплачує за фактично отримані послуги. Позивач неодноразово нагадував відповідачу про необхідність оплатити заборгованість за послуги, розмір якої постійно зазначається у щомісячних рахунках - повідомленнях на оплату послуг та направляв претензії, але відповідач борг не сплатив. В обґрунтування позову, позивач зазначає, що відповідач не піклується про утримання будинку в якому мешкає, не уклав з виконавцем договір, не сплачує за спожиті послуги та допускає створення заборгованості. У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за спожиті послуги в розмірі 61506,64 гривень, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов`язань. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Розгляд справи призначено на 01.12.2021, встановлено сторонам строки для подачі заяв по суті та для вчинення процесуальних дій (а.с. 100-101). В установлений процесуальним законодавством строк відзив на позовну заяву не надійшов. Сторони по справі у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] повідомлений шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази (а.с. 104). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 233809982 від 24.11.2020 (а.с. 15) відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 228.60 м2 на підставі договору купівлі-продажу, 568 від 21.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Садиховою Л.С., а тому фактичним споживачем послуг, які надає позивач. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 28.07.2021 року № 66522412 про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] з 22.06.2021 по 28.07.2021 р. зареєстровані за цією адресою відсутні (а.с. 99). Наявними в матеріалах справи нормативно-правовими та розпорядчими актами Київської міської ради підтверджується, що будинок 41-а віднесено до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Рішенням Голосіївського районної в місті Києві ради 41 сесії V скликання від 19 жовтня 2010 року №41/10 було передано майно територіальної громади Голосіївського району міста Києва з балансу Голосіївської районної в місті Києві ради на баланс КП ««Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» 31 жовтня 2010 року й відповідно до акту прийому-передачі від 29 жовтня 2010 року було передано, зокрема, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» перейменовано в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (а.с.24-25). З 01.05.2015 р. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», як балансоутримувач, приступило до управління і здійснювало функції з утримання й обслуговування та безпосереднього виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] . Тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджувалися розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 30.04.2015 № 442 «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та розпорядженням виконавчого органу КМДА від 06.06.2017 № 668 (а.с. 22-25). Факт надання позивачем житлово-комунальних послуг, які споживалися у процесі експлуатації та використання квартири №30 у вищевказаному будинку, а також вихідні дані для визначення і розрахунку їх вартості підтверджується матеріалами справи, де, серед іншого, містяться договори про надання послуг і виконання робіт з додатковими угодами і додатками до них (відомості об`єктів, переліки послуг і робіт, дислокації об`єктів житлового фонду тощо), що укладалися позивачем з відповідними контрагентами для забезпечення належного обслуговування та утримання ввіреного йому житлового фонду, а саме: договір про постачання електричної енергії № 17195 від 31 серпня 2004 року, укладений між ПАТ «Київенерго» та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», зокрема щодо обслуговування будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.66), договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 04 червня 2015 року №406, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс» (а.с.26), договір № 427/1А від 11 січня 2016 року щодо проведення робіт з дератизації та дезінсекції (а.с.33), договір №10 про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25 січня 2016 року (а.с. 29), договір № 07/10-16Д від 15 жовтня 2016 року щодо проведення робіт з дератизації та дезінсекції (а.с.31), договір № 2 від 5 січня 2017 року про надання послуг дератизації та дезінсекції, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Проф дез контроль плюс» (а.с.36), договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 20 січня 2017 року №13 (а.с.39), договір № 85 від 5 квітня 2017 року про надання послуг, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та КК «Центр комунального сервісу» (а.с. 42), договір № 37 від 7 лютого 2018 року про надання послуг дератизації та дезінсекції, укладений між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» та ТОВ «Комуналка» (а.с.46), договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 12 лютого 2018 року №54 (а.с.48), договір № 114 від 2 березня 2018 року про надання послуг (а.с. 53), договір на закупівлю електричної енергії № 17195-Т117/350 від 16 грудня 2016 року (а.с. 69), договір на закупівлю електричної енергії № 17195-Т118/587 від 13 грудня 2017 року (а.с. 72), договір № 20114011 ПВ від 04.01.2019 про постачання електричної енергії споживачу (а.с. 75), договір № 17 від 10 січня 2019 року про надання послуг (а.с. 57), договір про надання послуг № 454 від 31.12.2020 (а.с. 62), договір № 562 від 19.12.2019, укладений з ТОВ «Укрдимовент» щодо надання комплексу послуг у галузях інженерії та будівництва (ас. 84), договір № 835-Д/528 від 11.12.2019 року про надання послуг дератизації та дезінфекції (а.с. 90). Водночас факт ненадання послуг або зниження якості послуг (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №640/18143/16-ц). У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії. Відповідач не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що послуги не були надані їм КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» чи надані неналежним чином (звернення з претензіями, скаргами). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, балансоутримувач та управитель (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, учасниками правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами укладених договорів. Водночас відповідно до пункту 1, 5 частини другої статті 7 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІУ споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги, тому договір про надання послуг, письмова форма якого законодавством не вимагається, вважається укладеним з моменту отримання відповідачем таких послуг. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2009 року № 5 власник та наймач (орендар) квартири зобов?язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13). Позивач посилається на те, що між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку, проте відповідач належним чином не виконав зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІУ учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до ст. 4, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Як встановлено судом, відповідач належним чином не виконав свій обов`язок з оплати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що надавались позивачем, внаслідок чого відповідно до наданого розрахунку у нього виникла заборгованість в період з 01.05.2015 р. по 01.05.2021 р. в розмірі 61 506,64 грн за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 14). Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу положень ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг у повному обсязі. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі №176/456/17 (провадження №61-63св18) та у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Зазначений обов`язок є грошовим зобов`язанням. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат в розмірі 13784,07 грн та три проценти річних у розмірі 4773,07 грн. Розрахунок заборгованості проведений відповідно до вимог чинного законодавства та не спростований відповідачем (а.с. 14). Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, не спростовані відповідачем, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з задоволенням позову на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: approved