Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, [PERSON] про визнання протиправними дій державного виконавця, результатів прилюдних торгів, протоколу і акту недійсними, скасування свідоцтва про право власності на частину квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , що належить їй на праві власності. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2011 року з її чоловіка [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто борг у розмірі 1161484, 83 грн. 13.01.2012 року постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №30657361. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.07.2014 року визнано, що Ѕ частини квартири [ADDRESS] належить [PERSON] та являється спільної сумісною власністю подружжя. В подальшому державний виконавець звертався до суду з проханням реалізувати Ѕ частину зазначеної квартири на прилюдних торгах, однак йому було відмовлено у задоволенні подання. Разом з тим, Ѕ частина квартири з порушенням вимог діючого законодавства та всупереч ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2015 року державним виконавцем була передана для реалізації на прилюдних торгах та після п`яти спроб із заниженням суттєвої вартості квартира була незаконно передана [PERSON] . На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати дії державного виконавця протиправними щодо визначення вартості майна відповідно до звіту про оцінку майна; визнати недійсним акт оцінки вартості майна на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати дії державного виконавця такими, що порушують права [PERSON] , зокрема переважне право на викуп 1/2 частини квартири [ADDRESS] , участь у торгах по продажу арештованого майна; визнати проведені торги щодо реалізації 1/2 частини квартири [ADDRESS] , такими, що відбулись з порушенням вимог чинного законодавства та прав [PERSON] ; визнати недійсною і скасувати постанову державного виконавця про передачу [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] від 07.09.2017 року; визнати недійсним і скасувати акт від 07.09.2017 року державного виконавця про передачу [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] ; визнати недійсним і скасувати видане [PERSON] державним нотаріусом Мазур О.Ю. 14.09.2017 року свідоцтво на право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . 30.09.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов Відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що 27.12.2011 року за рішенням Деснянського районного суду м. Києва на користь [PERSON] стягнуто з [PERSON] 1661484, 83 грн. борг за договором позики у розмірі 145000 доларів США і судові витрати. 13.01.2012 року відділом ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження. 24.07.2014 року Деснянський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою задовольнив подання державного виконавця про визначення частки боржника у власності на квартиру для подальшого звернення стягнення на виділену частку; визначено, що [PERSON] належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя. Згадана квартира не могла бути поділена в натурі між [PERSON] та [PERSON] для наступної реалізації частки одного із подружжя, оскільки неможливо поділити різні за розміром житлові кімнати та місця загального користування. Співвласники квартири можуть визначити порядок користування житловим приміщенням за домовленістю між собою, або цей порядок встановлюється судом при виникненні між співвласниками відповідного спору. За викладених обставин не вимагалось виділення у натурі належної [PERSON] частини квартири для її продажу з прилюдних торгів у порядку виконання судового рішення при зверненні стягнення на майно боржника, а також забезпечення переважного права купівлі [PERSON] з прилюдних торгів Ѕ частини спірної квартири, право власності на яку було визначено судом за [PERSON] на підставі статті 368 ЦК України. Ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 24.07.2014 року була достатнім правовстановлюючим документом для проведення прилюдних торгів та наступного переоформлення права власності на стягувача [PERSON] у зв`язку з тим, що майно боржника не було продано з прилюдних торгів. 28.04.2016 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна: Ѕ частини квартири [ADDRESS] та майна, що знаходилося у квартирі. 24.04.2017 року Ѕ частина спірної квартири передана на реалізацію до Державного підприємства «СЕТАМ». Прилюдні торги проводились 06.06.2017 року, 13.07.2017 року, 21.08.2017 року. Оскільки за результатами третіх прилюдних торгів майно за визначеною після двох уцінок ціною 1107761,20 грн. реалізовано не було, воно було знято з реалізації і за заявою відповідача [PERSON] передано йому у рахунок погашення суми боргу. Про всі дії державного виконавця, у тому числі стосовно реалізації майна з прилюдних торгів, належним чином повідомлялась по пошті третя особа [PERSON] за адресою, за якою разом з ним проживає позивачка. Твердження позивачки про те, що експерт робив свій висновок щодо вартості квартири без фотографій квартири, спростовується висновком про вартість майна від 06.04.2017 року, де такі фотографії наявні у достатній кількості, які позивач або її представник мали бачити під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження. Усі твердження позивача щодо недостовірності даних, використаних при оцінці спірної квартири, грунтуються на припущеннях. Отже дії державного виконавця по проведенню оцінки майна відповідають вимогам законодавства. Крім того, у позовній заяві [PERSON] стверджує, що вона та [PERSON] не отримували повідомлень про призначення прилюдних торгів. Також позивач стверджує, що ДП «СЕТАМ» не розміщувало у друкованих засобах інформації оголошень про проведення торгів. Доказів на підтвердження своїх доводів позивач не наводить, а твердження щодо відсутності оголошень про торги у друкованих ЗМІ є виключно припущенням позивача. На підставі викладеного відповідач [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.10.2019 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.10.2019 року залучено до участі у справі як відповідача ДП «СЕТАМ» філія у м. Києві та Київській області. 11.11.2019 року від представника відповідача ДП «СЕТАМ» до суду надійшли Письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що ДП "СЕТАМ" проводились електронні торги з реалізації арештованого майна - 1/2 частини чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , у рамках виконавчого провадження № 30657361, в якому Боржником є чоловік позивачки - [PERSON] . Вперше заявка на реалізацію була передана державним виконавцем до державного підприємства «СЕТАМ» 13.09.2016 року та отримана 19.09.2016 року. Відповідно до інформації, зазначеної у заявці, вартість майна становить 1338326,00 грн. відповідно до висновку експерта віл 10.06.2016 року. Перші торги з реалізації арештованого майна проходили 24-26.10.2016 року за номером лоту № 173014 та були визнані такими, що не відбулись, на підставі відсутності допущених учасників торгів, про що було складено протокол № 206894. Після проведення уцінки майна було призначено дату повторних (других торгів), які проходили 5-7 грудня 2016 року та були визнані такими, що не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів, про що було складено протокол № 217775. Разом з цим, у зв`язку з втратою чинності звіту про оцінку майна від 10.06.2016 року та на виконання вимог пункту 5 статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем було проведено повторну оцінку майна. Після проведення повторної оцінки державним виконавцем було сформовано та передано до ДП «СЕТАМ» нову заявку на реалізацію арештованого майна від 20.04.2017 року, відповідно до якої нова вартість майна становить 1582516, 00 грн. ДП «СЕТАМ» було проведено електронні торги з реалізації 1/2 частини чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , на підставі нової заявки за лотом № 214752 зі стартовою ціною відповідно до нової оцінки - 1 582 516, 00 грн. 06.06.2017 року торги за лотом № 214752 було визнано такими, що не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів, про що було складено протокол № 260722. Повторні (другі) та повторні (треті) електронні торги з реалізації 1/2 частини чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , проходили за лотами № 221659 та № 229703 та теж були визнані такими, що не відбулись. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги також тим, що позивачку та боржника у виконавчому провадженні не було повідомлено про час та дату проведення електронних торгів. Однак арештоване майно - 1/2 частина чотирикімнатної квартири - було передано для реалізації на електронних торгах не як предмет іпотеки, тому сторони виконавчого провадження про проведення електронних торгів не повідомлялись. Нормативно-правовим актом, який встановлює порядок та правила ведення прилюдних торгів, є саме Порядок реалізації арештованого майна, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5. Тобто для визнання електронних торгів недійсними необхідно встановити правила, встановлені саме Порядком реалізації арештованого майна. На підставі викладеного представник відповідача ДП «СЕТАМ» просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Позивачка та представник позивачки у судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у Відзиві на позов. Представник відповідача - Деснянського РВДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача - ДП «СЕТАМ» - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглянути справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 21.01.2002 року (а.с. 23, т. 1). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27.12.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 1158535, 50 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2825, 00 грн., витрати по сплаті збору у розмірі 94, 10 грн., банківські послуги у розмірі 30, 23 грн. Постановою державного виконавця ВДВС Десянського РУЮ у м. Києві від 13.01.2012 року відкрито виконавче провадження №30657361 за виконавчим листом №2-7123 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 1161484, 83 грн. (а.с. 25-26, т. 1). Ухвалою Деснянського рай онного суду м. Києва від 24.07.2014 року визначено, що [PERSON] , [INFO] , належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] (а.с. 14-17, т. 1). В процесі виконання зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем 28.04.2016 року складений акт опису і арешту майна, відповідно до якого описано та накладено арешт на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 135,2 кв.м., що знаходиться на 4-му поверсі вісімнадцятиповерхового будинку та складається із трьох кімнат, студії, двух санвузлів, кладової, трьох балконів, що належала боржнику [PERSON] (а.с.142-147, т. 1). Постановою державного виконавця ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 13.05.2016 року призначено [PERSON] експертом, суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання (а.с. 152, т. 1). Відповідно до Висновку про вартість майна від 10.06.2016 року та Звіту про оцінку майна від 10.06.2016 року ринкова вартість об`єкту оцінки, а саме: Ѕ частини чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , станом на 10.06.2016 року становить 1338326, 00 грн. (а.с. 161-185, т. 1). 24.06.2016 року Деснянським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві на адресу [PERSON] скеровано повідомлення про можливість ознайомлення з висновком експерта, а також повідомлено про те, що у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна (а.с. 160, т. 1). Постановою державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 31.01.2017 року призначено експерта для участі у виконавчому провадженні №30657361 (а.с. 28-29, т. 1). Копії постанови були направлені боржнику за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27, т. 1). Відповідно до Висновку про вартість майна від 06.04.2017 року та Звіту про оцінку майна від 06.04.2017 року ринкова вартість об`єкту оцінки, а саме: Ѕ частини чотирикімнатної квартири [ADDRESS] , станом на 06.04.2017 року становить 1582516, 00 грн. (а.с. 161-185, т. 1). 24.04.2017 року Деснянським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було скерована пакет необхідних документів щодо реалізації квартири [ADDRESS] щодо реалізації майна, що підтверджується відповідним актом (а.с.235, т.1). Відповідно до протоколу № 260722 проведення електронних торгів від 06.06.2017 року з реалізації Ѕ частини квартири [ADDRESS] за ціною 1582516, 00 грн. торги не відбулися через відсутність допущених учасників торгів (а.с. 238, т. 1). Відповідно до протоколу № 270587 проведення повторних електронних торгів від 13.07.2017 року з реалізації Ѕ частини квартири [ADDRESS] за ціною 1345138, 60 грн. торги не відбулися через відсутність допущених учасників торгів (а.с. 239, т. 1). У зв`язку із викладеним ДП «Сетам» знижено початкову ціну лоту, але внаслідок відсутності допущених учасників торги із початковою ціною лоту у розмірі 1107761, 20 грн. також не відбулися, що підтверджується протоколом № 280073 проведення електронних торгів від 21.08.2017 року (а.с. 240, т. 1). Як вбачається із заяви [PERSON] від 31.08.2017 року, у зв`язку з нереалізацією майна на третіх електронних торгах, [PERSON] просить передати йому в рахунок погашення боргу належну боржнику [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с. 246, т.1). Постановою старшого державного виконавця Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 07.09.2017 року передано стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-7123 від 12.01.2012 року наступне майно: Ѕ частину чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 135, 2 кв.м. та житловою площею 81,40 кв.м. (а.с. 3-4, т. 2). Постановою старшого державного виконавця Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 07.09.2017 року знято арешт з Ѕ частини чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 6, т. 2). 14.09.2017 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. було видано [PERSON] Свідоцтво про право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с. 12, т. 2). Право власності [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.09.2017 року за №22331717, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 13, т. 2). Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158. З огляду на приписи статей 32, 52 Закон України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (ч. 1 ст. 61 Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст.650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Що стосується вимог [PERSON] про визнання недійсним акту оцінки вартості майна та визнання проведених торгів такими, що відбулись з порушенням норм чинного законодавства, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п.5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим порядком. Цим Тимчасовим порядком визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну (п.1 розділ І Тимчасового порядку). У вказаному Тимчасовому порядку передбачені правила проведення цих торгів, а саме: передача майна на реалізацію; підготовка до проведення електронних торгів; порядок реєстрації учасників електронних торгів; проведення електронних торгів; оформлення результатів електронних торгів; порядок уцінки (повторної уцінки) майна; порядок розрахунків за придбане на електронних торгах майно та перехід права власності; визнання електронних торгів такими, що не відбулися, зупинення та зняття майна з реалізації. Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Такий висновок узгоджується й з нормами ст. 650, 655 та ч.4 ст.656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (п.4 розд.8 Тимчасового порядку). Таким чином, реалізація нерухомого майна - Ѕ частини квартири [ADDRESS] на оскаржуваних прилюдних торгах відбулась в рамках виконавчого провадження зокрема по примусовому виконанню виконавчого листа №2-7123/2011, виданого Деснянським районним судом м. Києва (а.с.68, т. 2) про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 1161484, 83 грн. боргу. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка також посилається на те, що їй та третій особі [PERSON] не було направлено державним виконавцем повідомлення про оцінку майна, про проведення торгів. Але дані твердження спростовуються наявними у матеріалах справи повідомленнями державного виконавця від 24.06.2016 року, 10.04.2017 року із підтверджуючими документами про його надіслання [PERSON] (а.с.126, 155, 160, 230, 249, т.1; а.с. 2, т. 2). Згідно із п. 3.4 розділу ІІІ Тимчасового порядку організатор проводить електронні торги протягом тридцяти календарних днів з дати внесення інформації про лот у Систему. Інформаційне повідомлення про електронні торги розміщується на Веб-сайті Системою автоматично не пізніше ніж за один місяць до дати завершення електронних торгів. Як передбачено п. 5 розділу ІІІ Тимчасового порядку підготовка, організація та проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про іпотеку». Організатор зобов`язаний не пізніше ніж за 15 днів до початку проведення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки опублікувати принаймні в двох місцевих (за місцем розташування предмета іпотеки) друкованих засобах масової інформації повідомлення про проведення електронних торгів. У повідомленні зазначаються інформація про дату і час проведення електронних торгів, опис предмета іпотеки, що підлягає продажу, місце, де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення електронних торгів, та інша необхідна інформація. Однак спірна квартира не була предметом іпотеки. Крім того у позовній заяві не вказано до чого, на думку позивача, призвели зазначені порушення, яким чином такі могли вплинути на результати прилюдних торгів. В той же час розміщення інформації про нерухоме майно, що реалізується на загальнодоступному веб - сайті із зазначенням часу ті місця проведення прилюдних торгів та вартості об`єкта продажу уже є належним повідомленням про проведення прилюдних торгів. Сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. В постанові від 13 квітня 2016 року у справі №6-2988цс15 Верховний Суд України зазначає, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, як їх оспорює, способом захисту яких є визначення прилюдних торгів недійсними. Частиною третьою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 57 цього Закону. Згідно із ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки нерухомого майна та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб`єктом оціночної діяльності. Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об`єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. У позовній заяві відсутні будь-які докази оскарження [PERSON] оцінки майна у судовому порядку у зв`язку з незгодою з результатами визначення вартості майна, а тому позивачка не скористалася правом на оскарження вартості майна у порядку передбаченому чинним законодавством. Твердження позивачки про те, що експерт робив свій висновок щодо вартості квартири без фотографій, спростовується висновком про вартість майна від 06.04.2017 року, де такі фотографії наявні у достатній кількості. Що стосується порушень вимог статей 57-58 Закону України «Про виконавче провадження», які на думку позивача допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених цим Законом, щодо визначення вартості чи оцінки (уцінки) майна до призначення прилюдних торгів, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Таким чином, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що наведені позивачем порушення не вплинули на результат прилюдних торгів. Підстав, передбачених законом, для їх визнання недійсними немає, оскільки під час розгляду справи доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Що стосується вимог [PERSON] про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови та акту про передачу майна, то слід зазначити наступне. Послідовно дотримуючись висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року (справа № 6-116цс12), Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України під час розгляду цивільної справи № 6-1655цс16 в постанові від 16.11.2016р. зазначила, що правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. Разом з тим Закон України «Про виконавче провадження» допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної уцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (ч. 6 ст. 61 Закону). Відповідно до ч. 7-9 Закону України «Про виконавче провадження» якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. З огляду на зазначене, передбачена ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України). Однак за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт. Таким чином, передача державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна в рахунок погашення боргу, постанова, прийнята державним виконавцем у результаті цієї процедури, та складений державним виконавцем акт про передачу майна стягувачу не можуть визнаватися недійсними на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України. В цій постанові Верховний Суд України зазначив, що така категорія справ не може переглядатися в порядку провадження за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, оскільки з матеріалів справи вбачається наявність спору про цивільне право. Оскільки нерухоме майно вже було передано стягувачеві, який оформив право власності на майно, ефективним способом захисту прав боржника могло бути лише пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів. Так, згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Вище уже зазначалось, що передбачене ч. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» процедура передання нереалізованого майна стягувачу в першу чергу спрямована на захист прав останнього і у зв`язку з цим дії державного виконавця не можуть вважатись такими, що не відповідають закону. Що стосується самої процедури передачі майна стягувачу, така також повністю відповідає закону. Зокрема, відповідно до ч. ч. 6-9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі, якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Вище уже зазначалось, що прилюдні торги відносно спірної частки квартири не відбулись тричі, внаслідок чого відповідно до ч. 6 ст. 61 Закону державний виконавець зобов`язаний був повідомити стягувача про можливість залишення реалізованого майна за собою. Такий обов`язок державний виконавець виконав, а стягував у встановлений ч. 7 ст. 61 Закону строк повідомив державного виконавця про намір залишити за собою нереалізоване майно. Саме майно передане стягувачу за початковою ціною, що відповідає вимогам ч. 9 ст. 61 Закону. Вказане в сукупності свідчить про те, що такі дії державного виконавця повністю відповідають вимогам закону, внаслідок чого в порядку ст. 396 ЦК України оскаржувані акт та постанова не можуть бути скасовані. Крім того, судом встановлено, що свідоцтво від 14.09.2017 року, яким посвідчено право власності [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , відповідає вимогам нормативного акту, діючого на час видачі вказаного свідоцтва. Свідоцтво було видано на підставі протоколу від 21.08.2017 року про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися та акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 07.09.2017 року та постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 07.09.2017 року. Таким чином, судом встановлено, що свідоцтво, яким посвідчено право власності [PERSON] на нерухоме майно - Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що належала боржнику [PERSON] , було видано нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. на підставі акту державного виконавця, який відповідає вимогам закону, а тому є дійсним. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачами за не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для задоволення позову, а тому суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed