Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач ПАТ «СК «Арсенал Страхування» у серпні 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в сумі 28 106,36 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2016 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №55/14-Тз/Х/01, згідно якого ПАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло па себе зобов`язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] . У подальшому, 22.05.2017 року в м. Києві, на вул. Паркова Алея, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] Дана ДТП сталась в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , що підтверджується постановою Печерського районного суду міста Києва. Згідно Рахунку № БА-0025495 від 29.05.2017 року та Рахунку №БА-0026739 від 27.06.2017 року вартість відновлювального ремонту склала 79 742,46 грн. У зв`язку з викладеним і відповідно до умов договору страхування, ПАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало, власнику пошкодженого автомобіля «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] - 79 742,46 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ПАТ "СК "АХА-Страхування", ПАТ «СК «Арсенал Страхування» використало своє право зворотної вимоги до зазначеного товариства. ПАТ "СК "АХА-Страхування" виплатило ПАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодування у сумі 49 152,10 грн. Тобто, невиплаченою залишається частина у сумі 28 106,36 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь відшкодування витрат у сумі 28 106,36 грн. Ухвалою судді від25.10.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення повідомлений належним чином. Однак, подав до суду клопотання про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, крім того, подала до суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнала, оскільки відповідачем у позасудовому порядку, до звернення позивачем до суду із вказаним позовом, було сплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 28 106,36 грн. За таких обставин, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів у справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що 17.10.2016 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №55/14-Тз/Х/01, згідно якого ПАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло па себе зобов`язання компенсувати [PERSON] будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] . Також, судом встановлено, що 22.05.2017 року о 09-05 год. [PERSON] в м. Києві по вул. Паркова дорога, 4 в сторону вул. Грушевського, керуючи автомобілем «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 13.1. ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 30.06.2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу.. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ПАТ "СК "АХА-Страхування" за страховим полісом АК 4238386. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку Страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Згідно Рахунку № БА-0025495 від 29.05.2017 року та Рахунку №БА-0026739 від 27.06.2017 року вартість відновлювального ремонту склала 79 742,46 грн. ПАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало страхове відшкодування [PERSON] , власнику пошкодженого автомобіля «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , у сумі 79 742,46 грн. ПАТ "СК "АХА-Страхування" виплатило ПАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодування у сумі 49 152,10 грн. Однак, залишилася сума невиплаченого страхового відшкодування в сумі 28 106,36 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] добровільно, у позасудовому порядку було сплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 28 106,36 грн., що підтверджується: дублікатом квитанції №0.0.958161324.1 від 07.02.2018 року на суму 8106,36 грн., дублікатом квитанції №0.0.983771362.1 від 12.03.2018 року на суму 5000,00 грн., дублікатом квитанції №0.0.1010174343.1 від 13.04.2018 року на суму 5000,00 грн., дублікатом квитанції №0.0.1036292666.1 від 15.05.2018 року на суму 5000,00 грн. та дублікатом квитанції №0.0.1052835084.1 від 05.06.2018 року на суму 5000,00 грн. Тобто, відповідачем було сплачено позивачу заборгованість у повному обсязі, ще за довго до звернення позивачем до суду із вказаним позовом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У відповідності до положень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», а саме: «У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог». Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку що підстави та належні докази щодо стягнення з відповідача заборгованості, як відшкодування страхових витрат, на суму 28 106,36 грн. відсутні. Відповідач надала до суду належні та допустимі докази на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем. Натомість позивач не подав суду ніяких належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед позивачем та наявності невиконаних прострочених грошових зобов`язань; суду не надано первинних документів, які б доказували наявність боргу. Тому з представлених суду документів судом встановлено, що принаймні станом на 05.06.2018 року (позов подано до суду 30.08.2019 року) відповідач не має заборгованості перед позивачем. Іншого позивач не довів. Таким чином, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача судові витрати покладаються на позивача, якому відмовлено в позові. Отже, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed