Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

05 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 16 січня 2007 року працював у філії «Веселинівський райавтодор» на посаді тракториста. З 18.04.2019 року філію «Веселинівський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» припинено (реорганізовано) шляхом приєднання її до філії «Вознесенський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». 19 червня 2019 року його звільнено з займаної посади в зв`язку з припиненням філії згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачем не проведено з ним повного розрахунку у строки, зазначенні в статті 116 КЗпП України, просив стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 16561,87 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 19.06.2019 року по 05.11.2019 року в розмірі 27488,83 грн. 13 грудня 2019 року позивач надав до суду уточнену позовну заяву, в якій збільшив позовну вимогу щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку та просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 19.06.2019 року по 13.12.2019 року в розмірі 35423,75 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, зокрема зазначили, що позивач працював у філії «Веселинівський райавтодор» на посаді тракториста. 19.06.2019 року його було звільнено з займаної посади, однак не було проведено повного розрахунку, тобто не була випалачена нарахована заробітна плата в розмірі 16561,87 грн. В зв`язку з тим, що відповідачем не було вчасно проведено розрахунку, просять також стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 19.06.2019 року по 13.12.2019 року в розмірі 35423,75 грн. Відповідач ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, про дату, час і місце судового засідання було повідомлене належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення повістки відповідачу 23.04.2020 року, про причини неявки суд не повідомив. В письмових поясненнях, які надійшли до суду 03.03.2020 року представник відповідача за довіреністю Тирон Я.С. просила відмовити в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 19.06.2019 року, оскільки останнім робочим днем позивача є 19.06.2019 року, а тому нарахуванню та виплаті звільненому позивачеві підлягає середній заробіток за період затримки розрахунку з 20.06.2019 (з наступного робочого дня), а не з дати звільнення. Також представник відповідача просила відмовити в задоволенні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу з підстав їх недоведеності та неспівмірності із складністю справи. Щодо невиплати заробітної плати позивачу письмових пояснень представник відповідача не надала. Суд, заслухавши вступне слово позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON] , з урахуванням письмових пояснень представника відповідача Тирон Я.С. , дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16 січня 2007 року [PERSON] був прийнятий на посаду тракториста у філію "Веселинівський райавтодор" Дочірнього підприємства "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". З 18.04.2019 року філію «Веселинівський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» припинено (реорганізовано) шляхом приєднання її до філії «Вознесенський райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». 19 червня 2019 року позивача звільнено з займаної посади в зв`язку з припиненням філії, згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до довідки голови ліквідаційної комісії філії «Веселинівський райавтодор» [PERSON] (а.с. 11) невиплачена заробітна плата [PERSON] станом на 31.07.2019 року становить 16561,87 грн., із яких: за квітень 2019 року - 674,12 грн., за травень 2019 року - 4250,10 грн., за червень 2019 року - 11637,65 грн. На ухвалу суду про витребування доказів від 19.03.2020 року відповідачем було надано суду 19.05.2020 року довідку № 12/379 від 08.05.2020 року, за даними якої заборгованість із виплати заробітної плати [PERSON] за період з квітня 2019 року по червень 2019 року складає 16561,87 грн. Тобто, відповідачем визнається факт невиплати заробітної плати позивачеві в день звільнення та розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] в розмірі 16561,87 грн., що співпадає з розміром заборгованості, вказаним позивачем в позовній заяві, і не оспорюється відповідачем. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що [PERSON] 19.06.2019 року працював та в цей же день був звільнений, проте відповідачем при звільненні [PERSON] не проведено з ним розрахунку і заборгованість по заробітній платі станом на 01 серпня 2019 року становить 16561,87 грн.: за квітень 2019 року - 674,12 грн., за травень 2019 року - 4250,10 грн., за червень 2019 року - 11637,65 грн., а тому відповідач, крім заборгованості по заробітній платі, повинен виплатити позивачу також його середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Абзацом третім пункту 2 розділу ІІ та абзацом третім пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацами першим, третім пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Встановлено, що кількість фактично відпрацьованих робочих днів [PERSON] за останні два календарні місяці роботи перед звільненням, яке відбулося 19 червня 2019 року, становить 31 робочий день: відповідно до Табелю обліку використання робочого часу за квітень-травень 2019 року позивачем [PERSON] фактично було відпрацьовано у квітні 2019 року - 12 днів, а у травні 2019 року - 19 днів. Всього за дані два місяці було нараховано заробітної плати в розмірі 8785,19 грн., за квітень 2019 року - 3439,15 грн., за травень 2019 року - 5346,04 грн., що підтверджується даними з Книги розрахунків по заробітній платі за 2019 рік. Тому середньоденна заробітна плата підлягає обчисленню шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні (в даному випадку - 8785,19 грн.) на число відпрацьованих робочих днів -31 (12 робочих днів у квітні 2019 року + 19 робочих днів у травні 2019 року) = 283,39 грн. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються. Враховуючи норми закону, час затримки належних позивачу як звільненому 19.06.2019 року працівнику сум - складає період з 20.06.2019 року і по день ухвалення рішення. Разом з тим, позивач просить стягнути на його користь середній заробіток з дня звільнення 19.06.2019 року по 13.12.2019 року. Суд при ухваленні рішення враховує період з 20.06.2019 року (наступний робочий день після звільнення) по 13.12.2019 року (як просить позивач). За таких обставин, з ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.06.2019 року (наступний робочий день після звільнення) по 13.12.2019 року. У розрахунковому періоді на червень 2019 року припадало 6 робочих днів, на липень 2019 року - 23 робочих дні, на серпень - 21 робочий день, на вересень - 21 робочий день, на жовтень - 22 робочих дні, на листопад - 21 робочий день, на грудень - 10 робочих днів, що разом становить 124 робочих дні. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 червня 2019 року по 13 грудня 2019 року включно становить 35140,36 грн. (283,39 грн. х 124 робочих дні). За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а саме: позовна вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає повному задоволенню на суму 16561,87 грн., а позовна вимога про стягнення заробітної плати за час затримки виплати заробітку підлягає частковому задоволенню на суму 35140,36 грн. Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України за №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 16561,87 грн. відповідачем були вже здійснені відрахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, то заборгованість по заробітній платі в сумі 16561,87 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 35140,36 грн. з подальшим утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Позивач у відповідності до положень вищезазначеного Закону звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 768 грн. 40 коп. Крім того, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. за позовною вимогою про стягнення заробітної плати за час затримки виплати заробітку, яка судом задоволена частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 762 грн. 25 коп. судового збору (768,40 грн. х 35140,36 грн. / 35423,75 грн.). Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу. Однак в судовому засіданні позивач та його представник відмовилися від стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу з розрахунку 450 грн. за 1 годину роботи адвоката в зв`язку з тим, що в них не має доказів на підтвердження таких витрат. Відповідно до п. 7. ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, крім іншого, вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати в межах платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial