Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивач 16.12.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 16.06.2014 року сталася ДТП з вини [PERSON], який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, позбавляючи себе можливості адекватно орієнтуватися в обстановці по вул. Кишинівська біля будинку № 3 в с.Випасне Білгород-Дністровського р-ну Одеської області вчинив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2107» під керуванням [PERSON] Вартість матеріального збитку заподіяного позивачу складає 13373 грн згідно з висновком експерта № 26 від 25.06.2014 року. Позивач зазначає, що у зв'язку із доставкою співробітниками міліції після ДТП автомобіля «ВАЗ -2107» належного [PERSON] на штрафмайданчик, позивач сплатив 2231,76 грн. Додатково позивач зазначає, що поніс моральні страждання, пов'язані з пошкодженням автотранспорту та його ремонту за власний рахунок, вартість моральної шкоди оцінює в 10000 грн. Тож, посилаючись на те, що згідно довіреності від 17.05.2009 року, яка підписана [PERSON], його представником за довіреністю [PERSON], який цією довіреністю уповноважив розпоряджатися автомобілем марки «TOYOTA COROLLA 1,3 І» [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позивач просить суд: стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно в повному обсязі на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 16908,36 грн, а також стягнути з відповідача [PERSON] в повному обсязі на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] з позовними вимогами погодився частково, проти стягнення матеріальної шкоди не заперечував, в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди просив відмовити. Відповідачі [PERSON],[PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надавши письмові заперечення проти позову, посилаючись на те. що шкода відшкодовується з винної в ДТП особи. (а.с.35-36,42-44,81-83). Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали кримінального провадження №12014160240001654, ретельно дослідивши всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.06.2014 року о 16-00 год. по вул. Кишинівська, 3 в с.Випасне Білгород-Дністровського р-ну Одеської області керував автомобілем «TOYOTA COROLLA», д/н [NUMBER] не був уважним, не урахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, відволікся від керування та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2107, д/н [NUMBER]. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2015 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], [INFO], за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст 124 КУпАП - закрито, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Провадження по справі закрито не з реабілітуючих підстав. Нереабілітуючі підстави для закриття провадження означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів, які підтверджують вчинення нею діяння, що містить ознаки будь-якого правопорушення, однак у силу певних обставин подальше провадження виключається. У відповідності до ч.3 ст 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до висновку експерта № 26 автотоварознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 2107, р/н [NUMBER], визначена у розмірі 13373 грн.(а.с.13-14). За проведене дослідження позивач сплатив 560 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 43 від 25.06.2014 року (а.с.17). Також позивач у своєму позові стверджує, що у зв'язку із доставкою співробітниками міліції після ДТП автомобіля «ВАЗ -2107» належного [PERSON] на штрафмайданчик, а також використання при цьому евакуатора і наступної стоянки автомобіля на штрафмайданчику, що охороняється, - він сплатив вартість цих послуг у розмірі 2231 грн, квитанції додає (а.с.17). У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов'язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Враховуючи вимоги чинного законодавства наведені вище, помилковим було б стягнення з усіх відповідачів матеріальної шкоди у солідарному порядку, оскільки лише [PERSON] з наданим йому правом користування керував джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок чого відбулося ДТП. Оскільки поставною Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2015 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON], [INFO], за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст 124 КУпАП - закрито, у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу,тобто закрито не з реабілітуючих підстав, склад правопорушення залишився. Тож, позивачем надані суду докази, що підтверджують наявність вини відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, та наведений розмір шкоди, понесений ним у зв'язку із пошкодження транспортного засобу, суд приходить до висновку про необхідність частково задоволення позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 3994 грн., оскільки відповідач [PERSON] частково у рахунок погашення заборгованості сплатив позивачу 06.07.2014 року - 100 долларів США, що еквівалентно 1178,55 грн. згідно курсу НБУ станом на 01.07.2014 року, 1000 грн, а також 400 долларів США, що еквівалентно 10000 грн. - 05.03.2015 року, що підтверджується відповідними розписками, та не заперечувалося учасниками процесу. (а.с.84-85). Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі. Як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової ) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. У сенсі розуміння ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, так як [PERSON] пережив психічне хвилювання внаслідок із пошкодженням його автомобіля. З врахуванням фактичних обставин справи, характеру та обсягу спричинених моральних страждань, принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] , визначивши йому розмір у сумі - 300,00 гривень. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. У відповідності ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 № 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За таких обставин, оскільки позивачем наведений розрахунок суми, витраченої на правову допомогу, а отже обґрунтовано заявлену вимогу про стягнення з відповідача суми витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині, а саме про стягнення з [PERSON] витрат на правову допомогу у розмірі 3600 грн (ас.113). Що стосується стягнення судових витрат по справі на користь позивача суд виходить з положень ст.88 ЦПК України,, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial