Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на її користь 6654,23 грн. заборгованості із заробітної плати з урахуванням компенсації у зв'язку з її невиплатою за період з серпня 2014 року по січень 2015 року; стягнути 4445,13 грн. компенсації із заробітної плати у зв'язку з невиплатою за період з травня 2013 року по серпень 2014 року згідно судового наказу від 04.11.2014 року про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з травня 2013 року по серпень 2014 року; стягнення 500 грн. судових витрат, та 2000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову, покликається на те, що з 10.07.2007 року, вона працювала у відповідача на посаді начальника бюро системи управління якості, і звільнилася 16.01.2015 року, у зв'язку з невиплатою заробітної плати. За час її роботи у відповідача перед нею виник борг за період з травня 2013 року по серпень 2014 року, з приводу чого 04.11.2014 року був виданий судовий наказ про стягнення з такого 21015,25 грн.. Вказана сума не стягнута і по сьогоднішній день. Крім цього, з серпня на день її звільнення відповідач знову допустив заборгованість в розмірі 6472,93 грн.. Таким чином, з вини відповідача, вона на протязі тривалого часу була позбавлена засобів до існування, а разом з нею її неповнолітні діти. Дане порушення поставило її в дуже скрутне матеріальне становище, заставило вишукувати додаткові джерела існування, що було для неї важкою моральною травмою. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пославшись на обставини викладенні в позовній заяві. Доповнила, що має на утриманні дітей, які потребують постійного забезпечення. Просить позов задоволити. Представник відповідача Бурмас Ю.Р. позов визнав частково з підстав, викладеному у письмовому заперечені на позов. Не заперечив щодо стягнення на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати згідно поданої ним довідки. Щодо стягнення компенсації за втрату частину доходів у зв'язку з порушенням строку їх виплати, зокрема, що стосується заборгованості стягнутої за судовим наказом, пропущено тримісячний строк звернення до суду, тому в цій частині заперечив. Також вказав, що позивачкою не доведено в чому полягала моральна шкода, необґрунтовано її розмір. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством "Дрогобицький завод автомобільних кранів" з 10.07.2007 року і була звільнена з роботи 16.01.2015 року. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку. Так, згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» від 22.01.2015 року №37, вбачається, що заборгованість перед [PERSON] у підприємства з виплати заробітної плати становить 6472 грн. 93 коп. за період вересень 2014 року по січень 2015 року. Статтями 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Таким чином, судом встановлено, що позивач до сьогоднішнього дня не отримала розрахункових коштів в сумі 6 472,93 грн. та 21 105,25 грн. згідно судового наказу №442/7835/14-ц, виданого 04.11.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» заборгованість по заробітній платі. Вимоги позивача в частині компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати підлягають задоволенню. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов'язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов'язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону). Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Що спростовує твердження представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення компенсації. Разом з наведеним, суд приймає до уваги розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати, а саме за період з травня 2013 року по серпень 2014 року виходячи із заборгованості 21 105,25 грн. в розмірі 4445,13 грн.; а з вересня 2014 року по січень 2015 року виходячи із заборгованості в розмірі 6472,93 грн. 181, 30 грн. З огляду на вказане, оскільки судом встановлено порушення трудових прав позивача, то суд вважає, що підлягає до часткового задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь моральної шкоди. Таким чином, суд бере до уваги те, що через невиплату заробітної плати позивачка зазнала душевних страждань, було порушено її нормальні життєві зв'язки, що викликало моральні страждання, та психологічний дискомфорту через те, вона та її члени сім»ї залишились без засобів для існування; та визначає її в розмірі 300 грн. з стягненням такої з відповідача. У відповідності до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на правову допомогу. У відповідності до ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. В матеріалах справи є договір про надання правової допомоги позивачеві адвокатом [PERSON] з актом виконаних робіт, а також квитанцією про оплату за такі послуги кошти в розмірі 500 грн. Разом така сума коштів не перевищує граничного розміру компенсації витрат, встановленого Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", а відтак, з врахуванням вимог ст.88 ЦПК України, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та за наведених обставин, приходить до переконання, що саме позовні вимоги знайшли своє підтвердження в повному обсязі і підлягають до задоволення. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення на користь позивачки середнього заробітку виходячи з розміру заборгованості 6472,93 грн. в сумі 308,23 грн. грн. підлягає негайному виконанню. Крім цього, згідно п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 229,40 грн..

Outcome: approved