Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до ПрАТ «Азовелектросталь» з позовом про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати, зазначивши, що він з 30 травня 2012 року і по теперішній час перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Разом з тим, з серпня 2014 року по лютий 2015 року відповідач нарахував, але не виплатив позивачу заробітну плату, внаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені. Просив стягнути на його користь заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 18139,10 грн., компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати, що складає 2544,99 грн. Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПрАТ "Азовелектросталь" до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, разом з тим, надав заперечення проти позову та довідку про заборгованість по заробітній платі. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 30 травня 2012 року перебуває у трудових відносинах із ПрАТ "Азовелектросталь". За цей період йому нараховувалась заробітна плата. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. На підставі ст.233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Так, станом на 31 березня 2015 року підприємство має заборгованість з виплати заробітної плати на користь позивача [PERSON], а саме: за серпень 2014 року- 4162,39 грн., за вересень 2014 року - 4552,04 грн., за жовтень 2014 року - 3194,98 грн., за листопад - 2401,78 грн., за грудень 2014 року - 2352,81 грн., за січень 2015 року - 368,28 грн., за лютий 2015 року - 1106,82 грн., що загалом складає 18139,10 грн. Зазначена сума заборгованості з виплати заробітної плати визнана відповідачем в повному обсязі та підтверджена наданою довідкою №740 від 01 квітня 2015 року. Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, тобто заробітна плата. Так, відповідно до наведених норм, позивачем здійснено розрахунок компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Компенсація виплачується за рахунок власних коштів підприємства. Таким чином, розмір компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати складає 2544,99 грн. Зазначена сума компенсації визнана відповідачем в повному обсязі. Стосовно заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн., суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода. При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 200,00 грн. Також з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 грн.

Outcome: partial