Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

В червні 2019 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з серпня 2009 року по грудень 2011 року. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . За рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2011 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2012 року місце проживання дитини визначено з матір`ю. Позивач наголошує, що з початку 2011року позивач перешкоджає його зустрічі з дитиною, вказує, що неодноразово намагався зустрітись з сином за адресою: [ADDRESS] , проте відповідач не допускала до сина, не повідомляє про місцезнаходження дитини. Намагання позасудово врегулювати дану ситуацію, за твердженням позивача призводять лише до конфліктів. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду та просив зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] ; визначити способи участі батька у вихованні сина [PERSON] : особисте спілкування: побачення один раз на тиждень з 10.00 суботи до 21.00 неділі; спільний відпочинок: зимові канікули та першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком з правом виїзду за кордон; необмежене спілкування з сином засобами телефонного, електронного та іншого звязку; в день побачення з сином, позивач хоче мати право забирати сина з дому особисто та проводити час в будь-якому місці на свій розсуд відповідно із інтересами дитини; також просив зобов`язати [PERSON] за один день до дня зустрічі батька з сином надавати точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини. Ухвалою від 14.06.2019 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. На виконання ст. 19 СК України Службою у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації було повідомлено суд, що дитина [PERSON] фактично проживає з матір`ю за межами України та є громадянином Сполучених Штатів Америки. Також вказано, що з метою обстеження умов проживання дитини та з`ясування думки матері дитини, працівниками служби був здійснений вихід за адресою місця реєстрації відповідача: [ADDRESS] . На час перевірки, консьєрж повідомила, що за вказаною адресою тривалий час проживають квартиранти. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2019 було частково задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Державної прикордонної служби інформацію про перетин кордону України відповідачем. Окрім того, згідно із ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2019 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Ковальчук Вікторії Леонідівні про закриття провадження. Відповідно до ухвали від 14.05.2020 було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та зобов`язано [PERSON] повідомити фактичне місце проживання (місце реєстрації) дитини [PERSON] , [INFO] ; витребувано у Відділі адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у м.Києві інформацію про реєстрацію місця проживання [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] ; витребувати в Центрі надання адміністративних послуг Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації інформацію про реєстрацію місця проживання [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] за адресою: [ADDRESS] , або за іншою адресою. Окрім того, на підставі вказаної ухвали було закрито підготовче провадження у справі. На виконання даної ухвали, представник відповідача в судовому засіданні 16.06.2020 повідомила, що фактичне місце проживання (місце реєстрації) дитини [PERSON] , [INFO] знаходиться за місцем реєстрації матері за адресою: [ADDRESS] (а.с.180-181). При цьому, на виконання вказаної ухвали Начальник відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації повідомив, що станом на 26.05.2020 місце проживання дитини за адресою: [ADDRESS] та на території Святошинського району м.Києва не зареєстровано (а.с.174). Також на виконання ухвали суду заступником начальника Міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київської області повідомлено, що за даними відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ЦМУ ДМС у м.Києві та Київської області, громадянин [PERSON] [INFO] зареєстрованим не значиться (а.с.175). Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про застосування заходів процесуального примусу та зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації подати до суду у термін до 10.03.2021 року письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації повідомила, про те, що за результатами розгляду питання про надання висновку щодо розв`язання спору, вирішено залишити питання на розгляд суду через неможливість підготувати та надати до суду висновок про визначення способів участі позивача у вихованні малолітнього сина, враховуючи відсутність інформації про фактичне місце проживання/перебування малолітнього [PERSON] , стан його здоров`я, навчальний заклад який відвідує дитина тощо. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Наголошував, що справа перебуває на розгляді в суді вже більше двох років, розгляд справи більше 17 разів відкладався за клопотаннями відповідача чи її представника. При цьому, позивач з 2011 року не може приймати участь у вихованні та спілкуванні з сином. Також, наголошував, що позивач погоджується на будь-які умови участі у вихованні, зазначив, що в процесі розгляду справи позивачем направлялась пропозиція щодо укладання мирової угоди, яка залишилась без відповіді з боку відповідача. Вказував, що дії відповідача та її представника спрямовані на затягування розгляду цієї справи. При цьому, в процесі розгляду справи ситуація не змінилась, позивач досі позбавлений можливості брати участь у спілкуванні та вихованні сина. Відповідач та її представник направили до суду клопотання про відкладення розгляду справи, проте, враховуючи, що судом під час розгляду справи, неодноразово оголошувалась перерва в розгляді та відкладався розгляд за клопотаннями сторони відповідача, а також, враховуючи той факт, що не дивлячись на визнання явки обов`язковою, відповідач жодного разу не відвідала судові засідання, враховуючи відсутність обставин, які свідчать про неможливість використання відповідачем свого права на представництво своїх інтересів, з огляду на загальну процесуальну поведінку сторони відповідача під час розгляду вказаної цивільної справи, судом було відмовлено в задоволенні вказаних клопотань, про що винесено протокольну ухвалу. В попередніх судових засіданнях представник відповідача категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог з огляду на наявність підстав для закриття провадження з огляду на те, що дитина народилась в Сполучених Штатах Америки, має там місце проживання та центр життєвих інтересів. Окрім того, вказувала, що задоволення вимог позивача суперечить інтересам дитини, оскільки, син з моменту припинення сімейних віносин, проживав разом з відповідачем, при цьому, позивач не проявляв до сину інтересу, не спілкувався, не підтримував. Також вказує, що позивач неодноразово вчиняв щодо відповідача насильство, викрадав сина, заподіював моральні та фізичні страждання. Вказує, що з 2012 року дитина більшість часу фактично проживає в США, У Лева повна сім`я, [PERSON] виховує [PERSON] та її чоловік, якого [PERSON] вважає батьком. Син не знає обставин розірвання шлюбу, не знайомий з [PERSON] ,, примусове знайомство дитини з позивачем завдасть дитині моральних страждань та призведе до надмірних хвилювань у його віці. Окрім того, представник вказує, що сторона позивача не довела обставин, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскільки жодними допустимими доказами не доведено, що відповідач перешкоджає зустрічам позивача з дитиною. Також, представник відповідача наголошувала на необхідності взяття до уваги принципу пріоритету інтересів дитини та зазначила про те, що позивачем не надано доказів того, що він не несе загрозу та його подальше спілкування з дитиною не суперечило б інтересам останнього. Допитаний у якості свідка позивач [PERSON] повідомив, що останній раз бачив свого сина, коли йому було 9 місяців від народження, зазначив, що неодноразово намагався позасудово врегулювати зазначене питання. Зазначав, що разом з відповідачем приїжджав до США для організації народження дитини. Дитина була бажаною. Відносини з відповідачем не склались, одного вечора, прийшовши додому побачив, що ні відповідача, ні дитини не має. Зазначав, що погоджується на будь-які умови зустрічі з сином. Вказував що і позивач і відповідач мають нові родини, він з розумінням ставиться до необхідності перехідного періоду, згоден на будь-який варіант зустрічей з сином, які запропонує відповідач, проте відповідач категорично відмовляється, що зумовило його звернутись до суду. Відповідач [PERSON] надала до суду нотаріально посвідчену заяву свідка в якій зазначила, що син народився на території США, є громадянином США за народженням, не отримував в Україні жодних документів на підтвердження як факту його народження, так і реєстрації в Україні. Після погіршення стосунків позивач не проявляв інтересу. При цьому, вказувала, що [PERSON] вчиняв відносно неї насильство, викрадав сина, заподіював моральні та фізичні страждання. Через чисельні погрози, насильство [PERSON] та викрадення сина, ризик повторного викрадення, [PERSON] з сином з травня 2012 більшість часу проживає на території США, повідомила, що вин не знає обставин розірвання шлюбу, не знайомий з [PERSON] , примусове знайомство завдасть сину моральних страждань та призведе до надмірних хвилювань. Також зазначила, що у неї є істотні та обґрунтовані попередніми діями [PERSON] побоювання та підстави вважати, що спілкування (зустрічі, побачення) сина з [PERSON] без нагляду компетентних органів та без її присутності, присутності психолога є небезпечним (а.с.132). Третя особа до суду не з`явилась, повідомлялась належним чином. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно із вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що 22.08.2008 сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №896. В період шлюбу між сторонами, які є громадянами України у них народився син [PERSON] , [INFO] (місце народження: Сполучені Штати Америки, штат Каліфорнія, місто Лос Анжелес) (а.с.7-9). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва 08.12.2011 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6). Згідно із заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2012 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с. 10). Рішення набрало законної сили. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Конвенція про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання ,виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей (Про приєднання до Конвенції із заявами та застереженням додатково прийнято Закон N 136-V від 14.09.2006) визначила у ч.1 ст.5, що судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини. Згідно із ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право», права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст. 76 цього Закону. Статтею 76 цього Закону передбачено підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні. За інформацією Державної прикордонної служби, дитина [PERSON] , [INFO] 11.03.2019 в`їхав на територію України та більше не виїжджав, а [PERSON] в`їхала на територію України 07.01.2020, при цьому, подорожі відповідача та дитини за наданою інформацією, здебільшого, носять нетривалий характер (а.с. 100, 146). З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач зареєстровані на території України, фактичне місце проживання малолітньої дитини за даними відповідача знаходиться на території Святошинського району м. Києва, враховуючи, що при питання про визначення місця проживання дитини вирішувалось за позовом позивача до Святошинського районного суду м.Києва, враховуючи інформацію щодо в`їздів/виїздів відповідача та сина з/на територію України, доводи сторони відповідача про непідсудність справи Святошинському районному суду м. Києва, спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч.4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до пунктів 73, 74 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», розгляд вищезазначеного питання та надання відповідного висновку до суду щодо розв`язання спору розглядається службою у справах дітей та сім`ї за місцем проживання дитини. При ухваленні рішення суд бере до уваги той факт, що судовим розглядом не підтвердилась реєстрація дитини за місцем реєстрації відповідача, разом з цим, на виконання ухвали суду, як вже було зазначено, представником відповідача в судовому засіданні 16.06.2020 повідомила, що фактичне місце проживання (місце реєстрації) дитини [PERSON] , [INFO] знаходиться за місцем реєстрації матері за адресою: [ADDRESS] (а.с.180-181). За результатами розгляду питання про надання висновку щодо розв`язання спору, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації вирішила залишити питання на розгляд суду через неможливість підготувати та надати до суду висновок про визначення способів участі позивача у вихованні малолітнього сина, враховуючи відсутність інформації про фактичне місце проживання/перебування малолітнього [PERSON] , стан його здоров`я, навчальний заклад який відвідує дитина тощо. При цьому, зазначено, що представники Служби неодноразово здійснювали виїзд за адресою реєстрації відповідача, проте, двері ніхто не відчиняв, за вказаною адресою, зі слів консьєржа проживають квартиранти, господарка квартири [PERSON] перебуває за кордоном, про що були складені відповідні акти. Окрім того, Службою неодноразово направлялись листи з пропозицією надати відповідачу пояснення. У телефонній розмові, представник відповідача адвокат Ковальчук В.Л. повідомила, що відповідач разом з сином перебувають в Україні тимчасово і планують повернутись до США, адресу проживання чи перебування матері представник не повідомила. Відтак, при ухваленні рішення суд виходить з того, що під час розгляду справи, судом були використані всі можливі заходи для визначення фактичного місця проживання дитини, за отриманою інформацією, місце фактичного проживання збігається з місцем реєстрації матері. При цьому, судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що місце проживання дитини визначено матір`ю. У даному випадку процесуальні зловживання та приховування будь-яких інших місць фактичного проживання дитини не можуть бути перешкодою для вирішення справи по суті. Частиною 1 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів . Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і з Положеннями Конвенції ООН " Про права дитини" від 20 листопада 1989 року. Згідно вимог ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. На підставі ст. 151 ч.ч.1,3 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Стаття 52 Конституції України вказує на те, що форми та методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, Декларації з прав дитини від 20.11.1959 року та Закону України «Про охорону дитинства». За вимогами ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. При встановленні судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У даному випадку, створення відповідачем перешкод позивачу у вихованні та спілкуванні є очевидним, з огляду на процесуальну поведінку сторони відповідача та визнання того факту, що дитина навіть не знайома зі своїм батьком, а також, з огляду на позицію позивача, який під час допиту погоджувався з будь-якими умовами спілкування з чином та направляв пропозицію щодо укладення мирової угоди. Зважаючи на те, що мати малолітнього [PERSON] з якою він мешкає, чинить позивачеві перешкоди у спілкуванні з синами, суд дійшов до висновку про необхідність усунення перешкод батьку малолітньої дитини у спілкуванні з сином шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні з дітьми та визначив дні побачень. За змістом ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і принаймні в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, в також на підставі інших документів, які стосуються справи. У матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу батька на розвиток дитини, наявність такого впливу не підтверджено відповідними доказами. Відповідачем були надані підтвердження щодо її звернень до правоохоронних органів відносно протиправної поведінки позивача по відношенню до відповідача та її майна, при цьому, відомості про притягнення позивача до відповідальності, чи встановлення його вини у діях, про які зазначає відповідач - надані докази не містять. Інформації щодо позбавлення позивача батьківських прав, або щодо ініціювання вказаного питання відповідачем - суду не надано. Звернення відповідача до правоохоронних органів з заявами на про неправомірні дії позивача, проведення перевірки за цими зверненнями не є підтвердженням винної поведінки останнього по відношенню до дитини, негативного впливу на неї і як наслідок усунення його від участі у вихованні сина. При цьому, у висновку Служби зазначено про те, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання - задовільні, для дитини створені належні умови для комфортного перебування та повноцінного розвитку, про що спеціалісти Служби у справах дітей Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації склали відповідний акт, згідно із яким, батько здатний виконувати батьківські обов`язки. З матеріалів справи вбачається наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дитини, при цьому, за твердженням відповідача, дитина вважає батьком іншу особу. Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти. Негативний вплив на психоемоційний стан малолітніх та їх розвиток спричиняють конфлікти, які виникають між їх батьками на ґрунті неприязних стосунків, мимовільним свідком яких є діти. Водночас, суд бере до уваги твердження відповідача щодо необхідності адаптаційного періоду для дитини для того, щоб розпочати спілкування з батьком. Враховуючи, що відповідач не дає можливості позивачу спілкуватись з сином, між сторонами склалися неприязні стосунки, з метою забезпечення сприятливих умов для адаптації дитини, суд вважає за необхідне, визначити такий спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] : перші дванадцять місяців після набрання судовим рішення законної сили у формі зустрічей першу та третю суботу місяця з 10:00 год до 19:00 год у присутності матері дитини [PERSON] шляхом забирання та повернення сина за місцем перебування матері; у подальшому: у формі зустрічей першу та третю суботу місяця з 10:00 год до 19:00 год без присутності матері дитини [PERSON] з дотриманням режиму дня та харчування дитини, шляхом забирання та повернення сина за місцем перебування матері, а також, половину всіх канікул; у будь-який інший день (період) року у формі зустрічей за бажанням дитини та за домовленістю з матір`ю дитини; у будь-який інший день (період) року за бажанням дитини у формі спілкування за допомогою засобів телефонного, електронного, іншого зв`язку. Окрім того, враховуючи відсутність інформації щодо всіх місць фактичного проживання дитини, суд вважає за необхідне зобов`язати [PERSON] за один день до дня зустрічі батька [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] надавати точну інформацію щодо фактичного місця перебування. Разом з цим, вимоги щодо надання права спільного відпочинку батька з чином з правом виїзду за кордон - задоволенню не підлягають, оскільки чинне законодавство передбачає порядок тимчасового виїзду дитини за межі України з безумовним дотриманням встановлених вимог. При цьому, суд звертає увагу, що уданому випадку сторони мають докласти всіх зусиль шляхом взаємних поступок та компромісів з метою забезпечення максимально комфортного сприйняття дитиною інформації про батька. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial