Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

23 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на її користь на малолітню дитину, але ухиляється від своїх обов`язків в зв`язку з чим за ним виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 91879,50 грн та в розмірі 70000,00 грн (додаткові витрати на лікування). У зв`язку із чим просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] заборгованість по виплаті аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 91879,50 грн., пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 27970,71 грн., заборгованість по виплаті аліментів на додаткові витрати, пов`язані з лікуванням неповнолітнього сина у розмірі 70000,00 грн., пеню за прострочення сплати аліментів на додаткові витрати, пов`язані з лікуванням неповнолітнього сина у розмірі 21240,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі та без участі його представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу слухати буз його участі та без участі його представника. Також надав відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги суперечать вимогам чинного законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 вересня 2015 року. був розірваний. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 листопада 2013 року (№ 509/5003/13-ц) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його місячного заробітку , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 листопада 2013 року і до повноліття дитини. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 січня 2014 року (509/5004/13-ц) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 1000,00 грн. щомісяця на додаткові витрати, пов`язані з лікуванням неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 07.11.2013 року до [INFO] . Відповідно розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа №2-5004/13 виданого 18.03.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 1000,00 грн. щомісяця на додаткові витрати, пов`язані з лікуванням неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 07.11.2013 року до [INFO] , встановлено заборгованість за боржником [PERSON] по сплаті аліментів (додаткові витрати на лікування) станом на 01.09.2019 року у розмірі 70000,00 грн. (а.с.15) Відповідно розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа №2-5003/13 виданого 04.02.2014 року про стягнення з з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його місячного заробітку , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 листопада 2013 року і до повноліття дитини, встановлено заборгованість за боржником [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.09.2019 року становить 91879,50 грн. За змістом\~ ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідачем в супереч вимог ст.83, 178 ЦПК України, вчасно та в передбаченому Законом порядку не надано доказів на підтвердження своїх заперечень щодо нарахування пені та не надано власного розрахунку пені, який відповідач вважає вірним. Окрім того, відповідач не навів та не надав доказів поважності причин несплати ним аліментів. Як наслідок, в такому випадку настає відповідальність відповідача, передбачена\~ст. 196 СК України. Розрахунок здійснений позивачем в передбаченому законом порядку не оспорювався, доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, стороною відповідача суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини, покладених на нього судовим рішенням. Щодо неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України\~уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14\~ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою\~ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому за змістом\~ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня)це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 року (справа № 6-300цс16) неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість по аліментам за місяць помножена на 1% пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачем зроблено розрахунок неустойки (пені) за несплату аліментів за період з 07.11.2003 по 01.09.2019 року, в якому сума заборгованості визначена в розмірі 91879,50 грн, пеня 27970,71 грн. Позивачем зроблено розрахунок неустойки (пені) за несплату аліментів (додаткові витрати на лікування) за період з 07.11.2003 по 01.09.2019 року, в якому сума заборгованості визначена в розмірі 70000,00 грн, пеня 21240,00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі доказів, а саме в сумі 27970,71 грн. та 21240,00 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам та стягнення заборгованості по виплаті аліментів на додаткові витрати на лікування, суд зазначає наступне. Статтею 71 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із ч.3 ст. 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У ч.8 цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений\~ст. 71 зазначеного Закону, відповідно до ч.8 якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Як вбачається із матеріалів справи, аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду, тому повторному стягненню не підлягають. Визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому\~Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Крім того, суд зазначає, що виходячи з положень ст.ст.194,195 СК України та ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення заборгованості по аліментам проводиться державним виконавцем в порядку примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа і окремого стягнення заборгованості за новим позовом і ухвалення з цього приводу судового рішення не потребує. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за аліментами. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі\~ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: partial