Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, пов`язаної з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 74068 гривень та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТДВ «НІКО Страхування»« та [PERSON] 09.07.2018 р. укладено Договір № 206-00156-18 страхування наземного транспорту, відповідно до якого позивач застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, використанням та розпорядженням транспортним засобом «Мітсубіші»« д.н. [NUMBER] . 18.12.2018 р. в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Мітсубіші» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Хюндай» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень. Відповідно до постанови Подільського районного суду м.Києва від 04.02.2019 р. відповідача було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Позивач посилається на те, що на виконання Договору страхування наземного транспортну, укладеного з [PERSON] , Страховою компанією сплачено страхову виплату в розмірі 118867,73 гривні власнику пошкодженого транспортного засобу. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 17.04.2019 р. позивач звернувся до даної страхової компанії з вимогою про сплату страхового відшкодування. 22.07.2019 р. ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було сплачено страхове відшкодування в розмірі 44799,73 гривні. На підставі положень ст.1194ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» позивач просить стягнути з відповідача в порядку суброгації матеріальну шкоду в розмірі 74068 гривень, що становить різницю між сумою фактичних збитків, завданих позивачу, та сплаченою ПрАТ «Євроінс Україна» сумою страхового відшкодування. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТДВ «НІКО Страхування»« та [PERSON] 09.07.2018 р. укладено Договір № 206-00156-18 страхування наземного транспорту, відповідно до якого позивач застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, використанням та розпорядженням транспортним засобом «Мітсубіші»« д.н. [NUMBER] . 18.12.2018 р. в м.Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Мітсубіші» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Хюндай» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень. Відповідно до постанови Подільського районного суду м.Києва від 04.02.2019 р. відповідача було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. На підставі Страхового акту № 0052 від 15.01.2019 р. та розрахунку суми страхового відшкодування, ТДВ «НІКО Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на користь Страхувальника в розмірі 118867,73 гривні, що підтверджується платіжним дорученням № 4246 від 15.01.2019 р. Розмір відшкодування визначено відповідно до умов Договору страхування наземного транспорту на підставі рахунку № 06799 від 22.12.2018 р. про вартість відновлювального ремонту, наданого ТОВ «Авто Альянс». Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна». 17.04.2019 р. позивач звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з вимогою про сплату страхового відшкодування. 22.07.2019 р. ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було сплачено страхове відшкодування в розмірі 44799,73 гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Ст. 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. В силу положень ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза не відшкодовується Страховиком, а обов`язок по її відшкодуванню покладається на особу, винну у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 18.09.2019 р. позивач звернувся до відповідача з претензією про виплату різниці між сумою завданих збитків та виплаченим ПрАТ «СК Євроінс Україна» страховим відшкодуванням. На момент розгляду справи суду не надано доказів щодо виконання відповідачем свого обов`язку по відшкодуванню шкоду, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Outcome: approved