Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом і вказала, що 24 грудня 2017 року вона уклала кредитний договір № б/н з ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є АТ КБ «Приват Банк», відповідно до умов якого отримала кредитні кошти в сумі 2300 гривень. Позивачка вказує, що в березні 2012 року захворіла та їй було встановлено групу інвалідності 1Б. Тому не мала можливості належним чином виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим представник ПАТ КБ «Приват банк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором та рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено. Позивачка вказує, що в 2018 році на її адресу надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження № 55029979 від 02 листопада 2017 року. Підставою відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис № 4511 від 15 червня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А.А. Відповідно до нотаріального напису з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 19 квітня 2017 року в сумі 29854,70 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 277,13 грн; заборгованості за відсотками - 23 324,19 грн; заборгованості з комісії та пені - 4 355,54 грн; заборгованості по штрафам (фіксована частина) - 500 грн; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 1397,84 грн. Позивачка вважає, що виконавчий напис № 4511 від 15 червня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А.А., про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором станом на 19 квітня 2017 року в сумі 29854, 70 грн. вчинений з порушенням чинного законодавства та є таким, що не підлягає виконанню. Тому позивачка звернулась до суду з проханням визнати виконавчий напис № 4511 від 15 червня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А.А., про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором станом на 19 квітня 2017 року в сумі 29854,70 грн., таким, що не підлягає виконанню. Представник АТ КБ «Приват банк» в судове засідання не з`явився, про день слухання справи сповіщений, причини своєї неявки суду не повідомив. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., в судове засідання не з`явився. Представник Криничанського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилась. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивачки мають бути задоволеними з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24 грудня 2017 року між позивачкою та ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є АТ КБ «Приват Банк», було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивачка отримала кредитні кошти в сумі 2300 гривень. Через неналежне виконання умов кредитного договору позивачкою, представник ПАТ КБ «Приват банк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором та рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено. 15 червня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис № 4511, відповідно якого з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 19 квітня 2017 року в сумі 29854,70 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 277,13 грн; заборгованості за відсотками - 23 324,19 грн; заборгованості з комісії та пені - 4 355,54 грн; заборгованості по штрафам (фіксована частина) - 500 грн; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 1397,84 грн. 01 листопада 2017 року державним виконавцем Криничнаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Понятих О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55029979. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нормою ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Результат аналізу вищенаведених норм обумовлює наступний висновок. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за поданими стягувачем документами, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. На підтвердження заявлених вимог позивачка посилається на те, що кредитний договір був укладений 24 грудня 2007 року та їй було видано картку № [NUMBER] , на лицьовій стороні якої зазначено строк її дії до 12/11, що означає, що картка діє до 31 грудня 2011 року, тобто з ціє дати строк дії кредитного договору сплинув, а кредитний договір припинив свою дію. Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж був здійснений 24 листопада 2012 року. Відповідно до наведеного сплинув трирічний строку, коли у стягувача виникло право вимоги. Також із розрахунку заборгованості вбачається що банком після закінчення строку дії кредитного договору та здійснення мною останнього платежу нараховувалась пеня, що суперечить вимогам. Отже, при вчинені нотаріального напису, нотаріусом не було враховано строк дії кредитного договору , дата останнього платежу на погашення заборгованості та не були враховані вимоги цивільного кодексу щодо застосування строків позовної давності та їх перебігу. У спростування викладеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 липня 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання не чинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження, так як на час вчинення спірного виконавчого напису був відсутній факт безспірності суми заборгованості за кредитним договором, строк позовної давності при вчинені виконавчого напису приватним нотаріусом Завалієвим А.А. врахований не був, а також, стягувачем не надано детального розрахунку заборгованості з якого можна було б встановити, що банком враховані платежі, які були внесені позивачем на рахунок погашення заборгованості в розмірі 29854,70 грн.

Outcome: approved