Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

21 травня 2014 року в 18 год. 04 хвилин [PERSON] на центральному автовокзалі м.Києва в ДП " Київпассервіс" Автостанція " Київ", проспект Науки ,1/2 , в касі було придбано квиток на рейс 2790 маршрутом Київ - Ладижин до автостанції Умань Черкаської області, відправленням 18 год. 50 хвилин. При посадці в автобус, водій даного автобуса , прізвища не назвав, при пред'явленні йому квитка на даний рейс не пустив позивача в автобус, написавши на квитку , що відмовляється перевозити таких пасажирів, що квиток мій до Умані, а автобус в Умань не заїжджає . І тільки при допомозі працівників автостанції та співробітників міліції, затримавши відправлення рейсу , пропустив його в автобус. При цьому він обзивав [PERSON] нецензурними словами , звинувачуючи у вживанні спиртних напоїв, настроїв пасажирів проти нього, затримав графік відправлення . В результаті чого він запізнився на автобус, який прямував до Бершаді та вимушений був взяти таксі та доганяти автобус до с.Юрківка Уманського району , в результаті чого поніс додаткові матеріальні затрати в сумі 300 грн. В насідок вказаних дій перевізника позивач отримав сильні душевні та фізичні страждання, нервування, які виразились в погіршенні стану здоров'я, що в свою чергу привело до підвищення цукру в крові, підвищення артеріального тиску, а це потягнуло за собою відповідно до вживання більшої кількості анти цукрових препаратів та великого навантаження на організм. Позивач являється пенсіонером органів внутрішніх справ, інвалідом війни III групи, працює на державній службі, головним спеціалістом - юрисконсультом управління ПФУ у Бершадському районі, по роду своєї роботи він знаходився у справах в Голосіївському суді міста Києва, а на вокзалі перебували люди з Бершадського району, водії автобусів, працівники органів внутрішніх справ та інші громадяни, які знають його як законослухняного громадянина, порядну, добру людину, юриста, хорошого спеціаліста - що було перекреслено в одну мить водієм - перевізником . В результаті не надання послуг по своєчасній доставці [PERSON] в пункт призначення, а саме станції Умань, виконавцем - суб'єктом господарювання , а саме ПП [PERSON] , який виконує роботи або надає послуги він отримав матеріальні збитки в сумі 300 (триста) грн. Враховуючи вищенаведене, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПП [PERSON] на його користь матеріальні затрати в сумі 300 грн. та моральну шкоду в сумі 20 000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, оскільки перевізником не було забезпечено йому належні умови перевезення, зокрема спочатку взагалі було відмовлено у наданні місця в автобусі, а згодом під час руху автобуса з Києва до Умані йому не було надано можливості скористатись туалетом, так як водій робив зупинки з інтервалом в одну секунду. Крім того, водій поводив себе зухвало та постійно його ображав, зазначаючи, що він перебуває в стані алкогольного сп'яніння, хоча він тримав в руках безалкогольне пиво. В наслідок вкзаних дій перевізника у нього погіршився стан здоров'я та підвищився рівень цукру в крові. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали та надали до суду заперечення, з яких вбачається, що [PERSON] придбав квиток на автобус за маршрутом Київ - Ладижин на час відправлення 18:50 год. При посадці пасажирів водій автобусу відмовився допустити до салону позивача в зв'язку з тим , що він перебував у стані алкогольного сп'яніння та на вимогу водія відмовився пред'явити посвідчення що підтверджує право на пільговий проїзд. Позивач призирливо поводив себе по відношенню до водія та порушував громадський порядок, застосовував нецензурну лексику. Постійно наголошував на тому, що він пенсіонер органів внутрішніх справ, погрожував водієві. В зв'язку з цим затримав відправлення автобуса. Відповідно до п.6 4.148 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» N 176 від 18.02.1997 року водій автобуса має право не допускати до поїздки пасажирів, які не мають квитків або не пред'являють посвідчення встановленого зразка, що підтверджує право на пільги щодо оплати проїзду, перебувають у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, порушують громадський порядок, мають при собі небезпечні вантажі, зокрема легкозаймисті, вибухонебезпечні і такі, що можуть забруднити транспортний засіб чи одяг пасажирів. Крім того, згідно придбаного квитка, вартість якого становить 0,00 грн. позивачу все таки були надані послуги по перевезенню з м. Києва до місця призначення м. Умань, а затримка виїзду автобусу пов'язана безпосередньо з поведінкою [PERSON] Позов вважають необґрунтованим, та таким, що не підлягає до задоволення так як позивачем не надано доказів того, що ним були понесені додаткові витрати матеріального характеру чи душевні страждання, які призвели до погіршення стану здоров'я. Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста [PERSON] суду показав, що дійсно будучи калібрувальником ТОВ "Вінницязовніштранс" виконував роботу по перевірці та адаптації тахографа до транспортного засобу для перевізника [PERSON], про що склав протокол від 12.04.2013 року. Тахограф - це прилад для контролю за тривалістю роботи водія та транспортного засобу, який дозволяє визначити в якому місці в певний час знаходився транспортний засіб, з якою швидкістю рухався та зупинявся. З наданих показників тахографа, якщо вважати, що вони дійсно роздруковані 21.05.2014 року вбачається, що автобус розпочав маршрут о 11-00 год. та рухався з зупинками невеликої тривалості до 17-00 год., потім розпочав рух о 19-00 год. та зупинився о 00-25 год. З показників вбачаються зупинки з 20-45 до 20-55 год. та з 22-05 до 22-15 год. Однак зазначив, що показники приладу зняті з порушенням інструкції, яка передбачає складання акту зняття показників приладу в присутності свідків, а також відсутні дані, які б підтверджували точну дату та час роздруківки. Допитаний в судовому засіданні лікар Бершадської ЦРЛ [PERSON] суду пояснив, що дійсно 21.05.2014 року в силу виконання своїх посадових обов'язків, перебуваючи на чергуванні о 22-00 год. проводив медичний огляд позивача на підставі його заяви. Ознак алкогольного чи наркотичного сп'яніння у нього під час огляду виявлено не було. Час проведення медичного огляду він вказав виходячи з показників годинника у кабінеті, де проводився огляд. Медичний огляд було ним проведено за допомогою приладу "Драгер 6801", який має відповідний сертифікат та пройшов щорічне калібрування. [PERSON] має відповідний допуск для проведення даного виду медичного освідування. На задані питання даний свідок суду пояснив, що рівень цукру в крові людини може підвищитись з різних підстав, тим паче, що [PERSON] хворіє цукровим діабетом. Причиною підвищення рівня цукру може бути їжа, розмова, настрій тощо. Свідок [PERSON] суду показав, що він працює водієм автобуса перевізника ПП "[PERSON]" по маршруту Ладижи- Київ. 21.05.2014 року дійсно він мав відправлятися з Києва до Ладижина через м. Умань, час відправлення 18-50 год. Цього ж дня він прибув у Київ о 17-00 год. та бачив як позивач із ще одним чоловіком сиділи у кафе, розташованому на території автовокзалу. При цьому у них виник конфлікт із працівниками кафе з приводу розрахунку. З метою владнати ситуацію працівники кафе викликали міліцію. При цьому [PERSON] та його друг пред'явили посвідчення про те, що вони є пенсіонерами ОВС та покинули кафе. Згодом він підійшов до його автобуса та надав пільговий квиток. При цьому він пив пиво з пластикового стакану. [PERSON] відмовився взяти його в автобус, так як позивач вів себе зухвало та розпивав пиво. Про відмову у наданні послуг перевезення він зазначив на квитку. Однак останній почав стукати у двері та вікна автобуса, вести себе зухвало та порушувати спокій громадян, а тому він був змушений взяти його в автобус та попередив, що пити пиво в автобусі заборонено, а зупинки автобуса будуть тривалість не більше 5 хв. Працівників міліції він не викликав, так як бачив, що вони не владнали конфлікт позивача у кафе на користь його працівників. При пред'явленні квитка позивач в порушення вимог чинного законодавства відмовлявся надати водієві для ознайомлення посвідчення, яке дає право пільгового проїзду. Також він повідомив, що автобус прибув у м. Умань близько 22-10 хв., тобто із затримкою, яка пов'язана із запізненням часу відправлення. Аналогічні покази надав свідок [PERSON], який зазначив, що працює водієм автобуса та 21.05.2014 року приблизно із 17-00 год. до19-00 год. перебував на центральному автовокзалі в м. Київ та бачив конфлікт позивача [PERSON] та його товариша із працівниками кафе, причиною якого стало те, що позивач відмовлявся оплатити рахунок. Приміщення кафе він покинув пред'явивши посвідчення пенсіонера ОВС працівникам міліції, однак кошти по рахунку так і не заплатив. Він бачив, як [PERSON] вживав спиртні напої та розпиваючи пиво підійшов до автобуса, який рухався по маршруту Київ -Ладижин та вимагав його взяти в салон автобуса. Водій дійсно відмовлявся надати йому послуги перевезення , так як він вів себе зухвало та відмовлявся надати посвідчення, яке підтверджувало його право на пільговий проїзд. Однак з метою недопущення затримання виїзду змушений був все ж таки надати йому місце в автобусі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно квитка (а.с. 12) [PERSON] 21.05.2014 року придбав в ДП "Київпассервіс" автостанція "Київ" (м. Київ, проспект Науки1/2) на пільговій основі за 0,00 грн. квиток на проїзд рейсом 2790 від АВ Київ до Умані перевізником ПП "[PERSON]" з часом відправлення 18-50 год. та часом прибуття 22-00 год. Судом встановлено, що 21 травня 2014 року близько 18-00 год. в м. Києві на центральному автовокзалі між позивачем [PERSON] та водієм автобуса перевізника ПП "[PERSON]" стався конфлікт, який виразився у тому, що водій відмовлявся пускати позивача в автобус, так як той виражався нецензурними словами та судячи із зовнішнього вигляду перебував у стані сп'яніння. Факт наявності конфлікту сторонами не заперечується та повністю підтверджується показами свідків. Також сторонами не заперечується, що в кінцевому результаті [PERSON],відповідно до придбаного ним квитка (а.с.12) було надано послуги перевезення з м. Київ до м. Умань. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За правилами ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно ст. 277 ЦК України та п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Ст. 34 Конституції України та ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» гарантують право особи висловлювати судження, оцінки та думки. Абзацом 4, п.11 Постанови ПВСУ від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Також п. 4 Постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 р. визначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» - при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Суд не бере до уваги надані відповідачем дані тахографа, так як ним не надано доказів того, що зняття показників приладу проводилось у вказаний ним час та місце в присутності свідків та з дотриманням правил зняття таких показників. Тому даний доказ визнається судом неналежним. Крім того, суд критично оцінює результати медичного освідування (а.с.16), так як наявні сумніви у відповідності часу його проведення. Зокрема, позивач стверджує, що він проходив освідування у вказаний в карті амбулаторного медичного огляду час, а саме о 22-00 год. 21.05.2014 року, після того як змушений був викликати таксі в м. Умань та наздогнати автобус, який рухався в м. Бершадь в с. Юрківка Уманського району. При цьому як вбачається із квитка (а.с.12), показів відповідача та свідків час прибуття автобуса до м. Умань 22-00 год., а 21.05.2014 року в наслідок конфлікту на автовокзалі в м. Київ, автобус відправився із запізненням, а тому відповідно із запізненням прибув у м. Умань. Також, суд бере до уваги, що суперечливість показів [PERSON] підтверджена довідкою ПАТ Черкаське обласне підприємство автобусних станцій АС -Умань від 31.10.2014 року (а.с.64), з якої вбачається, що останній автобус, який відправляється з м. Умань та його напрямок руху проходить в напрямку м. Бершадь, відправляється о 21-15 год., а тому о 22-00 год. позивач відповідно не міг наздоганяти автобус, який відправився о 21-15 год. та наздогнати його в с. Юрківка. При цьому окрім квитка на проїзд (а.с. 12) проаналізованого судом, час виїзду та прибуття автобусу з АВ "Київ до АС Умань підтверджений відповідачем копією діючого розкладу руху автобусів на маршруті Ладижин - Київ, затвердженим заступником голови Державтотрансадміністрації (а.с.50), з якого вбачається, що з Києва автобус відправляється о 18-50 год., о 22-15 год. прибуває до АС Умань. Окрім вищеописаних доказів судом досліджено копію медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] форми 025/0 та аналізу крові на вміст цукру (а.с. 17,18), де вказано, що 22.05.2014 року [PERSON] звертався до лікаря з приводу погрішення самопочуття, при цьому було виявлено підвищення рівня цукру в крові та підвищення артеріального тиску. Однак, даний доказ судом не може бути розцінено як такий, що підтверджує понесення [PERSON] фізичних страждань, викликаних поведінкою водія автобуса 21.05.2014 року, оскільки з показів позивача та лікаря [PERSON] вбачається, що [PERSON] хворіє на цукровий діабет, а підвищення рівня цукру в крові при даному захворюванні може бути викликане різними факторами. Тому не встановлено причинно - наслідковий зв'язок між подіями, які мали місце 21.05.2014 року та погіршенням самопочуття позивача 22.05.2014 року. Отже, обставини, викладені позивачем у позові та висловлені в судовому засіданні мають суперечливий та неоднозначний характер. На підтвердження викладених обставин ним не надано жодного доказу який би свідчив, що погіршення стану його здоров'я пов'язане із якістю надання послуг перевезення. Крім того, як вбачається із показів свідків та зібраних доказів. [PERSON] відповідно до наданого ним квитка отримав послуги перевезення по маршруту Київ-Умань. Щодо заподіяння діями відповідача будь-якої матеріальної шкоди позивачеві, то у ході судового розгляду позивачем не було надано суду жодного доказу у підтвердження цих своїх позовних вимог, а тому у задоволенні даної позовної вимоги також слід відмовити. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах " визначає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи те, що відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата станом на день розгляду справи в суді складає 1218 грн., а загальна тривалість участі захисника відповідача адвоката [PERSON] в судових засіданнях складає 3 год. 30 хв., а тому відповідно на користь відповідача слід стягнути 1705 грн. 10 коп. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved