Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання малолітнього сина звернулась [PERSON] Зазначає, що 26.11.2014 року між нею та відповідачем укладено офіційний шлюбний договір, який зареєстрований 08.02.2015 року в посольстві України в Арабській Республіці Єгипет і їх подружжя має малолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO]. [PERSON] мотивує свою заяву тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося, так як вони мають протилежні погляди на життя. Вказуючи на те, що шлюбні відносини між ними припинені майже рік тому, між ними втрачене почуття любові, поваги та взаєморозуміння, а подальше спільне проживання та збереження сімї неможливе, просить шлюб розірвати. Крім того вказує, що відповідач ухиляється від утримання сина, матеріальну допомогу добровільно не надає та між ними існує спір щодо місця проживання сина, тому просить стягнути аліменти на утримання дитини та визначити місце проживання малолітнього сина з нею. Відповідач заперечень проти позову не подав. Орган опіки та піклування в особі Острозької районної державної адміністрації Рівненської області позов [PERSON] в частині визначення місця проживання сина підтримав. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали. Позивач пояснила, що 26.11.2014 року між нею та відповідачем укладено офіційний шлюбний договір, який зареєстрований 08.02.2015 року та в даному шлюбі у них народився син [PERSON] [PERSON], [INFO]. Зазначила, що шлюбне життя з відповідачем не склалося, оскільки в них різні характери і погляди на життя, відсутнє почуття любові. Відповідач неодноразово змінював місце проживання та протягом року вони як сімя не проживають, спільного господарства не ведуть та між ними втрачені будь-які почуття. Крім того, вказала, що відповідач погрожував їй з приводу того, що забере сина та відвезе його в Арабську Республіку Єгипет. Крім того пояснила, що відповідач добровільно сина не утримує, хоча зобовязаний це робити та має всі можливості для цього, так як отримує неофіційний дохід від підприємницької діяльності, є співзасновником фірми в Україні, постійно отримує матеріальну допомогу від родичів з Арабської Республіки Єгипет, інших утриманців не має. Зазначила, що вона отримує 5000 грн. доходу щомісячно, працюючи неофіційно та отримує 860 грн. допомоги до досягнення дитиною трирічного віку. Пояснила, що вона та дитина мають добрий стан здоровя. Просить шлюб між ними розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. та визначити місце проживання їх малолітнього сина з нею. Зазначила, що протягом наданого судом строку на примирення такого не настало, так як вона на даний час має намір створити сімю з іншим чоловіком. Відповідач [PERSON] Ельсаєд в судовому засіданні позов з підстав, викладених в позовній заяві не визнав, однак не заперечує проти розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання сина та визначення місця проживання дитини з матірю. Підтвердив пояснення позивача в частині перебування в шлюбі, наявності в них малолітнього сина та фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем. Пояснив, що він є співзасновником фірми в Україні та отримує щомісячно близько 3000 грн. доходу. Вказав, що має добрий стан здоровя та інших утриманців не має. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Острозької районної державної адміністрації Рівненської області в судовому засіданні позов [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини підтримала та пояснила, що [PERSON] звернулася до комісії з питань захисту прав дитини Острозької РДА з клопотанням про визначення місця проживання дитини, мотивуючи його тим, що шлюбне життя з відповідачем у неї не склалося і з липня 2016 року вони спільно не проживають та на даний час вирішується питання про розірвання шлюбу. Зазначила, що [PERSON] вказувала на те, що [PERSON] обовязків щодо догляду та виховання сина не виконує, останні місяці взагалі рідко бачиться з сином, матеріально майже не допомагає, відвідує сина не регулярно та дитина спокійно реагує на відсутність батька. Крім того, відповідач погрожував позивачу тим, що в разі розірвання шлюбу він відбере сина назавжди, змінивши йому документи. Пояснила, що на підставі проведеного обстеження умов проживання органом опіки та піклування Острозької РДА, яким встановлено, що в будинку [PERSON] створені всі необхідні умови для проживання дитини, позитивної характеристики [PERSON]І за місцем проживання і томй органом опіки та піклування Острозької РДА було прийнято висновок про доцільність визнання місця проживання малолітнього [PERSON] з матірю [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, представника органу опіки та піклування Острозької РДА, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до офіційного шлюбного договору №2306 26.11.2015 року, сторони у шлюбі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2014 року. В судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливими, шлюб між сторонами існує формально та на даний час шлюб фактично припинено. Незважаючи на надання сторонам строку на примирення позивач та відповідач не примирились. Тобто між сторонами відсутні такі складові сімї, як повязаність спільним побутом та почуття любові і взаємоповаги, а тому шлюб необхідно розірвати. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. В судовому засіданні позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Оскільки на даний час шлюбні відносини фактично припинені та заходи примирення, які вживались судом до належного результату не призвели, то шлюб необхідно розірвати. В судовому засіданні з пояснень сторін, свідоцтва про народження серії І-ГЮ №233335 встановлено, що сторони у справі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З пояснень сторін встановлено, що дитина перебуває на утриманні позивача, відповідач на даний час не бере належної участі в утриманні сина. Відповідно до ст.180 СК України, обов'язок утримувати дитину лежить на обох батьках. При цьому, будучи батьком дитини, [PERSON] Ельсаєд на даний час свого сина належним чином не утримує, хоча зобовязаний це робити, а отже з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти. При цьому суд враховує те, що позивач та відповідач є працездатними, інших утриманців не мають. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік" прожитковий мінімум для дітей у віці до 6 років встановлений в розмірі 1335 грн. на місяць. Оскільки відповідач, будучи батьком [PERSON], на даний час свого сина належним чином не утримує, хоча зобовязаний це робити, то з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти. З пояснень учасників процесу встановлено, що відповідач має нерегулярні заробітки. Статтею 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, наявні правові підстави для визначення розміру аліментів з [PERSON] в твердій грошовій сумі. При вирішенні спору судом береться до уваги відсутність у сторін в справі інших утриманців, добрий стан здоров'я дитини, позивача та відповідача. При вирішенні спору суд враховує те, що позивач та відповідач є працездатними, а тому при вирішенні питання про стягнення аліментів суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісяця. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 26 травня 2017 року, а тому, за правилами ст.. 191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] займається доглядом за дитиною, його вихованням та розвитком. Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами 1 та 2 ст. 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Орган опіки і піклування в особі Острозької районої державної адміністрації Рівненської області надав суду висновок від 15.06.2017 року №2033/01-25, відповідно до якого рекомендує суду визначити місце проживання малолітнього сина сторін у справі з матір'ю. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно до вимог ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ході розгляду справи встановлено, що позивач має постійне місце проживання, має місце роботи та джерело існування, нею створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом під час розгляду справи не було встановлено виключних обставин у розумінні положень ст.161 СК України, які б свідчили про неможливість визначення місця проживання дитини разом з матір'ю. При цьому суд також враховує, що саме мати в найбільшій мірі може сприяти більш гармонійному розвитку малолітнього сина, а тому і в цій частині позов слід задоволити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про присудження судових витрат суд виходить з того, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1280 гривень. Оскільки рішення у справі ухвалено на користь позивача, то з [PERSON], на підставі ст. 88 ЦПК України, на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати на сплату судового збору. Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, оскільки Законом України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. На підставі ст.105, 110, 141, 157, 161, 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved