Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Представник позивача Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що групою по самоврядному контролю по використанням та охороною земель Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради 28.10.2013 року було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства та встановлено, що [PERSON] (далі - Відповідач) станом на 20.06.2013 року використовує земельну ділянку приблизно 6 кв.м. під кіоск по вул. Моніторній в м. Дніпропетровську в районі буд. 10 у м. Дніпропетровську без документів на право постійного користування та права оренди землі, про що було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, при цьому відповідачеві було запропоновано добровільно усунути виявлене порушення вимог земельного законодавства, але при повторній перевірці, проведеній 25.11.2013 року було з'ясовано, що гр. [PERSON] зайняту земельну ділянку торгівельним кіоском не звільнено. У зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити суд зобов'язати відповідача [PERSON] повернути самовільно зайняту земельну ділянку по [ADDRESS], шляхом знесення встановленої споруди (кіоску) та привести її у придатний для виконання стан. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просить слухати справу у її відсутність, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.25). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки (а.с. 18, 22) та поштове відправлення яке повернулось до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання» (а.с. 23-24), про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення, про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідачем отримано не було. Відсутність такого відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення про день та час розгляду справи по суті такої особи. У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає за можливе ухвалити судове рішення про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Так, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що за результатами перевірки дотримання вимог земельного законодавства групою по самоврядному контролю за використанням та охороною земель був складений акт № 32 від 28.10.2013 року, в якому зазначалось, що відповідач самовільно використовує земельну ділянку під торгівельний кіоск (а.с. 6-7). Як вбачається із матеріалів справи, за наявною в Департаменті корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради інформацією станом на 27.12.2013 року, за адресою: [ADDRESS] договорів оренди землі, укладених між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] не зареєстровано (а.с. 15-16). Судом також встановлено, що 25.11.2013 року групою по самоврядному контролю по використанням та охороною земель Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради було здійснено повторну перевірку дотримання вимог земельного законодавства по [ADDRESS] та складено акт № 37 про те, що відповідач станом на день повторної перевірки означену земельну ділянку від кіоску не звільнив. Задовольняючи позов суд виходив з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що такий торгівельний павільйон уявляє собою металевий кіоск, та в розумінні статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" є тимчасовою спорудою торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності. За змістом частини першої статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу, від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією, іншими законодавчими актами України. Зокрема, відповідно до ст.ст. 12, 83 Земельного кодексу України, суб'єктами права державної власності на землю в межах їх території є міські, селищні і сільські ради. Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та, зокрема, встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди землі (стаття 124 вказаного Кодексу). Способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення сесії. За приписами статей 125, 126 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно із ст.1 Закону України від 19.06.2003 року № 963-IV "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих ділянок провадиться за рішенням суду. Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначені правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, та передбачено, що цей Закон спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля (преамбула Закону). Згідно зі статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", у якій міститься визначення термінів, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору розмірі 243 (двісті сорок три ) грн. 60 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: approved