Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначив, що 21.04.2015 р. між ним та ФОП [PERSON] був укладений договір надання послуг №00/0232 від 21.04.2015 щодо встановлення газового лічильника за адресою [ADDRESS] . Відповідно укладеного договору, позивач сплатив 21.04.2015 р. відповідачу передоплату сумі 2850 грн. Проте відповідач вимоги договору не виконав через що позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом. 23 лютого 2016 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу заявлені вимоги позивача було задоволено частково, рішення набрало законної сили, проте станом на 01.12.2019 р. рішення Жовтневого районного суду не виконано. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість яка утворилась у зв`язку з невчасним виконанням грошового зобов`язання за період з 01.04.2016 по 01.12.2019 у сумі 4 308,57 грн., інфляційні витирати у розмірі 3 461,15 грн., 3% річних у розмірі 847,42 грн. Ухвалою від 03.03.2020 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, в судове засідання не з`явився, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, подачі зустрічної позовної заяви. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору про надання послуг №00/0232 від 21.04.2015 року укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] щодо встановлення газового лічильника за адресою: [ADDRESS] одна сторона зобов`язувалась надати послуги а інша сторона сплатити суму за надані послуги. (а.с.7). Відповідно до п.1.1 та 1.2 зазначеного договору ФОП [PERSON] зобов`язався надати [PERSON] послуги по встановленню газового лічильника за адресою: [ADDRESS] у період з 21 квітня по 20 травня 2015 року. Проте всупереч домовленостям вимоги не виконав тому позивач звернувся до суду. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2016 року заявлені вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним договір надання послуг № 00/0232 від 21.04.2015 між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] щодо встановлення газового лічильника за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму на відшкодування збитків у розмірі 5700 гривень та моральну шкоду у розмірі 2000 гривень. Рішення не оскаржено та набрало законної сили 31.03.2016р.(а.с.8-9). Відповідно до постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 06.07.2018 державним виконавцем Металургійного відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції Гольськовим М.О. встановлено, що боржник за адресою не мешкає, місцезнаходження боржника неможливо встановити тому Виконавчий лист №210/4218/15-ц, 2/212/167/16 виданого 23.02.2016 про стягнення збитків в сумі 7700,00 грн. повертається стягувачу (а.с.13). 05 липня 2019 року згідно постанови державного виконавця Металургійного ВДВС м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Качан К.М. відкрито виконавче провадження №59477841 за виконавчим листом №210/4218/15-ц, 2/212/167/16 виданого 23.02.2016 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу.(а.с.10-12) Станом на дату подачі позову рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу не виконано. Отже, з вище наведеного слідує, що дане рішення суду набрали законної сили, про те не виконано, виконавче провадження про примусове виконання рішення суду відкрито. Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом У п.п. 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми боргу з [PERSON] в сумі 4 308,57 грн. виходить з наступного. Існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь якої воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом У п.п. 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто, з урахування аналізу зазначеної норми та обставин, які встановлені судом в рішенні від 23.02.2016 у справі №212/4218/15-ц вбачається, що оскільки вимоги згідно договору надання послуг не виконані відповідачем [PERSON] , а вимоги позивача в цій частині про стягнення боргу задоволені судом повністю, рішення не оскаржено та набрало закоонної сили то будь-яке зменшення розміру заборгованості не може мати місце. Крім того, факт того, що боржник [PERSON] нехтує своїми обов`язками стосовно зобов`язання згідно договору повністю підтверджується наданими документами: заочне рішення Жовтневого районного суду та постанова державного виконавця. Суд, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 4 308,57 грн. також частково задовольняє вимоги щодо стягнення три відсотки річних за наступною формулою /відсотки/ = /сума боргу/ х /процентна ставка/ /100%/365 днів х /кількість днів/, в наступному розмірі. За рішенням у справі №212/4218/15-ц за період з 01.04.2016 року по 01.12.2019 року включно (по день фактичного розрахунку), 3% річних становить 848,05 грн. (7700*3/100*1340/365= 848,05) Так, наданий позивачем розрахунок суми інфляційних втрат суд не може брати до уваги, оскільки зазначений індекс інфляції за період прострочення за листопад 2019 року не 100,7% а 100,10% тому і сума інфляційних витрат не 3461,15 грн. а 3388 грн. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат, суд розраховує за наступною формулою /збитки від інфляції/ = /сума боргу/ х /індекс інфляції/ /100% - /сума боргу/, в наступному розмірі (індекс інфляції 11088-7700=3388 а не 3461,15 тому Крім того, суд з урахуванням встановлених обставин справи, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині нарахування 3% річних та інфляційних збитків на суму боргу до моменту виконання даного рішення суду відповідно до ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів»,звільнений від сплати судового збору при зверненні зданим позовом, однак, при поданні позову позивач, мав сплатити по 768,40 грн. судового збору.

Outcome: partial