Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності , виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Заленською М.В. від 22.06.2017 року та інформаційної довідки з державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.06.2017 року Кредитній спілці «Буковина» на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Вказану квартиру КС «Буковина» набула у власність відповідно до Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження» , оскільки квартира перебувала в іпотеці для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] Стверджує, що у згаданій квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Фактично проживають у квартирі [PERSON] та [PERSON]. Вказує, що 30.05.2018 року на засіданні правління КС «Буковина» було прийнято рішення про виселення [PERSON] та [PERSON] з наданням їм іншого житла, а саме будинку [ADDRESS] що належить КС «Буковина» на праві власності. Відповідно 31.05.2018 року відповідачам були надіслані вимоги про їх виселення та зняття з реєстраційного обліку. Вказані вимоги залишилися без задоволення. Оскільки [PERSON] та [PERSON] фактично проживають у спірній квартирі , просить суд виселити їх із наданням іншого житла , а саме : будинку [ADDRESS] а відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнати такими , що втратили право користування спірною квартирою У судове засідання представник позивача не з""явився. Звернувся до суду із письмовою заявою , в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю. У судові засідання відповідачі не з»являлися . Хоча неодноразово повідомлялися судом про час та місце слухання справи . Про причини своєї неявки до суду не повідомили. Враховуючи те, що рекомендовані повідомлення позивачів про розгляд справи і їх виклику в судові засідання неодноразово повертались до суду з відмітками про невручення через закінчення терміну зберігання , суд вважає , що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], інформовані про судові засідання належним чином. Таке також підтверджується багаточисельними клопотаннями з боку відповідачів, які надходили до суду і розглядались по суті. Станом на 27.02.2019 рік відзиву на позовну заяву відповідачі не подали . Враховуючи положення ч.2 ст. 191 ЦПК України , суд приходить до висновку, про можливість розгляду даної справи на підставі наявних доказів без участі відповідачів. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва , виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Зеленською М.В. , від 22.06.2017 року , відповідно до ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 41 Закону України « Про іпотеку» , на підставі акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення заборгованості, Кредитній спілці «Буковина» належить на праві власності майно , що складається із двокімнатної квартири під номером 4, загальною площею 45,4 квадратних метри , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] ( а.с.6). Даний факт також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.06.2017 року. Відповідно до ст. 391 ЦК України- власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно довідки ТОВ « ТД Укрвторресурс» від 05.04.2018 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та фактично проживають за згаданою адресою. Решта відповідачів , зареєстровані за даною адресою. ( а.с.144). Відповідно до акту комісії дільничного комітету ТОВ " Вайт- Лаіонс" виходом на адресу [ADDRESS] встановлено , що [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] не проживають більше трьох років за згаданою адресою. За змістом частини першої статті 575 ЦК країни та ст. 1 Закону України "Про іпотеку"- іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України"Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цьогоЗакону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 509 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку". Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 40 Закону України"Про іпотеку" визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно вимоги КС « Буковина» від 31.05.2018 року , відповідачі повідомлялися про обов»язок у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку та звільнити дану квартиру. ( а.с. 11-14). Проте , дана вимога відповідачами була проігнорована. Згідно висновків Верховного Суду України, що викладених у постановах по справах №№ 6-2947цс15, 6-477цс15, за змістом статей 39,40 Закону України «Про іпотеку» - особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України. Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1019цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1982цс15, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16 та в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 303/1590/15-ц. Як було встановлено судом, квартира [ADDRESS] , яка відповідачкою була передана в іпотеку, не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, оскільки перебувала в її власності до укладення кредитного договору та договору іпотеки. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу належить житловий будинок за адресою : провулок Толстого, 3 в м.Новоселиця , Новоселицького району Чернівецької області. Згідно довідки КП «Новоселицька міська тепломережа» у даному будинку ніхто не зареєстрований та не проживає. ( а.с. 152) . Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про виселення. Аналогічну норму містить ст. 26 Постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру", де зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі рішення суду про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Аналогічна норма міститься в Постанові КМУ №207 від 02.03,2016 року "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру". На підставі наведеного вище, враховуючи факт реєстрації та фактичного проживання [PERSON] та [PERSON] у житлі, яке належить КС " Буковина" і знаходиться за адресою : м. Чернівці , вул. С. Разіна , 3/4 , а також враховуючи факт реєстрації і не проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] за цією ж адресою більше трьох років без поважних причин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved