Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: встановити факт трудових відносин та роботи на посаді водія [PERSON] у ТОВ «Консольбудпроект» в період з 24 жовтня 2019 року по 18 листопада 2019 року включно; зобов`язати директора ТОВ «Консольбудпроект» внести до трудової книжки [PERSON] запис про прийняття на роботу на посаді водія з 24.10.2019 та запис про звільнення з посади водія за власним бажанням з 18.11.2019; стягнути з ТОВ «Консольбудпроект» на його користь невиплачену заробітну плату у сумі 7220,85 грн.; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у сумі 81836,64 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 20 жовтня 2019 року між ним та директором ТОВ «Консольбудпроект» було проведено співбесіду щодо працевлаштування на роботі на посаді водія ТОВ «Консольбудпроект». Йому було роз`яснено специфіку роботи та функціональні обов`язки, що полягали в доставці метало пластикових виробів на посаді водія. Були обговорені умови праці, внутрішній трудовий розпорядок та розмір заробітної плати, яка за домовленістю мала складати у середньому 20000,00 грн. на місяць. Він надав директору ТОВ «Консольбудпроект» [PERSON] свій паспорт громадянина України та трудову книжку для належного оформлення трудового договору згідно законодавства. 24 жовтня 2019 року він приступив до виконання своїх трудових обов`язків та працював до 18 листопада 2019 року, що підтверджується товарно-транспортними накладними. 18 листопада 2019 він звернувся до відповідача з заявою повернути йому його паспорт, директор [PERSON] відмовився його повертати. Після чого він виявив бажання звільнитися з вказаної посади та вимагав повернути його документи, а саме паспорт та трудову книжку з відповідними записами про працевлаштування, а також виплатити заробітну плату за відпрацьований час. Проте, станом на теперішній час відповідачем не повернуті його документи. Він, для захисту порушених прав звертався до органів поліції та Управління держпраці у Миколаївській обл. з заявою щодо порушення відповідачем законодавства України. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у сумі 81836,64 грн. Ухвалою суду від 30.09.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 26.05.2021, витребувано докази. Ухвалою суду від 17.06.2021, витребувано докази. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Правом на подання відзиву не скористався. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач в своєму позові зазначає, що він перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Консольбудпроект» з 24 жовтня 2019 року по 18 листопада 2019 року, працюючи на посаді водія. Проте, відповідачем, в порушення законодавства України, не було внесено до його трудової книжки запису про прийняття на роботу на посаді водія з 24.10.2019 та запису про звільнення з посади водія за власним бажанням з 18.11.2019. З товарно - транспортних накладних, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що були здійсненні періодичні перевезення метало пластикових виробів з 31 жовтня 2019 року по 14 листопада 2019 року, на автомобілі Mercedes, державний номер [NUMBER] , автопідприємство: ПП «Консоль Буд» водій [PERSON] , Вантажновідправник та вантажоодержувач - ТОВ «Вігранд», ЄДРПОУ 36955197 (а.с 7-14). Згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб, керівником ТОВ «Консольбудпроект», ЄДРПОУ 36954790, є [PERSON] . Основний вид діяльності - будівництво житлових та нежитлових будівель, інше - монтаж системи водопостачання; штукатурні роботи; оптова іншими машинами та устаткуванням; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними обладнаннями; оптова торгівля залізними виробами, водопровідним та опалювальним устаткуванням і приладдям до нього; вантажний автомобільний транспорт; діяльність у сфері архітектури. Позивач вказує, що він надав директору ТОВ «Консольбудпроект» [PERSON] свій паспорт громадянина України та трудову книжку для належного оформлення трудового договору згідно законодавства. 18 листопада 2019 року він звернувся до відповідача з вимогою про звільнення його з займаної посади та просив повернути його паспорт та трудову книжку з відповідними записами про працевлаштування, а також виплатити заробітну плату за відпрацьований час. Проте, станом на теперішній час відповідачем не повернуті його документи. Судом встановлено, що 19 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до Управління держпраці у Миколаївській області щодо можливого порушення керівництвом ТОВ «Консольбудпроект» законодавства про працю, а саме, неофіційне працевлаштування, невидача трудової книжки та невиплата заробітної плати. Відповідно до листа Управління держпраці у Миколаївській обл. від 02.01.2020 за вих. № К-599-19, інспекторами праці було здійснено вихід за місцезнаходженням ТОВ «Консольбудпроект», а саме, за адресами: м. Миколаїв, вул. Чигрина, 135, вул. Скороходова, 209, [ADDRESS] , та встановлено, що за вказаними адресами відсутні будь-які позначення про наявність ТОВ «Консольбудпроект». Даних про здійснення господарської діяльності ТОВ «Консольбудпроект» за вказаними адресами не встановлено. 20 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області з заявою щодо вжиття заходів до [PERSON] , який 20.10.2019 незаконно заволодів його документами, у тому числі паспортом громадянина України (а.с. 24). Вказані відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 грудня 2019 року за № 12019150030004713 (а.с 22-23). Постановою дізнавача СД Заводського ВП Миколаївського ГУНП у Миколаївській області лейтенанта поліції Бабича М.С. від 15.12.2020, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019150030004713 від 21.12.2019, закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального проступку. Вказане підтверджується матеріалами кримінального провадження № 12019150030004713 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України. Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом або фізичною особою, з якого працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену даною угодою, з підпорядкуванням внутрішньому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган або фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Згідно вимог статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою, що має місце у даній справі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач в своєму позові зазначає, що він фактично був допущений до роботи з 24 жовтня 2019 року на посаді водія на автомобілі Mercedes, державний номер [NUMBER] , буз письмового укладення трудового договору. З товарно - транспортної накладної ААБ № 001535, вбачається, що водій [PERSON] здійснював перевезення з 31 жовтня 2019 року, а тому суд вважає, що [PERSON] здійснював перевезення починаючи з 31 жовтня 2019 року по 14 листопада 2019 року. Також з наданих товарно-транспортних накладних вбачається, що Автопідприємство - ПП «Консоль Буд», водій - [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що між позивачем [PERSON] та ПП «Консоль Буд», правонаступником якого є ТОВ "Консольбудпроект" склалися трудові відносини, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту трудових відносин [PERSON] з ТОВ «Консольбудпроект» в період з 24 жовтня 2019 року по 18 листопада 2019 року включно. Щодо позовної вимоги про зобов`язання директора ТОВ «Консольбудпроект» внести до трудової книжки [PERSON] запис про прийняття на роботу на посаді водія з 24.10.2019 та запис про звільнення з посади водія за власним бажанням з 18.11.2019, суд приходить до наступного. Позивач вказує, що він надав директору ТОВ «Консольбудпроект» [PERSON] свій паспорт громадянина України та трудову книжку для належного оформлення трудового договору згідно законодавства, проте, станом на теперішній час відповідачем не повернуті його документи та не внесені відповідні записи про прийняття та звільнення його з займаної посади. Відповідно до положень ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно з пунктами 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до п.п. 2.4, 2.5 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 20 липня 1993 року №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, … вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження). Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що до трудових книжок вносяться записи про роботу тих працівників, з якими підприємство, установа, організація чи фізична особа-підприємець перебуває у трудових правовідносинах. Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. З огляду на те, що факту перебування позивача із відповідачем у трудових відносинах у період з 24.10.2019 року по 18.11.2019 року, встановлено у судовому порядку, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача внести відомості про прийняття [PERSON] на роботу на посаду водія з 24.10.2019 та відомості про звільнення з посади водія за власним бажанням з 18.11.2019, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з ТОВ «Консольбудпроект» на користь [PERSON] невиплаченої заробітної плати у сумі 7220,85 грн. та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у сумі 81836,64 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Згідно ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст.115 КЗпП України). Згідно ст. 24 Закону України "Про оплату праці", виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» та Інструкції заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції. За ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 3 цього Закону мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів за цей період. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14. З огляду на викладене, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 24.10.2019 по 18.11.2019 року, проте за вказаний час відповідач не виплачував заробітну плату позивачу, більше того її розмір в будь-яких документах сторонами не обумовлювався, та не надано сторонами наказу про призначення [PERSON] на посаду водія товариства з обмеженою відповідальністю «Консольбудпроект», через що суд вважає за необхідне розрахувати її розмір у відповідності до розміру мінімальної заробітної плати до припинення трудових відносин між сторонами. Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 01 січня 2019 розмір мінімальної заробітної плати становив 4173 грн. 00 коп. Таким чином, загальний заробіток за два місяці складає 4173грн.+4173 грн.=8346 грн. Кількість відпрацьованих робочих днів - 43 (22+21). Середньоденна заробітна плата складає 194,09 грн. (8346грн./43). Таким чином, відповідачу з 24.10.2019 по 18.11.2019 належить до сплати заробітна плата в розмірі 3493 грн. 63 коп.(194,09х6=1164,55, та 194,09х12=2329,08). Судом встановлено, що кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 18.11.2019 року по 03.12.2021 року (день винесення рішення суду) становить 513 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 листопада 2019 по 03.12.2021 становить 99568,17 грн. (із розрахунку 194 грн. 09 коп. (середньоденний заробіток) х робочі дні). При цьому суд бере до уваги, що позивачем визначено розмір заробітку за весь час затримки по день ухвалення судового рішення у сумі 81836,64грн, та оскільки суд не вправі виходити за межі позовних вимог, позов підлягає задоволенню саме у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до наведених висновків Верховного Суду, при розгляді даної справи необхідно врахувати принцип пропорційності, а також загальний принцип цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України). Суд враховує розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права позивача і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат позивача, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З огляду на той факт, що на момент розгляду справи відповідачем не виплачена [PERSON] заробітна плата (не проведено розрахунок при звільненні), жодних доказів, які б спростовували обставини зазначені в позовній заяві стороною відповідача суду не надано, суд доходить висновку, що з ТОВ "Консольбудпроект" необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 81836,64 грн, сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки позивач при поданні позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (96% від фактично заявлених позовних вимог).

Outcome: partial