Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із вказаним позовом, просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) у СГАТ " Ольшаниця " в розмірі 4,5 га, яка знаходиться на території Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області. В обгрунтування свого позову посилається на те, що у період часу з 21.04.1984 по 25.04.1995 він працював у СГАТ "Ольшаниця", що в с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області. Зазначає, що на підставі Указу Президента "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 №720/95 СГАТ "Ольшаниця" 1995 отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії КВ, виданий на підставі рішення І сесії ХХІІ скликання від 08.07.1994 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 14.01.1995 за № 2. Згідно додатку № 1 до Державного акту в списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства він рахується за № 472. Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Київській області за вих.№29-10-0.331-16807/2-18 від 05.11.2018 з посиланням на дані Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реєстрація сертифікату на [PERSON] не здійснювалася. Посилається, що таким чином, він випадково не отримав сертифікат на земельну частку (пай), чим було порушено його право. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що з 21.04.1984 по 25.04.1995 позивач працював у СГАТ "Ольшаниця", що в с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області та що підтверджується копією витягу з трудової книжки колгоспника на його імя [NUMBER] . Державний акт на право колективної власності на землю СГАТ "Ольшаниця" отримало 14.01.1995. У списку членів підприємства, що мали право на земельну частку пай, який додавався до вказаного акту, є прізвище позивача під № 472. Після проведення розпаювання земель колективної власності СГАТ "Ольшаниця" сертифікат право на земельну частку пай на імя позивача не видавався і про що свідчить наявний у матеріалах справи лист ГУ Держгеокадастру у Київській області від 05.11.2018 №№29-10-0.331-16807/2-18. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.55 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Список громадян, як додаток до державного акта, формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства та підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради. Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Виходячи із системного аналізу положень вказаних нормативних актів слід прийти до висновку, що право на земельну частку (пай) у землях колективної власності СГАТ "Ольшаниця" на час проведення їх розпаювання відповідно до положень Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 позивач міг мати лише при умові його членста у вказаному товаристві на той період часу. Позаяк матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу такої обставини, тоді як зміст копії листа ГУ Держгеокадастру у Київській області за вих. №29-10-0.331-16807/2-18 від 05.11.2018 в тім, що згідно Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) реєстрація сертифікату на [PERSON] не здійснювалася, формально вказує на відстуність такої обставини. Сама по собі обставина наявності позивача у списку осіб громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства він рахується за № 472, який додавався до Державного акту, зважаючи на відсутність інших доказів перебування позивача у членах товариства на час проведення розпаювання земель колективної власності, не дає суду підстав для визнання за ним права власності на земельну частку (пай) в землях колективної власності СГАТ "Ольшаниця. За викладеного позовна вимога не грунтується на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed