Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач вказав, що 12.12.2013 року між банком і [PERSON] укладено договір , відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконало, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та станом на 04.12.2016 року має заборгованість перед банком у розмірі 30639,49 грн., що складається з : 2517,07 грн. - заборгованості за кредитом ; 23037,21 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом , 3150,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією , 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) , 1435,21 грн. - штрафу (процентна складова). Прохав стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та сплачений судовий збір у розмірі 1600,00 грн.. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву згідно якої прохав розглядати справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та його представник у відкритому судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що [PERSON] під час укладення кредитного договору не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг , про що свідчить відсутність його підпису, а тому на думку представника , кредитний договір є нікчемний. Прохали в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідків ,дійшов до наступних висновків. Як було встановлено в судовому засіданні, 12.12.2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] кредитний договір. Згідно вказаного договору № б/н від 12.12.2013 року , [PERSON] отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, між сторонами склалися договірні відносини, врегульовані ЦК України, а саме: ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON]не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, внаслідок чого в нього перед ПАТ КБ "ПриватБанк" виникла заборгованість. Довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджується, що заборгованість по кредитному договору станом на 04.12.2016 року складає 30639,49 грн., з них: заборгованість за кредитом - 2517,07 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 23037,21 грн., заборгованість за пенею та комісією - 3150,00 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1435,21 грн.. Позовні вимоги також підтверджуються анкетою-заявою позичальника [PERSON] від 12.12.2013 р. , довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою . Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідно ст. 509 ч.1 ЦК України зобов»язанням є правовідношення , в якому одна сторона ( боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно ,виконати роботу , надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі ,він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми ,навіть якщо за законом ця форма для даного виду договір не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою , дієздатною особою ( здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати , а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов»язки , самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч.2 п.1 ст.30 ЦК України ) , яким підтверджується , що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання ( ст.634 ЦК України) . Підписанням заяви позичальником приєднується до запропонованих банком Умов і Тарифів. Згідно ст. 634 ч.1 ЦК України договором приєднання є договір , умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах ,який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно п.1 ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Загальні норми визнання цивільно-правового договору укладеним наводяться в ч. 1 ст. 638 ЦК, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі. Проте, у ст. 640 ЦК встановлені додаткові критерії, за якими договір може визнаватись укладеним. Тобто, крім вимог про узгодження сторонами істотних умов, висуваються вимоги до форми договорів або щодо виконання певних умов (дій), які становлять сам зміст цих договорів. У першому випадку йдеться про консенсуальні договори, у другому про реальні. Так, відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. В абзаці третьому п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Зазначене свідчить про те, що вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, суди в кожному конкретному випадку повинні з»ясовувати момент укладення договору. Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Тобто, до відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики, а отже і кредитний договір, вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на вказані положення закону договір позики, а отже і кредитний договір, є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов»язку позичальника повернути грошові кошти. Такої ж правової позиції щодо визначення моменту укладення договору дотримується Верховний Суд України в постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК, має враховуватись судами загальної юрисдикції під час застосування норм права. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК правочин є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Частиною 3 ст. 215 ЦК передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ч.1 цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 13, 5 та 6 ст.203 ЦК. У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв»язку з невідповідністю його вимогам частин 3 і 5 ст.203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено , що відповідачем [PERSON] 12.12.2013 р. особисто було підписано анкету- заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг . У даній заяві зазначено , що підписавши заяву , відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг , в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам , тарифами банку , які разом з заявою складають договір банківського обслуговування . Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмову вигляді , ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заяві про приєднання. Підписавши заяву , банк та клієнт приєднуються і зобов»язуються виконувати умови , викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг , Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Допитаний по справі свідок [PERSON] повідомив суду , що кредитні гроші він отримав , однак під час укладання кредитного договору , з Умовами та правилами надання банківських послуг не ознайомлювався, тому на його думку , кредитний договір є не укладеним , оскільки ним не підписаний . Крім того , на його думку працівники поліції , заволоділи його коштами ,які перебували на кредитній картці. Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному , повному , об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність , допустимість , достовірність кожного доказу окремо , а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні , в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови в прийнятті ( стаття 212 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт порушення відповідачем договірних зобов'язань знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. На цих підставах суд визнає, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Показання представника відповідача та показання свідка [PERSON] про те, що [PERSON] під час укладення кредитного договору не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг , про що свідчить відсутність його підпису, суд до уваги не приймає, оскільки [PERSON] особисто підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг , в якій зазначено , що він особисто ознайомився з договором про надання банківських послуг та згоден з його умовами. Справжність підпису в заяві ,відповідач не заперечував , на призначенні судово-почеркознавчої експертизи не наполягав. Крім того , показання представника відповідача та свідка про те, що з кредитної картки були викрадені кошти , не є підставою для відмови в позові. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1600,00 грн., що підтверджено квитанцією про сплату. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved