Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про захист прав споживача, стягнення невиплаченого страхового відшкодування та моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 03.09.2018 року між позивачем та приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» укладеного договір добровільного страхування майна № FO-00184965, яким була застрахована конструкція з оздобленням, що розташована за адресою: [ADDRESS]. На виконання умов договору, позивачем 10 вересня 2018 року було сплачено страховий платіж у повному обсязі в розмірі 13600,00 грн. 17.10.2018 року будівля, розташована за адресою: [ADDRESS] , зазнала неправомірного вторгнення третіх осіб, які викрали зовнішню частину системи вентиляції та кондиціонування повітря, вкрали решітку, побили шифер на будівлі, пошкодили стіну, тобто настав страховий випадок , передбачений умовами договору. Після виявлення крадіжки позивач повідомив про даний факт Амур-Нижньодніпровський ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, який прийняв повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зареєструвавши цей факт в ЖЄО за вх. № 36068 від 17.10.2018. 29.12.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2018, відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040630002288, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та розпочато досудове розслідування. На виконання умов договору, після виявлення наслідків кримінального правопорушення позивач звернувся до відповідача з повідомленням про подію. До огляду представником відповідача та складання акту огляду, позивач зберігав незмінним пошкоджене майно, та місце події, яка мала ознаки страхового випадку. 17.10.2018 на місце події прибув аварійний комісар СГ «ТАС», який засвідчив крадіжку та пошкодження майна. 18.10.2018 позивач прибув до Дніпровської регіональної дирекції ПАТ СГ «ТАС», де заповнив письмову заявку про подію згідно форми, наданої відповідачем, надав всю необхідну інформацію, оригінали витребуваних відповідачем документів, передбачених умовами договору, надав відповідачу письмову заяву про виплату страхового відшкодування. 23.10.2018 позивач надав відповідачу оригінали документів, що підтверджують вартість пошкодженого та викраденого майна, а саме бухгалтерську довідку ФОП [PERSON]. № 478 від 23.10.2018, за якою загальна вартість збитків на момент скоєння злочину складає 253 721,80 грн. Позивач стверджує, що виконав всі зобов`язання за договором страхування, у той час коли відповідач зобов`язання за договором страхування не виконує належним чином, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 253 721,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Ухвалою судді від 18 січня 2019 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 01.03.2019 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що проти вимог позивача заперечує в повному обсязі з наступних підстав. 18.10.2018 року відповідачем було отримано заяву [PERSON] про настання страхового випадку. 17.10.2018 року з метою з`ясування причин, обставин та завданих збитків АТ «СГ «ТАС» (приватне) направило на місце події аварійного комісара ТОВ «Екліс» [PERSON], яким було складено звіт про результати огляду майна та надано фотоматеріали. Вивчивши дані матеріали страховиком не було встановлено факту пошкодження даху та стіни застрахованого майна, про що було направлено запит до ТОВ «Екліс». Одночасно, представника страхувальника [PERSON] було повідомлено про необхідність додаткового огляду застрахованого майна у зв`язку з виявленими розбіжностями, на що було отримано відповідь про неможливість проведення такого огляду у зв`язку із проведеними ремонтно-відновлювальними роботами будинку. Згідно пояснювальної аварійного комісара щодо огляду пошкодженого майна від 17 жовтня 2018 року: при первинному огляді пошкодження стіни та шиферу не були виявлені. Відповідач зазначає про те, що не визнає вказану подію страховим випадком згідно умов договору (розділу 5), а також зазначає про порушення позивачем пунктів 8.1.5. та 8.1.6. договору. Звертає увагу на те, що система кондиціювання (витяжка) відповідно до умов договору не є застрахованим майном. Також, відповідач вважає факт настання моральної шкоди недоведеним. 13.03.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає про те, що відповідач вдається до підміни понять і пунктів укладеного між ними договору добровільного страхування майна, звертаючи увагу на те, що встановлена у позивача система вентиляції та кондиціювання повітря японської фірми Daikain є універсальне поєднання в одній системі одночасно і кондиціонування повітря і його вентиляцію. Кожен внутрішній блок спліт системи з`єднується з зовнішнім блоком окремою фреоновою трасою. Зовнішні блок має монтуватися зовні будівлі, проте він входить до цілісної інженерно-технічної вбудованої та вмонтованої мультисплит системи та є її невід`ємною частиною. Внутрішні блоки не можуть працювати без зовнішніх. Крім того, позивач зазначає, що витяжка, яка фактично є рухомим майном, також входить до складу цілісної мультисплит системи, тому на неї розповсюджується дія п. 3.2.2. Договору «Конструкція». Разом з тим, позивач у відповіді на відзив зазначає, що звіт про результати огляду майна є неповним, необ`єктивним та таким, що містить суперечливі дані, а тому не може слугувати доказом по справі. Більш того, зазначає, що аварійний комісар, який здійснював огляд застрахованого майна, не має кваліфікаційного свідоцтва про складання екзамену на відповідність знань кваліфікаційному мінімуму, а отже складений ним звіт про результати огляду майна та інші документи, що сформовані на підставі цього звіту, судом не можуть братися до уваги. Окремо наголошує на тому, що позивач вчинив всіх залежних від себе необхідних дій для початку розслідування правоохоронними органами факту протиправних дій третіх осіб, у той же час зазначає, що кваліфікація злочинів не віднесена до повноважень страхувальника, також умовами договору не обумовлена виплата страхового відшкодування після завершення досудового слідства та встановлення остаточної кваліфікації злочину. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив разом з доповненнями. Представник відповідача «Страхова група «ТАС»» в судове засідання не з`явився, про дату, час, та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки судові не повідомив. В пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року (заява №3236/03) зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідно до пункту 10 частини 3статті 2Цивільного процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» 11 від 17.04. 2014 р., розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправдних зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Згідно з ч.3ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, нез`явлення сторін та представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. На підставі викладеного, з метою недопущення порушення засади розумності строків розгляду справи, суд вважає можливим розглядати справу без присутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. У статті 1 Закону України «Про страхування» зазначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до вимог ст. 6 ЗУ «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Виплата страхового відшкодування може бути лише у випадку передбаченому договором страхування, оскільки саме на такі умови погодились сторони договору страхування і саме виходячи з таких умов та переліку страхових випадків визначався розмір страхової премії, яку має сплатити страхувальник за цим договором. Судом встановлено, що 03.09.2018 року між позивачем та приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» укладений договір добровільного страхування майна № FO-00184965 (надалі - Договір), яким застраховано конструкцію з оздобленням у будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 18.10.2018 року представник страхувальника звернувся до страховика із заявою про настання події із страховим майном, яка настала 17 жовтня 2018 року , за фактом виявлення відсутності системи кондиціювання виробничого приміщення та витяжки. Згідно заяви, стіна, де була встановлена система, пошкоджена, дах у тому місці розбитий, шифер поламаний. Система кондиціювання розташована ззовні будівлі. Страховик не виконав вимоги п. 8.2. Договору щодо негайного, але не більше ніж протягом (трьох) робочих днів, проведення огляду місця страхування, складення Акту огляду пошкодженого/знищеного застрахованого майна, отже належним чином не з`ясував причин, обставин та завданих страхувальнику збитків. Суд погоджується з твердженнями позивача про те, що направлений приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» аварійний комісар ТОВ «Екліс» [PERSON] , який здійснював огляд застрахованого майна, не має повноважень проведення огляду місця страхування, складення Акту огляду пошкодженого/знищеного застрахованого майна позивача, оскільки такі повноваження договором № 10 про надання послуг комплексного асістанса, укладеного 01.08.2010 між ТОВ «Екліс» та ПАТ «Страхова група «ТАС», не передбачені. Крім того, відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 285 від 19.08.2011 затверджено кваліфікаційні вимоги до осіб, які здійснюють діяльність з визначення причин настання страхового випадку та розміру (аварійних комісарів), відповідно до п. 1.5. яких офіційне засвідчення кваліфікації осіб, які претендують здійснювати діяльність з визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, здійснюється шляхом видачі їм кваліфікаційного свідоцтва про складання екзамену на відповідність знань кваліфікаційному мінімуму за певним напрямом діяльності (далі - Кваліфікаційне свідоцтво). Нацкомфінпослуг веде перелік осіб, які відповідають кваліфікаційним вимогам та можуть займатися визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків (далі - Перелік), і розміщує його на своєму веб-сайті (п. 1.6). Відповідно до п. 1.7 Розпорядження, визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків може займатися особа, яка отримала Кваліфікаційне свідоцтво, що містить відмітку Нацкомфінпослуг про внесення цієї особи до Переліку. Аварійний комісар ТОВ «Екліс» [PERSON] не має кваліфікаційного свідоцтва про складання екзамену на відповідність знань кваліфікаційному мінімуму, що підтверджується листом Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 160), а отже не має кваліфікації з визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Тлумачення статей 990, 991 ЦК України, частини другої статті 8, частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» свідчить, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Аналіз положень Договору страхування дає підстави прийти до висновку, що страхове відшкодування можливе лише за наявності Страхового випадку, що виник внаслідок настання страхових ризиків, визначених Договором страхування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», ст.979, п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі виникає виключно із настанням страхового випадку. Вказане узгоджується з правовою позицією, що міститься в постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 у справі № 6-101цс11, обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає. Страховим випадком відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику. Згідно п. 2.6. ч. 2 Договору, страховим випадком за цим договором є подія, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику на умовах цього договору. Пунктом 6.1. ч. 1 Договору страхування, страховими випадками є: «Вогонь», «Стихійні явища», «Дія води», «ПДТО», «Транспорт». Як на підставу виплати страхового відшкодування внаслідок страхового випадку позивач посилається на настання страхового ризику «ПДТО» - протиправні дії третіх осіб. 17.10.2018 року в журналі єдиного обліку Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області зареєстровано повідомлення представника страхувальника за фактом крадіжки майна за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 19). 29.12.2018 року за результатами розгляду скарги представника страхувальника на бездіяльність слідчого відділу Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на підставі ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2018, відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040630002288, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та розпочато досудове розслідування. Згідно до п.5.2. ч. 1 Договору, застрахованим майном є конструкція з оздобленням. П. 3.2.2 ч. 2 Договору вказує на те, що конструкція - це конструктивні елементи будівлі/споруди/приміщення, що включають: - фундаменти, несучі і не несучі стіни, перекриття, дах, вікна та вхідні двері, їх засклення, балкони, сходи, ліфтові шахти; - невід`ємні інженерні мережі:опалення (включаючи батареї), - водопостачання, водовивідведення, дренажу, каналізації, газифікації (включаючи лічильники води, газу, електроенергії, електричні щити, розподільники) ; - мережі внутрішньої і зовнішньої проводки І включаючи щитове обладнання). Кабельні мережі (телевізійні, телефонні, комп`ютерні та інші); - системи вентиляції та кондиціонування повітря, ліфти; і вмонтовані системи пожежогасіння (спринклери, дренчерні). Згідно п. 6.1. ч. і Договору, страховий випадок настає у разі ПДТО - протиправних дій третіх осіб. Позивач зробив всі необхідні дії, аби правоохоронні органи розпочали розслідування факту протиправних дій третіх осіб. Відповідно до бухгалтерської довідки ФОП [PERSON] № 478 від 23.10.2018 загальна вартість збитків, завданих позивачу внаслідок страхового випадку, складає 253 721,80 грн. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача суми невиплаченого страхового відшкодування. Позивачем надано належним чином завірені копії відповідних документів. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 253721,80 грн. підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як пояснив позивач, моральні страждання полягають у тому, що внаслідок крадіжки погіршився стан самої будівлі, через діри в шифері та стінах дощ пошкодив внутрішнє оздоблення приміщення, спричинив псування електричної проводки, електричних приладів. Орендар приміщення надав позивачу рахунок про сплату компенсації та погрожував розірвати договірні стосунки у разі непогашення компенсації та відсутності термінового ремонту. Затягування відповідачем процесу виплати відшкодування викраденого та пошкодженого майна, порушення ним своїх зобов`язань за договором страхування, та наступна відмова у виплаті, спричинили позивачеві значні душевні хвилювання. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Отже, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача, що призвело до моральних переживань. Разом з тим, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 100 0000,00 гривень є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005 р.). Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 2500,00 гривень є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду через невиконання відповідачем зобов`язань за договором страхування. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 256221 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial