Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 14.02.2008 року, укладеного між банком та [PERSON], перший надав останньому кредит в сумі 700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і станом на 30.04.2018 року має заборгованість перед позивачем в сумі 19344 гривні 83 копійки, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 18.09.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрите провадження у цивільній справі № 396/982/18. Розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Відповідач подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову та застосувати позовну давність. На обґрунтування своїх доводів зазначив, що останній платіж був ним здійснений 31.12.2010 року. А позивач звернувся до суду з позовом лише 10.05.2018 року. Крім того, зазначив, що платіжна операція від 15.06.2015 року в сумі 128 гривень 64 копійки ним не здійснювалася, оскільки, починаючи з 11.03.2015 року він був мобілізований до ЗСУ. На обґрунтування своїх доводів подав військовий квиток серії [NUMBER], в якому міститься запис про мобілізацію [PERSON] в ЗСУ 11.03.2015 року ( а.с.43 ). Від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотань про проведення судового засідання. 18.10.2018 року судом постановлено ухвалу про початок розгляду справи по суті. Справа розглядається без виклику сторін за наявними матеріалами. Відповідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із заяви [PERSON] про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку від 14.02.2008 року, встановлено, що позичальник погодився з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані у письмовому вигляді. Зазначена заява скріплена підписом позичальника ( а.с. 10 ) . Таким чином, під час укладення договору від 14.02.2008 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. Згідно пункту 3.2 умов сторони погодилися , що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає банку право у будь- який момент змінити (зменшити, збільшити анулювати) кредитний ліміт. Згідно пункту 3.3 умов сторони погодилися, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта стосовно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п.8.6 умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше чим на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень + 5 % від суми позову . Примірник умов та правил надання банківських послуг, які долученні до позовної заяви не містять пункту про збільшення строків позовної давності. Отже, доведеним є факт, що 14.02.2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк " та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Суд не приймає до уваги як доказ витяг із Умов та Правил надання банківських послуг, який позивачем долучено до відповіді на відзив, оскільки його зміст суперечить примірнику Умов та Правил надання банківських послуг, який долучено до позовної заяви та не містить відомостей про ознайомлення з ним відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.02.2008 року, встановлено, що станом на 30.04.2018 року заборгованість відповідача перед банком становить 19344 гривні 83 копійки, та складається з : тіла кредиту в сумі 287 гривень 15 копійок; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 14256 гривень 40 копійок; пені та комісії в сумі 3642 гривень 00 копійок ; штрафів у сумі 1159 гривень 28 копійок (а.с.19-21) . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача, в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, пені та комісій ґрунтуються на нормах діючого законодавства та кредитного договору, укладеного між сторонами, оскільки [PERSON], не виконує взяті на себе зобов'язання згідно з умовами договору, щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Проте, судом приймаються до уваги наступні обставини. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Щодо переривання строку позовної давності Верховний Суд України висловив правову позицію у справі № 6-2891цс16, де вказав наступне. Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. З наданої ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.02.2008 року по 04.09.2018 року встановлено, що [PERSON] вчинив останній платіж по погашенню заборгованості 02.04.2015 року, весь подальший рух по картковому рахунку було пов'язано з нарахуванням пені та списанню відсотків, які вчинялися кредитором без відома та згоди позичальника. Таким чином, відповідач [PERSON] вчинив дії, які свідчать про переривання перебігу позовної давності, а саме вчинив платіж по погашенню заборгованості 02.04.2015 року. Разом з тим, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом лише 11.06.2018 року, у той час як кінцевим днем для звернення за захистом своїх порушених прав було 01.04.2018 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності та ст.258 ЦК України однорічного строку позовної давності по вимогах щодо сплати штрафу. З огляду на вказане, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в зв'язку з пропуском строків позовної давності. На підставі викладеного, ст.ст.11, 207, 253, 256 -258, 260, 261, 267, 526, 530, 629, 634, 638, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed