Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий союз», товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна Лізингова Компанія «Ленд-Ліз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Фінанс» про визнання пункту 3 Договору фінансового лізингу № 100030-6 від 27.04.2011 року укладеного між ТОВ "Альфа Фінанс" та [PERSON] щодо третейського застереження та розгляду спорів у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" недійсним, скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 22.03.2016 року по справі № 4-1/16/16, яким було стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Універсальна Лізингова Компанія «Ленд-Ліз» заборгованість за договором фінансового лізингу № 100030-6 від 27.04.2011 у розмірі 114471 грн., 97 коп. Мотивуючи вимоги тим, що умова договору, яка викладена в п. 3 договору фінансового лізингу від 27.04.2011 щодо третейського розгляду спорів, суперечить п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди". Правовою підставою визнання правочину недійсним зазначає ч.1 ст.203 ЦК України. Визнання недійсним договору фінансового лізингу в частині третейського застереження є підставою для скасування рішення третейського суду від 22.03.2016 року. Ухвалою суду від 16.09.2016 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження у справі в частині вимог до Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Фінанс» закрито. Позивач в судове засідання не з"явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов , посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вказав про непропущення строків позовної давності відносно вимог про визнання третейського застереження не дійсним, оскільки про порушення права дізнався позивач, після того, як було отримано рішення третейського суду 01.04.2016. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна Лізингова Компанія «Ленд-Ліз» подав заяву про розгляд справи без його участі. Також даним відповідачем була подана заява про застосування строків позовної давності та відмови в позові, посилаючись на те, що з моменту укладення договору фінансового лізингу між ТОВ "Альфа Фінанс" та [PERSON] минуло більше трьох років, що відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Представник відповідача постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» подав заяву про розгляд справи без участі представника та вказав на безпідставність позовних вимог до нього, оскільки постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий союз» не входить до складу осіб, які беруть участь у справі про оскарження рішення третейського суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, вивчивши письмові заперечення проти позову, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.04.2011 між ТОВ "Альфа Фінанс" та [PERSON] було укладено Договор фінансового лізингу № 100030-6 від 27.04.2011 року. Відповідно до умов якого ТОВ "Альфа Фінанс" (лізингодавець) зобов»язується придбати, відповідно до встановлених в договорі умов, транспортний засіб Peugeot, 308, колір Сірий, об»єм двигуна 1598 та передати його у володіння, користування та за умов визначення цим договором у власність [PERSON] (лізингоодержувачу), а остання зобов»язувалась прийняти від лізингодавця предмет лізингу, сплатити йому за користування предметом лізингу протягом строку визначеному договором лізингові платежі та викупити предмет лізингу (а.с. 10). Згідно до п. 7.5. Договору лізингу, Лізингодавець має право без згоди лізингоодержувача відступити свої права та/або обов»язки за цим договором на користь третьої особи. В разі, якщо відступлення лізингодавцем своїх прав за договором призвело до переходу права власності на предмет лізингу до третьої особи нового кредитора, даний договір, в тому числі всі права та обов»язки лізингоодержувача, зберігає свою чинність в повному обсязі. 10.06.2015 між ТОВ "Альфа Фінанс" та ТОВ «Універсальна Лізингова Компанія «Ленд-Ліз» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) за договором лізингу, укладеного між ТОВ "Альфа Фінанс" та [PERSON] В результаті зазначеного договору до стягувача перейшло право власності на предмет лізінгу. Пунктом 3 Договору фінансового лізингу визначено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв'язку з кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами, шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами, з питань виконання, зміни, розірвання ними цього договору, відбуваються у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" у відповідності до його Регламенту. Розгляду і остаточному вирішенню Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" у відповідності до його ругламенту підлягають в тому числі, але не виключено, спори, предметом яких є виконання (невиконання, неналежне виконання) умов цього договору, припинення (розірвання) цього договору, стягнення неустойки, зміна умов цього договору, відшкодування завданих порушенням умов цього Договору, недійсність договору, неукладеність цього договору, відновлення становища, яке інсувало до порушення цього договору тощо.Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз". Підписанням даного Договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Договором фінансового лізингу. Сторони домовилися, що розгляд їх спору у Третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів без проведення усного слухання і виклику сторін. Місцем проведення розгляду справи є місцезнаходження Третейського суду, вказане у Положенні про Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз", з яким можна ознайомлюватись на web- сторінці за адресою: http://pdts.org.ua. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" від 22 березня 2016 року, винесеним суддею Петренко В.С., позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна Лізингова Компанія «Ленд-Ліз», до [PERSON] задоволені в повному обсязі та стягнуто заборгованість за договором лізингу від 27.04.2011 (а.с. 6-9). Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" № 2983-VI від 03.02.2011 року визначено, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що укладаючи 27.04.2011 договір фінансового лізигну ПАТ "Альфа Фінанс" та [PERSON] в порушення ст.6 ЗУ "Про третейські суди" домовилися про передачу на розгляд третейського суду будь-якого спору, що є підставою визначеною ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України для визнання п. 6 Договору фінансового лізингу № 100030-6 від 27.04.2011 недійсним. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Представник позивача в судовому засіданні заявив, що строк позовної давності розпочався, коли відповідач скористався третейською угодою та коли було отримано позивачем рішення третейського суду, а саме 01.04.2016. А отже вважає, що строки позовної давності не спивли. Проте, суд не може погодитись з такою позицією представника позивача, адже договір фінансового лізингу, в тому числі і третейська угода були укладені 27.04.2011 року, звернення до суду з вимогою про визнання третейського застереження недійсним відбулось тільки 19.06.2016, а отже, з порушенням строків звернення до суду. При цьому думка представника позивача про те, що початок перебігу строку позовної давності щодо недійсності правочину в частині третейської угоди має відліковуватись з моменту отримання рішення третейського суду, не є обгрунтованою, адже про умови договору фінансового лізингу в тому числі і про третейське застереження позивачеві було відомо на момент укладення третейської угоди, тобто, 27.04.2011 року, а отже, саме з цього часу має відраховуватись перебіг строку позовної давності щодо визнання недійсними умов договору. Тим паче, що Закон України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" № 2983-VI від 03.02.2011 року, яким передбачалось, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) уже існував на момент укладення спірного третейського застереження. Таким чином, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання пункту 3 Договору фінансового лізингу № 100030-6 від 27.04.2011 року укладеного між ТОВ "Альфа Фінанс" та [PERSON] щодо третейського застереження та розгляду спорів у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" недійсним з підстав передбачених ч. 4 ст. 267 ЦК УКраїни. Відповідно до ч.4 ст. 389-4 ЦПК України, суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 389-5 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму), поставки та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до преамбули Закону «Про захист прав споживачів» № 1023-XII він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У Законі № 1023-XII не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої "слабкої сторони", як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-III визначено загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні. Відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У ч. 1 ст. 4 Закону № 2664-III визначено, що фінансовий лізинг являється фінансовою послугою. Таким чином, характер відносин сторін договору фінансового лізингу, стороною в якій є фізична особа, а також те, що відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» лізингова компанія являється фінансовою установою, що надає фінансові послуги у вигляді фінансового лізингу дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із договорів фінансового лізингу підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі надання фінансових послуг, в тому числі фінансового лізингу, також поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Частиною третьою статті 51 Закону України «Про третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме: справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано недійсною судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідає вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обовязки осіб, які не брали участь у справі. Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що справа № 4-1/16/16 за позовом ТОВ «Універсальна Лізингова Компанія «Ленд-Ліз» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № 100030-6 від 27.04.2011, у якій було прийнято рішення третейського суду 22.03.2016, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, оскільки прийняте у спорі щодо захисту прав споживачів, а отже відповідно до п. 1 ч. 1 ст.389-5 ЦПК України, п. 1 ч. 3 ст.51 Закону України "Про третейські суди" є підставою для скасування рішення третейського суду. Позовні вимоги заявлені до Постійно діючого Третейського суді при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнський фінансовий союз" не підлягають задоволенню, оскільки в силу ст. 389-1 ЦПК України не може бути стороною у даній категорії справ. Згідно ст. 88 ЦПК України з ТОВ «Універсальна Лізингова Компанія «Ленд-Ліз» на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. за вимоги про скасування рішення третейського суду.

Outcome: partial