Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнив в ході судового засідання і просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «АЛЬФА-БАНК» за кредитним договором № 700006971 від 21.05.2008 року заборгованість у розмірі 9169,34 доларів США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 272084,03 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3455 грн. 42 коп.. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності, проти зустрічного позову відповідача [PERSON] заперечує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача та просив відмовити в їх задоволенні. Надав суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати недійсним Договір про внесення змін та доповнень №490089424 від 22.10.2010 року; - визнати зобов'язання позивача, передбаченими умовами кредитного договору № 00006971 від 21.07.2008 року припиненими шляхом їх виконання з 22.06.2016 року (дати внесення останнього платежу); - припинити право ПАТ "Альфа Банк" на заставу майна, а саме транспортного засобу Ford Fiesta, 2007 року випуску, колір - сірий, державний номер - [NUMBER], номер кузову - [NUMBER], тип - хетчбек (свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER], видане - Орджонікідзе РВ ДДАІ МВС України) та належить [PERSON]; - зобов'язати ПАТ "Альфа Банк" внести дані про припинення права застави на рухоме майно, а саме транспортного засобу Ford Fiesta, 2007 року випуску, колір - сірий, державний номер - [NUMBER], номер кузову - [NUMBER], тип - хетчбек (свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER], видане - Орджонікідзе РВ ДДАІ МВС України) та належить [PERSON]; - зобов'язати ПАТ "Альфа Банк" виключити запис з Державного реєстру прав та обтяження рухомого майна, а саме: транспортного засобу Ford Fiesta, 2007 року випуску, колір - сірий, державний номер - [NUMBER], номер кузову - [NUMBER], тип - хетчбек (свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER], видане - Орджонікідзе РВ ДДАІ МВС України) та належить [PERSON]; - зобов'язати ПАТ "Альфа Банк" внести дані до державного реєстру прав та їх обтяжень на рухоме майно про зняття заборони відчуження рухомого майна , а саме: транспортного засобу Ford Fiesta, 2007 року випуску, колір - сірий, державний номер - [NUMBER], номер кузову - [NUMBER], тип - хетчбек (свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER], видане - Орджонікідзе РВ ДДАІ МВС України) та належить [PERSON] Пояснив, що аналіз правовідносин між сторонами, що склалися в процесі укладення та виконання умов Договору про внесення змін та доповнень № 490089424 дають підстави стверджувати, що при укладенні Договору про внесення змін та доповнень № 490089424 відповідач не лише порушив вимоги законодавства України, але й умисно ввів позивача в оману. Кредитний договір повинен укладатися в порядку, визначеному законом, а його умови повинні відповідати як загальним вимогам, встановленими ст. ст. 3, 6, 13, 192, 203, 215, 227, 533, 627 ЦК України, так і вимогам спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». В порушення законодавства відповідачем було порушено цілий ряд актів законодавства. 1. Відповідно до ст.1 Закону «Про захист прав споживачів»: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно п. 2. ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; д) суму, на яку кредит може бути виданий; є) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні виграти, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); є) строк, на який кредит може бути одержаний; ж) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів. їх частоту та обсяги; з) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; и) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; і) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; к) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Вказані вимоги до переддоговірної роботи з позичальником встановлені також положеннями Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою національного банку України від 10.05.2007 року №168, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року. Ця інформація майже в повному обсязі не була надана Позивачу, таким чином в порушення вказаних норм Відповідачем не надана інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту оскільки інформація викладена у Додатку № 1 до Договору про внесення змін та доповнень № 490089424 не відповідає дійсності, а саме, Банк приховав те, що підвищення відсотків з 13,99% до 16,5% з 01.09.2008 до 22.02.2017 року здійснено в односторонньому порядку чим порушено пункт 11.2 Кредитного договору та є недійсним як встановлено в процесі розгляду справи Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнській фінансовий союз". Окрім цього відповідачем порушено статтю 50 Закону України "Про третейські суди" від 11.05.2004 року № 1701-ІV в процесі укладання та виконання Договору про внесення змін та доповнень № 490089424 від 22.02.2017 року щодо обов'язку виконання рішення третейського суду. 2. Відповідачем порушено вимоги закону щодо ціни, яка є істотною умовою кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Саме проценти є платою за надання основної фінансової послуги - кредитування. Так у пункті 2.2. Договору про внесення змін та доповнень № 490089424 вказано що, "для частини кредиту № 1: Процентна ставка, з 22 травня 2008 року включно по 31 серпня 2008 року складає 13,99%. З 01 вересня 2008 року включно по 22 лютого 2017 року складає 16,5% . Процентна ставка в 16,5% могла діяти тільки з моменту укладання Договору про внесення змін і доповнень № 1/490089424 від 22.11.2010 року, тобто з 22.11.2010 року, а не 01.09.2008 року. Тому орієнтована вартість кредиту, відсотки, графік погашення та інша інформація викладена в Додатку № 1 до Договору про внесення змін та доповнень № 490089424 не відповідає дійсності. У відповідності до п. 3.4 Кредитного договору «За прострочення повернення та /або сплати кредитних ресурсів Позичальник сплачує пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених у Додатку № 1 до цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування Кредитними ресурсами. Встановлення в договорі пені в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1 ЦК України) та принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). У відповідності до ст. 1 Закону Україну України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових відносин», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно з ст. 3, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Однак, як зазначено в преамбулі, цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, суб'єктами яких є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Таким чином, стосовно фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності, порушується принцип рівності, оскільки розмір їхньої цивільної відповідальності у вигляді пені фактично є необмеженим в порівнянні з іншими суб'єктами цивільних правовідносин. За період нарахування пені, облікова ставка НБУ встановлювалася в межах від 7 до 12 % річних, а на сьогодні вона становить 10.2500%. Таким чином, на даний момент законодавство обмежує пеню розміром 0,205 % за кожен день прострочення. Отже встановлення пені в розмірі, який за один рік 5-7 раз перевищує подвійну облікову ставку НБУ порушує принцип розумності. Оскільки, кредитний договір є видом договором приєднання, умови якого розробляються банком і позичальник не впливає на зміст договору, банк, встановивши завищений розмір пені, порушив принцип добросовісності. Кредитний договір є консенсуальним, тобто вважається укладеним з моменту досягнення згоди щодо всіх його суттєвих умов, а не з моменту надання кредиту. Однак, в договорі встановлена пеню лише у випадку прострочення позичальника. Стосовно можливого прострочення банку така відповідальність не встановлюється, що порушує принцип справедливості. У відповідності до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Оскільки вартістю кредиту є відсотки, то, очевидно, що встановлення пені з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення порушує права Позичальника як споживача. Таким чином, положення п. 3.4 Кредитного договору суперечать основним засадам цивільного права, визначених ст. ст. 1, 3 Цивільного кодексу України та ст. ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Абзац 2 пункту 2 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» серед іншого передбачає, що відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян у тому числі про надання кредитів регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Беручи до уваги, те що кредитний договір укладено у іноземній валюті, Позивач був зобов'язаний під час укладення кредитного договору попередити Відповідача, проте що валютні ризики в ході виконання зобов'язань за кредитним договором несе саме Відповідач, та надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним (п.3.8 Правил). Банк, проводячи свою професійну діяльність на підставі відповідних дозволів Національного банку України, не міг не знати методики, яка ним використовується для визначення валютного курсу та відповідно до абзацу 2 ч.12 ст.10 Закону був зобов'язаний попередити позичальника, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору при застосуванні вказаної методики. Поряд з тим, за результатом вивчення текстів умов кредитування та кредитного договору, мною не виявлено інформації, якою Позивач попереджав би Відповідача про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе саме Відповідач, будь якої інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, а також попередження, про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Зазначене твердження може бути доведено шляхом проведення лінгвістичної експертизи тексту, зазначеному в умовах кредитування, які надавались Відповідачу перед укладанням Договору про внесення змін та доповнень № 490089424 та в спірному кредитному договорі разом з додатком до нього. Таким чином, Договір про внесення змін і доповнень № 1/490089424 від 22.11.2010 року підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Щодо правових наслідків недійсності Договору про внесення змін і доповнень № 1/490089424 від 22 листопада 2010 року, а саме передбаченого п. 4 Оспорюваного договору додаткового кредиту в сумі 24921,23 грн. "для сплати платежів з виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором, а саме, повернення простроченої суми кредиту та часткової сплати строкових та прострочених процентів за користуванням кредитом", то станом на 18.08.2015 року вказане грошове зобов'язання [PERSON] було виконано в повному обсязі, що підтверджується банківською випискою та довідкою банку про виконання грошового зобов'язання. 21 липня 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "АЛЬФА БАНК" було укладено й договір № 700006971 для придбання Транспортного засобу згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним Позичальником та TOB "Віннер Автомотів" № 81CP-S45 від 13.05.2008 року - Ford Fiesta, 2007 року випуску, колір - Сірий, державний номер - [NUMBER], номер кузову - [NUMBER], тип - хетчбек (свідоцтво про реєстрацію - [NUMBER], видане - Орджонікідзе РВ ДДАІ МВС України). Станом на 19 липня 2010 року в [PERSON] з'явилася заборгованість за кредитним договором. У зв'язку з цим в порядку передбаченому пунктом 12 кредитного договору Банком було подано позов про стягнення коштів до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Всеукраїнській фінансовий союз". Позов було задоволено частково, при цьому судом в процесі розгляду справи було встановлено, що в порушення умов кредитного договору Банком в односторонньому порядку було підвищено відсоткову ставку за кредитом на 2,51% з 13,99% до 16,5% про що вказано в рішенні суду. За результатами розгляду справи суд вирішив задовольнити позов частково, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитом станом на 02.06.2010 року в сумі: за кредитом 118026 грн. 18 коп.; за відсотками в сумі 8426 грн. 31 коп.; по пені в сумі 6655 грн. 57 коп.. Позовної вимоги про розірвання кредитного договору заявлено не було. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова заява Банку про видачу виконавчого листа була задоволена. Тобто, станом на 02.06.2010 року Третейським судом був визначений предмет кредитного договору № 700006971 від 21 липня 2008 року в сумі 118 026 грн. 18 коп. та заборгованість за відсотками в сумі 8426 грн. 31 коп. та по пені в сумі 6655 грн. 57 коп.. Оскільки вимоги при розірвання кредитного договору № 700006971 від 21 липня 2008 року під час судового розгляду заявлено не було, то кредитний договір продовжував діяти до закінчення строку на який він укладався, тобто до 22.05.2015 року. Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачені види банківських операцій, які мають право здійснювати банки. Саме за надання перерахованих послуг банки мають право отримувати визначену на підставі відповідних договорів плату (в даному випадку - відсоток за використання кредитних коштів). Власне господарською діяльністю (банківською операцією), яку здійснює банк, в даному випадку є надання кредиту. Обслуговування послуги з надання кредиту власне господарською діяльністю не є, як і не є нею обслуговування будь-якої іншої господарської діяльності. Зазначене також відображено у ст. 1054 ЦК України, згідно якої за кредитним договором позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Саме проценти є платою за надання основної фінансової послуги - кредитування. Пунктом 2.2. Кредитного договору визначена номінальна процентна ставка в розмірі 13,99% річних. Тобто, виходячи з того, що з 02.06.2010 року по 22.05.2015 року на суму кредиту визначену Третейським судом в розмірі 118 026 грн. 18 коп., нараховується процентна ставка в розмірі 13,99% річних згідно умов кредитного договору, тобто сукупна вартість кредиту повинна складати 209 000 грн. 44 коп.. Натомість, з моменту отримання постанови третейського суду і по "22" червня 2016 року, ним було сплачено Відповідачу грошові кошти на загальну суму 25054,36 дол. США, що у попередньому перерахунку за середнім курсом долару до гривні за період користування кредитом перевищує вказану сукупну вартість кредиту майже вдвічі, що підтверджується банківською випискою №167-23.1 від 04.01.2017 року та свідчить про повне виконання ним грошового зобов'язання передбаченого умовами Кредитного договору № 700006971 від 21 липня 2008 року. В останнє судове засідання відповідач повторно не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування останнього судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем ПАТ «Альфа-Банк» позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] слід відмовити за наступних підстав. В судому засіданні встановлено, що 21.05.2008 року Закрите акціонерне товариство "Альфа-Банк" та фізична особа громадянин України, яким є [PERSON] уклали кредитний договір № 70000697. Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» 19.08.2009 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк». Відповідно до умов вищевказаного Договору Позивач зобов'язується надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 17501,49 доларів США. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже ЗАТ «Альфа-Банк» мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. Відповідно до умов Договору, Відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві кредит у сумі 17501,49 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку Відповідача. У порушення умов Договору відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 20.02.2017 року має прострочену заборгованість за кредитом - 7883,03 доларів США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 213047,86 грн.; за відсотками - 2184,41 доларів США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 59036,17 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов Договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нараховано неустойку. На 20.02.2017 року розмір неустойки становить 46188,98 доларів США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 1248309,75 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Проте, з огляду на принцип розумності та справедливості, ПАТ «Альфа-Банк» як клієнто-орієнтовний Банк, користуючись своїми процесуальними правами, дбаючи про виконання Відповідачем своїх зобов'язань не враховує суму нарахованої неустойки до та остаточно просить стягнути неустойку в розмірі 0,00 грн., що відображено в прохальній частині позовної заяви. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов Договору Відповідачу була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками, пеню за невиконання умов договору. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Суд дає критичну оцінку доводам відповідача, висловленим ним в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтверджуються і спростовуються наданими позивачем належними та допустимими письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Доводи відповідача [PERSON], викладені в зустрічній позовній заяві та в судовому засіданні не заслуговують судом уваги і спрямовані лише на уникнення від цивільної відповідальності, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору кредитного договору №1/490089424 та уклали його 22.11.2010 року. Тобто, на час подачі зустрічного позову, строк позовної давності сплинув. [PERSON] не наведено причин та обставин, котрі б свідчили про поважність пропуску строку позовної давності. Кредитний договір № 1/490089424 укладений у двох примірниках. Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника. Таким чином, позивач був ознайомлений із умовами зазначеного правочину і приблизно 6 років умови договору позивача цілком влаштовували. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини. У своїх Постановах від 04 лютого 2015 року по справі 6-239цс14 та 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) Верховний Суд України приходить до висновку, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Щодо правомірності укладення договору 1/490089424, то згідно з п. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним (формуватися за відсутності тиску на психіку або особистість тощо); таким, що відповідає внутрішній волі (намірам) суб'єктів правочину. Жодних зауважень чи застережень у [PERSON] на момент укладення та підписання договору не було. Підписання кредитного договору №1/490089424 свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов'язки, зазначені у договорі. Згідно п.16 Кредитного договору №1/490089424 підпис позичальника свідчить про те, що він ознайомлений у письмовій формі про інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості видів та предметів супутніх послуг. Ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає відкликання згоди на укладення кредитного договору в чотирнадцятиденний термін. Тобто, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів фактично без надання пояснень відкликати свою згоду на укладення кредитного договору. Дане положення закону трактується саме як захист прав споживачів, при цьому на споживача покладено обов'язок повернути отриманні кошти та сплатити відсотки за користування ними. Жодна інша стаття даного Закону не містить порядку відмови від укладення кредитного договору, також даний Закон не містить положень які регулюють розірвання кредитних договорів в односторонньому порядку. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] отримав кредитні кошти (підтвердженням волевиявлення споживача на отримання кредиту с його підпис у кредитному договорі), банк зазначені кошти надав. Позивачем в порядку ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитні кошти не поверталися, згода на отримання кредиту в термін, передбачений цим законом, також не відкликалася. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору №1/490089424 є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника [PERSON]. Твердження стосовно ненадання інформації щодо сукупної вартості кредиту, розміру відсоткової ставки, абсолютного здорожчання, тощо - спростовуються наявністю додатку №1 до кредитного договору №1/490089424 (котрий є його невід'ємною частиною), де чітко та наглядно роз'яснена вказана інформація. Твердження щодо незаконності нарахування комісії спростовуються наступним. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» - споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Але в даному випадку такі умови зазначені у кредитному договорі №1/490089424 та погоджені сторонами. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає угоду недійсною у випадку, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст. 229 Цивільного кодексу України істотне значення має помилка щодо природи правочину прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. З матеріалів справи вбачається, що договір підписаний повноваженими особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладання цього договору та погодження відповідачем на укладання такого договору. Суд вважає, що ПАТ «Альфа-Банк» в повній мірі виконані умови укладених договорів, [PERSON] в повній мірі отримані кошти за укладеним договором. Більше того, [PERSON] близько шести років частково виконував умови договору (що є додатковим підтвердженням волевиявлення сторін). Щодо зміни курсу гривні, то діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінетів Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 496 від 12.11.2003 р. визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. 3 наведеного можна зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручі на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором (перш за все позивач) повинні біли усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. Позивачем не доведено, що при укладенні кредитного договору він мав підстави був впевнений та мав законні підстави вважати, що зміна курсу долара на час проведення ним виплат по кредиту - не настане. Слід зазначити, що спірні відносини, що склалися у позивача з відповідачем, є досить типовими, в зв'язку з чим Верховний суд України у своєму узагальненні від 07.10.2010 р. судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010р.р.) зазначив, що п. 3,8 Правил надання банками України укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час у виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. При розгляді спорів щодо зміни або розірвання кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, що передбачено ст. 652 ЦКУ, то суд має мати на увазі, що позичальнику необхідно довести, що у будь-якому випадку суд має мати на увазі, що поняття «істотна зміна обставин» є оціночною категорією, законодавець у п. 2 ч. 1 ст. 651 ЦК України дає визначення цього поняття, вказуючи на те, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Таким чином, посилання позивача [PERSON] на зростання курсу долара США - валюти кредиту, як на несправедливість умов кредитного договору неправомірне, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації. Крім того, як вже зазначалося, діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти-гривні. Слід зауважити, що аналогічної позиції також притримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що відображено в п. 16 постанови Пленуму від 30 березня 2012 року № 5. Безпідставними є посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] на рішення третейського суду від 02 червня 2010 року щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 700006971 від 21.05.2008 року, оскільки вказана заборгованість виникла станом на 26.02.2010 року, а заявлені позовні вимога ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором виниклої станом на 04.04.2016 року, оскільки відповідачем [PERSON] зобовязання не виконуються, в тому числі і по рішенню третейського суду, що також відображено в ухвалі Апеляційного суду від 22.11.2016 року (а.с. № 92). За таких обставин, суд вважає необхідним позовні вимоги ПАТ «АЛЬФА-БАНК» до [PERSON] «про стягнення заборгованості» задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «АЛЬФА-БАНК» за кредитним договором № 700006971 від 21.05.2008 року заборгованість у розмірі 9169,34 доларів США, що по курсу НБУ на 20.02.2017 року складає 272084,03 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3455 грн. 42 коп.. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» «про визнання недійсним Договору про внесення змін та доповнень» відмовити.

Outcome: approved