Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач 29 березня 2021 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання\~за період з 01.01.2018 по 31.01.2021 в сумі 40432,07 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачам надавались комунальні послуги, однак зобов`язання по їх оплаті не виконані належним чином, в зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не надано, відповідач [PERSON] 20.04.2021 подала відзив, в зв`язку з чим, на підставі ч.3\~ст. 223 ЦПК України справу розглянуто за їх відсутності, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Відповідачі є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] із визначенням частки у спільній власності по Ѕ відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем. 20.06.2012 року між відповідачем [PERSON] та Концерном «МТМ» укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, за яким позивач зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Факт надання відповідачам послуг підтверджується відкритим особовим рахунком № [NUMBER] , відповідно до якого Концерном «МТМ» надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартирі за вищевказаною адресою. Розрахунком суми заборгованості за послуги з теплопостачання встановлено, що відповідачі за період з 01.01.2018 по 01.01.2021 мають заборгованість в сумі 40432,07 грн. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії і гарячої води, які регулюються\~Законами України «Про теплопостачання»\~і «Про житлово-комунальні послуги», Цивільним Кодексом України (далі ЦК), а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 630\~від 21\~липня 2005\~року (далі Правила). Відповідно до\~ст. 509 ЦК, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"\~визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно\~ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до\~ст.ст.7,8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9\~Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно із ст.ст.322,360\~ЦК\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до\~ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з п.п.18,20 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно із ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Відповідно до\~ст.610,611 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. У поданому відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] наявність заборгованості і її розмір не заперечує. Позов визнає, однак вважає, що відповідач [PERSON] не повинна нести відповідальність за сплату комунальних платежів, оскільки у зазначеному приміщенні не проживає. У заяві ставить питання укладання мирової угоди із відповідачем на підставі ст.ст.207,208 ЦПК. Просить позов задовольнити з наданням можливості погашення заборгованості відповідно до графіку платежів щомісячно. Враховуючи положення ст..ст.317,322,360\~ЦК України\~суд приходить до наступних висновків. Непроживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт\~відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести\~витрати з оплати житлово-комунальних послуг (постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі\~№ 757/29813/17-ц (провадження № 61-2066св19)).\~ Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі\~оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому\~квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких\~послуг (Постанова КЦС ВС від 02 квітня 2020 року у справі № 757/29813/17-ц). При цьому суд виходить з того, що квартира відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку і підключена до єдиної мережі централізованого опалення і постачання гарячої води, безперервну роботу і обслуговування якої забезпечує позивач. Ці послуги у зазначений період надавалися і споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі не зверталися. Факт отримання вказаних послуг відповідачами не спростований, докази того, що у квартирі відсутнє (відключене у встановленому порядку) централізоване опалення (гаряче водопостачання) відсутні, за спожиті послуги відповідно до особового рахунку позивачем нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі їх оплату в повному обсязі не здійснювали. З огляду на те, що відповідачі від надання комунальних послуг у встановленому порядку не відмовилися, тому зобов`язані нести витрати по утриманню свого майна (квартири) як власники, в тому числі з надання послуг по його\~обігріву і забезпеченню гарячою водою. Таким чином, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з центрального опалення та постачання гарячої води покладається на власників майна незалежно від місця проживання власника. Щодо заяви відповідача про укладення мирової угоди, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.49 ЦПК сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ст..207 ЦПК мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. У поданій заяві від 27.04.2021 представник позивача заперечує щодо укладання угоди. Враховуючи викладене, з огляду на відсутність спільної згоди сторін на укладання мирової угоди, заява відповідача по зазначеному питанню задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання послуг відповідачам і наявності перед ним заборгованості, а тому є обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Позивач просить стягнути заборгованість з відповідачів в солідарному порядку. Як зазначалось квартира за адресою: [ADDRESS] , де надавались комунальні послуги, на праві приватної власності належить відповідачам: [PERSON] 1/2 частка власності,\~ [PERSON] 1/2 частка власності. Відповідно до ч. ч. 1, 4\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України\~встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 541 ЦК України\~визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Отже, враховуючи зазначені положення закону, суд дійшов висновку, що\~кожен з співвласників відповідно до своєї частки повинен окремо нести відповідальність і заборгованість підлягає стягненню з кожного в частках. Оскільки, відповідачі [PERSON] і [PERSON] є власниками 1/2 частки квартири, а розмір заборгованості за надані позивачем послуги за період з 01.01.2018 по 31.01.2021 року складає 40432,07 грн, то з відповідача [PERSON] і [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 20216,04 грн з кожного, що відповідає рівню відповідальності відповідно до їх частки власності. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК, у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачі наявність заборгованості і її розмір визнали, в такому випадку підлягає застосуванню ч.1 ст.142 ЦПК. До позовної заяви позивачем додано платіжне доручення №2779 від\~02.03.2021, яким підтверджується сплата судового збору в сумі 2270,00 грн, отже половина цієї суми підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, а решта підлягає поверненню позивачу у зв`язку з визнанням відповідачами позову до початку розгляду справи по суті.

Outcome: partial