Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом, яким просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 93528,20 грн., три відсотки річних в сумі 2821,22 грн., інфляційні витрати в сумі 7629,91 грн., а також судовий збір в сумі 1921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за адресою: [ADDRESS] , мешкають [PERSON] , [PERSON] , яким надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржників виникла заборгованість в сумі 103979,33 грн., що утворилась станом на 01 вересня 2019 року. Ухвалою суду провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. За правилами спрощеного позовного провадження відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог з посиланням на відсутність договору між ним та позивачем, відсутності обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються. Також у відзиві відповідач зазначив, що він лише зареєстрований за вказаною адресою, однак постійно там не проживає. Відповідач також посилався на безпідставність стягнення боргу у солідарному порядку, оскільки він є одноособовим власником квартири. Одночасно з вищевикладеним відповідач просив застосувати строки позовної давності. У відзиві відповідач частково визнав вимоги позивача, а саме з 27.02.2019 року, оскільки з 26.02.2019 року він став власником кватири. Відповідач [PERSON] також скористалась своїм правом та надала відзив на позовну заяву, у якому заперечувала проти задоволення у задоволенні позову із посиланням на відсутність укладеного договору між нею та позивачем. У відзиві відповідач посилалась на відсутність обґрунтованого розрахунку стягуваних сум та те, що вона не постійно проживає у квартирі, у якій зареєстрована. Відповідач також заперечує проти задоволення позову у зв`язку з тим, що вона не є власником квартири, за якою надаються послуги. Одночасно з цим, відповідач просила застосувати строки позовної давності. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04.10.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу, відповідач є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Судом встановлено, що 21.12.2017 року КП «ХТМ» в особі представника звернулось до Червонозаводського районного суду м.Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів, однак ухвалою суду від 26.01.2018 року заявнику відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. У відзиві на позовну заяву відповідачем [PERSON] зазначено, що з 26.02.2019 року він є власником вказаної квартири. За адресою: [ADDRESS] , КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, згідно з Тарифами, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Судом встановлено, що письмового договору між сторонами з надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаною адресою надання таких послуг між сторонами укладено не було, що не звільняє відповідачів від сплати за фактично отримані послуги. Фактичне споживання послуг відповідачами не заперечувалось. Одночасно з цим, не може бути враховане посилання відповідачів на те, що між ними та КП «ХТМ» не укладався договір про надання відповідних послуг з опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Згідно умовЗакону України "Про житлово-комунальні послуги"\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений Законом\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13. Більше того, позивачем доведено, що будинок, у якому мешкають відповідачі, обладнаний системою централізованого опалення та підключений до джерела теплової енергії. Отже судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він частково визнає позовну вимоги, оскільки лише з 26.02.2019 року він є власником квартири [ADDRESS] , суд вважає неспроможними, оскільки згідно відповіді Обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, яка надійшла до суду 04.05.2020 року, останній зареєстрований у вищевказаній квартирі з 1995 року. Слід зазначити, що відповідач [PERSON] також зареєстрована у вказаній квартирі з 1995 року. Зі змісту статей\~64,\~156 ЖК України\~вбачається, що члени сім`ї власника квартири та інші особи, які проживають в жилому приміщенні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири (будинку) та зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири (будинку) та прибудинкової території. Таким чином, відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються до вказаної квартири, тому вони зобов`язані за законом здійснювати їх оплату у передбаченому законом порядку та Тарифами (грошове зобов`язання). Позивачем здійснено розрахунок заборгованості за період з лютого 2013 року по серпень 2019 року, який, згідно наданого разом з позовною заявою розрахунку, складає 93528,20 грн. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачами своєчасно не здійснювались щомісячні платежі. Більше того, з наданого розрахунку вбачається, що починаючи з серпня 2001 року за користування послугами позивача жодного разу не здійснювалась плата. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Згідно зі\~ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ч. 1ст.\~625\~ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості вбачається, що за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачам нараховано заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 93528,20 грн., три відсотки річних в сумі 2821,22 грн., інфляційні витрати в сумі 7629,91 грн. Слід зазначити, що відповідачі не погоджуються із нарахованим розміром заборгованості, посилаючись на те, що позивачем не надано документів та показників, які впливають на визначення розміру щомісячної плати і які є піставою для формування тарифів. В той же час, матеріали справи містять в собі належні докази щодо розміру існуючої заборгованості. Встановлення тарифу на теплову енергію визначається розпорядженнями та рішеннями органів державної влади. Інформація щодо складових тарифу та його розміру перебуває у вільному доступі, відображатися в квитанціях, може бути надана споживачу за його запитом. Також слід зазначити, що посилання відповідачів на те, що вони лише зареєстровані за вищевказаною адресою, а не постійно проживають, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки докази звернення до позивача із відповідним клопотанням про зменшення нарахування за надані послуги у зв`язку із фактичною відсутністю суду надано не було. Так, відповідно до підпункту 1 пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Разом із тим, відповідачами заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно зі\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Законодавством передбачено два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1\~ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з 01.02.2013 року по 31.08.2019 року. Позов про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги до суду надійшов 08.10.2019 року. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення у справі "Фінікарідов проти Кіпру" від 20.12.2007). Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідачі звернулись до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. На думку суду, строк позовної давності не був перерваний з дати звернення до суду 21.12.2017 р. із заявою про видачу судового наказу. Так, розглядаючи справи №6-895цс15 (постанова від 02.12.2015р.) та №6-1763цс16 (постанова від 24.05.2017р.) Верховний Суд України зазначив, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема, статей\~109,\~119,\~120 ЦПК України\~(в редакції чинній на час здійснення такх процесуальних дій). Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. Аналогічних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17. Згідно наданих до справи доказів, судом встановлено, що у грудні 2017 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 26.01.2018 року у справі 646/8812/17 у видачі судового наказу відмовлено. Отже, цією процесуальною дією позивача позовна давність не перервалася. При цьому, позивачу було роз`яснено право та порядок апеляційного оскарження ухвали прийнятої судом у разі незгоди або подання відповідного позову в позовному провадженні. Ухвала суду про відмову у видачі судового наказу набрала законної сили. В свою чергу, з позовом до суду позивач звернувся лише 08.10.2019 року. Клопотання про поновлення строку звернення до суду, позивач не надавав, будь-яких аргументів щодо поважності причин пропущення позовної давності позивач не навів та відповідних доказів не надав. Судом такі причини під час розгляду справи не встановлено. Представником позивача було надано розрахунок заборгованості відповідачів за період, починаючи з 01.10.2016 року, тобто за три роки, що передували зверненню до суду з відповідною заявою. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні частини позовних вимог, а саме які заявлені поза межами строку позовної давності, а саме з 01.02.2013 року по 30.09.2016 року. Нарахована сума заборгованості за період з 01.10.2016 року по 31.08.2019 року становить 65116,46 грн. Розмір інфляційних витрат та 3% річних в застосованих судом межах строку давності відповідає їх розміру, які зазначені у позовній заяві, а саме: три відсотки річних - 2821,22 грн., інфляційні витрати - 7629,91 грн., оскільки згідно наданої суду відомості вказані суми обраховані за період з жовтня 2016 року. Отже, загальний розмір заборгованості за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, інфляційних витрат та 3-х відсотків річних, в межах строку позовної давності, що підлягає стягненню становить\~75567,59 грн. (65116,46 грн. + 7629,91 грн. + 2821,22 грн). З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності та часткове задоволення позову в межах строку позовної давності та стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача загальної суми заборгованості у розмірі 65116,46 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за спливом строку позовної давності. Пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню судовий збір у розмірі 1\~402,33 грн., що складає 73% від сплаченої суми судового збору.

Outcome: partial