Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з держави Україна, в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду у розмірі 2000000, 00 грн., а також витрати на професійну правову допомогу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 17 січня 2000 року слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лейтенантом міліції Ємел`янова Н.В. порушено кримінальну справу № 62001060 про відкрите заволодіння індивідуального майна гр. [PERSON] 11 травня 2000 року [PERSON] , [INFO] притягнутий в якості обвинуваченого за ч. 2 ст, 141 КК України (в редакції 1960 року) слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лейтенантом міліції Ємел`яновою Н.В. 13 травня 2000 року слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лейтенантом міліції [PERSON] С.В., [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 07 липня 2000 року, постановою слідчого СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лейтенантом міліції Ємел`янова Н.В., дії обвинуваченого [PERSON] перекваліфіковані. 12 липня 2000 року [PERSON] пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року). 14 липня 2000 року слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лейтенантом міліції Ємел`янова Н.В. складено обвинувальний висновок відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року). Після проведення додаткового слідства, 08 серпня 2000 року слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лейтенантом міліції Ємел`янова Н.В. складено обвинувальний висновок відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року). Справа до суду так і не дійшла. 01 березня 2001 року слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області капітаном міліції Бойко І.Г. складено черговий обвинувальний висновок відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року). 12 березня 2001 року кримінальна справа № 62001060 надійшла до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. 22 березня 2001 року ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Максименко О.І., кримінальна справа № 62001060 повернута прокурору Бабушкінського району для додаткового розслідування, запобіжний захід [PERSON] залишений у вигляді тримання під вартою. 17 травня 2001 року слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області капітаном міліції [PERSON] складено черговий обвинувальний висновок відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року). 21 травня 2001 року постановою заступника прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська кримінальну справу в частині пред`явленого обвинувачення за ч. З ст. 215-3 КК України (в редакції 1960 року) у відношенні [PERSON] та [PERSON] закрито за відсутністю в їх діях складу злочину. Справу направлено до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2001 року кримінальну справу у відношенні [PERSON] та [PERSON] повернуто прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для додаткового розслідування. Запобіжний захід [PERSON] залишений у вигляді тримання під вартою. 06 липня 2001 року слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області капітаном міліції Бойко І.Г. складено черговий обвинувальний висновок відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року), справа знов направлена до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. 20 липня 2001 року постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальна справа № 62001060 повернута прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для додаткового розслідування. Запобіжний захід відносно [PERSON] змінено на підписку про невиїзд. 23 липня 2001 [PERSON] звільнений з-під варти. Тобто [PERSON] був незаконно позбавлений волі протягом 1 року 1 місяця та 11 днів, В цей період він був позбавлений можливості вільно пересуватись по території України та за її межами. 30 липня 2001 року кримінальна справа № 62001060 за вих. № 1249 направлена до прокуратури Бабушкінського району м. Дніпропетровська, після чого до суду не направлялась. 26 грудня 2012 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровські області, кримінальна справа № 62011170 була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12012040640000884, досудове розслідування було доручене слідчому СВ Шевченківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Смук Я.М. перебування кримінальної справи № 62011170 до моменту внесення відомостей до ЄРДР протягом 10 років невідоме. Позивачеві повідомлення про підозру у вчиненні злочину не вручалось та не надсилалось, обвинувальний акт відносно останнього до суду не передавався. Лише 22 червня 2018 року, кримінальне провадження відносно [PERSON] закрите у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості осіб в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Після закриття кримінального провадження порядок поновлення порушених прав чи свобод та відшкодування шкоди, [PERSON] роз`яснено не було. 13 \~ \~ \~ \~червня 2019 року керівнику місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області було подано заяву про роз`яснення порядку відшкодування спричиненої шкоди незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Відповідно до отриманої відповіді, прокуратурою було повідомлено про відсутність підстав для відшкодування спричиненої шкоди. В судовому засіданні представник позивача Пантюхов В.С. підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свого захисника а також додав, що за весь час коли він не знав де перебуває його справа, він не мав можливості офіційно працевлаштуватися, щоб забезпечувати свою сім`ю, крім цього, вимушений був постійно виїжджати до Молдови (так як він є громадянином даної держави), так як перебуваючи під слідством не міг отримати посвідку на постійне проживання в Україні. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову обґрунтовуючи це тим, що кримінальну справу відносно [PERSON] було закрито у зв`язку не за реабілітуючими обставинами, а також додав, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Представник третьої особи [PERSON] підтримала представника відповідача. Також додала, що позивач не приводить жодних доказів причинного зв`язку між кримінальним провадженням та завданими стражданнями. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково по наступним підставам. В силу вимог\~ст. 3 Конституції України\~- людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частиною 1\~ст.\~2\~ЦПК України\~передбачено,\~що завданням\~цивільного судочинства\~є справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Згідно положень ч. 6 ст. 1176 ЦК України - шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". Згідно з п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В судовому засіданні встановлено, що 17 січня 2000 року слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лейтенантом міліції Ємел`янова Н.В. порушено кримінальну справу № 62001060 про відкрите заволодіння індивідуального майна гр. [PERSON] (а.с. 18). 11 травня 2000 року [PERSON] , [INFO] притягнутий в якості обвинуваченого за ч. 2 ст. 141 КК України (в редакції 1960 року) слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лейтенантом міліції Ємел`яновою Н.В. (а.с 19). 13 травня 2000 року слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лейтенантом міліції [PERSON] .В., [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. (а.с. 20). 12 липня 2000 року [PERSON] пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року). (а.с 21). 14 липня 2000 року слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лейтенантом міліції Ємел`янова Н.В. складено обвинувальний висновок відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року).(а.с. 22-30). 22 березня 2001 року ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Максименко О.І., кримінальна справа № 62001060 повернута прокурору Бабушкінського району для додаткового розслідування, запобіжний захід [PERSON] залишений у вигляді тримання під вартою.(а.с. 31-32). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2001 року кримінальну справу у відношенні [PERSON] та [PERSON] повернуто прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для додаткового розслідування. Запобіжний захід [PERSON] залишений у вигляді тримання під вартою.(а.с. 33). 20 липня 2001 року постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальна справа № 62001060 повернута прокурору Бабушкінського району м. Дніпропетровська для додаткового розслідування. Запобіжний захід відносно [PERSON] змінено на підписку про невиїзд.(а.с.34). 23 липня 2001 [PERSON] звільнений з-під варти з підпискою про невиїзд. (а.с.35-36). 26 грудня 2012 року Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровські області, кримінальна справа № 62011170 була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12012040640000884, досудове розслідування було доручене слідчому СВ Шевченківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Смук Я.М. (а.с. 40). Постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № \~ \~ \~ \~2, Зінченко О.С., від 22 червня 2018 року, кримінальне провадження відносно [PERSON] закрите у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості осіб в суді і вичерпанням можливості їх отримати.(а.с. 41-42). Як вбачається з матеріалів справи, захисник Пантюхов В.С. в інтересах позивача звертався до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 з метою надання повідомлення про відшкодування шкоди та винесення відповідної постанови. З відповіді Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 від 01.07.2019 року вбачається, що вивченням матеріалів кримінального провадження № 1201204064000884 за ч. 2 ст. 187 КК України факту спричення [PERSON] майнової шкоди внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду не встановлено. У зв`язку з чим відсутні підстави для надання [PERSON] повідомлення про порядок відшкодування завданої шкоди і відповідної постанови.(а.с 43). Таким чином, наведене свідчить про відсутність контролю та належного нагляду за досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні керівництвом прокуратури та відомчого контролю керівництвом органу досудового розслідування. Неправомірність рішень, дій і тривала бездіяльність органів прокуратури та слідства мають наслідком порушення розумних строків досудового розслідування. Відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~та\~ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»\~чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності у встановленому порядку, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. \~\~\~\~\~\~ Згідно вимог ст. 17 «Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до положень ст. 6 Конвенції - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. \~\~\~\~\~\~ Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований\~статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади. \~\~\~\~\~\~ Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 р. «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» п. 3,4 визначено, що розумним вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент початку досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудових розслідувань, що об`єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності; обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для всебічного та повного дослідження обставин кримінального правопорушення; необхідності отримання міжнародної допомоги в рамках кримінального провадження тощо. Оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід враховувати послідовність та своєчасність здійснення процесуальних дій; наявність періодів бездіяльності (неактивності), причини якої мають з`ясовуватись у кожному конкретному провадженні; своєчасність повідомлення особи про підозру; обґрунтованість відкладення та зупинення кримінального провадження; своєчасність призначення кримінального провадження (кримінальної справи) до судового розгляду; встановлення випадків призначення судових засідань із великими інтервалами чи зволікання з переданням кримінального провадження з одного суду до іншого; проведення судових засідань у призначений час; дотримання строків постановлення суддею (або судом) мотивованої ухвали чи вироку і направлення копій процесуальних рішень учасникам судового провадження; повноту здійснення суддею контролю за виконанням працівниками суду своїх службових обов`язків, у тому числі щодо повідомлення учасників кримінального провадження про час та місце судового засідання; повноту та своєчасність вжиття слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом (суддею) заходів забезпечення кримінального провадження та інших заходів, спрямованих на недопущення недобросовісної поведінки учасників кримінального провадження; характер та ефективність дій, спрямованих на прискорення кримінального провадження тощо (справи "Смірнова проти Росії" від 24.07.2003 р., "Вітрук проти України" від 16.09.2010 р., "Юртаєв проти України" від 31.01.2006 р. та інші). Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів щодо поважності причин значної тривалості досудового розслідування. Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини з цього питання, яка є частиною національного законодавства України, суд вважає, що по даному кримінальному провадженню тривалість досудового розслідування є надмірною та не відповідає вимозі «розумного строку», а отже було порушено ст. 6 Конвенції. Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто в якості обвинуваченого 11 травня 2000 року, а закрито дану справу лише 22 червня 2018 року у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості осіб в суді і вичерпанням можливості їх отримати. В судовому засіданні було вислухано свідків, а саме: самого позивача [PERSON] та його дружину [PERSON] , які підтвердила, що дійсно позивач не міг офіційно працевлаштуватися з метою забезпечення сім`ї, повинен був час від часу покидати сім`ю та виїжджати до Молдови, так як перебуваючи під слідством не мав змоги отримати посвідку на постійне проживання в Україні. Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного висновку. Згідно положень ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3\~ст. 23 ЦК України). Передбачене ч. 5\~ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~- відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 р. - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. \~\~\~\~\~\~ В свою чергу, відповідно до роз`яснень, викладених в п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~- відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач внаслідок дій та тривалої бездіяльності з боку правоохоронних органів зазнав душевних страждань, а неспроможність передбачених законом процедур забезпечити йому захист законних прав за вісімнадцять років досудового розслідування кримінального провадження породжує недовіру до Держави в цілому та призводить до відчуття безсилля, приниження гідності людини у боротьбі з процедурами, що наповнені лише формальним змістом, необхідністю витрачати додаткові зусилля на подолання таких штучно створених перешкод шляхом судового захисту їх прав. Таким чином, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які достовірні та достатні для висновку про те, що позивачем спричинено значної моральної шкоди, яка безпосередньо пов`язана з рішеннями, діями і тривалою\~\~бездіяльністю органів прокуратури та слідства. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність причинного зв`язку між моральною шкодою позивача та рішеннями, діями і тривалою\~\~бездіяльністю органів прокуратури та слідства. Визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне. В силу вимог\~ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~- розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~роз`яснено, що\~\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. \~\~\~\~\~\~ У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до Закону України «про державний бюджет на 2019 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2019 року становить - 4173 гривні. Судом здійснено розрахунок моральної шкоди із врахуванням ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого моральна шкода, завдана позивачу за період із травня 2000 року по червень 2018 року (218 місяців), - складає суму в розмірі - 909714 грн. (218*4173 грн.), а тому

Outcome: partial