Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника -Адвоката Ракицьку І.М., звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Київпастранс» в особі Автобусного парку № 6, про визнання недійсною довідки і зобов`язання вчинити дії. Позовна заява вмотивована тим, що [PERSON] є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, особою з інвалідністю 2 -ї групи у зв`язку із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Ступінь втрати професійної працездатності за висновком МСЕК встановлена у розмірі 70 відсотків. З 04.05.1986 по 05.05.1986 позивач був зайнятий на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджено довідкою філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 6 від 15.07.2019 року № 76/06. Позивачу філією КП «Київпастранс» Автобусний парк № 6 було видано довідку від 05.09.2019 № 98/05 про його заробітну плату за роботу у зоні відчуження в указаний період, яка склала 141, 88 крб., до якої додано її розрахунок, який включає визначення погодинної тарифної ставки при роботі в зоні відчуження, оплату з врахуванням кратності, доплату за роботу у вихідні та понаднормові, надбавку за класність, нічні, премію у розмірі 25% та збережений середній заробіток за основним місцем роботи. Однак цей розрахунок не відповідає нормативним документам, які регулювали пільгове нарахування оплати за час знаходження на ЧАЕС, а відтак позивач просить визнати недійсною довідку філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 6 від 05.09.2019 року № 98/05 про заробітну плату [PERSON] за роботу в зоні відчуження з 04.05.1986 по 05.05.1986, із якої визначається пенсія, зобов`язати відповідача видати позивачу нову довідку про заробітну плату за роботу в зоні ЧАЕС з 04.05.1986 по 05.05.1986 на 645,64 крб. та стягнути на користь позивача 0, 01 грн., донарахованої заробітної плати. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 24.01.2020 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідач по справі повідомлений судом про розгляд судом даного провадження у встановленому законом порядку, про що свідчить відмітка про вручення поштової кореспонденції суду. 03.03.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача просить в позову відмовити з огляду на те, що преміювання позивача було здійснено на підставі документів, які діяли на підприємстві на момент відрядження. Так, відповідно до Колективного договору Автотранспортного підприємства 09126, водіям автобусів Ікарус передбачено 25 % премії. При цьому, згідно з наказом АТП 09126 від 28.11.1986 № 1078 «О поощрении работников предприятия, принимавших активное участие по ликвидации последствий аварии на Чернобыльской АЭС» позивачу також була виплачена премія у розмірі 20 крб. Таким чином, позивачу була виплачена премія відповідно до документів, які діяли на підприємстві, про що було зазначено у довідці від 05.09.2019 № 98/05. Отже, довідка філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 6 від 05.09.2019 № 98/05, видана Позивачу, враховує всі виплати, які були здійснені позивачу у зв`язку з знаходженням на ЧАЕС та видана з дотриманням вимог законодавства. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом ІІ групи довічно, причина інвалідності: захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних документів (посвідчень і довідок), має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". З довідки № 76/06 від 15.07.2019, виданої [PERSON] вбачається, що останній був безпосередньо зайнятий у роботах, що передбачені Постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29 грудня 1987 № 1497-878 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06.06.1986 року № 665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку № 1, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 з 04.05.1986 по 05.05.1986 року. Відповідно до довідки № 98/05 від 05.09.2019 року, виданої філією КП «Київпастранс» Автобусний парк № 6, вбачається, що за роботу в зоні відчуження позивачу [PERSON] була виплачена заробітна плата за період з 4.05.1986 року по 5.05.1986 року в загальному розмірі 141, 88 крб. з урахуванням коефіцієнта 2 відповідно до постанови Ради міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7. Оплата була здійснена з врахуванням погодинної тарифної ставки при роботі в зоні відчуження, оплату з врахуванням кратності, доплату за роботу у вихідні та понаднормові, надбавку за класність, нічні, премію у розмірі 25% та збережений середній заробіток за основним місцем роботи. Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами). У підпункті 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних спілок "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" від 10 червня 1986 року № 207-7 було передбачено виділення в розпорядження міністерства енергетики і електрифікації СРСР для заохочення працівників підприємств, установ і організацій (незалежно від їх підвідомчої підпорядкованості), які безпосередньо брали участь в роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, кошти до повного завершення цих робіт. Розмір виплачуваної на одного працівника премії не повинен був перевищувати 400 крб. на місяць. Постановою від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" Кабінетом Міністрів України встановлено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у пункті 6 якого вказано, що в усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (не більш як 400 крб. на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку. Листом Міністерства праці України, Міністерства України у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Міністерство фінансів України від 29 жовтня 1992 року за № 09-3751/1082/3к/13-412/308 роз`яснено, що вирішення грошових вимог осіб, які у 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і зоні відчуження та їм не була нарахована підвищена заробітна плата за основним місцем роботи відповідно до встановлених розмірів, повинно проводитись відповідно до чинного законодавства України. Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС «Про умови оплати праці працівників автомобільного транспорту, а також транспортно-експедиційного обслуговування і вантажно-розвантажувальних робіт системи автомобільного транспорту» від 14.12.1972 № 322/34 передбачено п. 25, що водіям автомобілів (у тому числі і спеціальних) виплачується щомісячна надбавка за класність в наступних розмірах (у процентах від встановленої тарифної ставки за відпрацьований в якості водія час), зокрема працюючих на вантажних та легкових автомобілях водіям 2-го класу 10% і водіям 1 класу 25 %. Листом від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 "Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 рр. осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" Міністерством праці та соціальної політики України роз`яснено, що згідно із ст. 238 КЗпП України якщо працівник своєчасно звернувся до органу, який розглядає трудовий спір, його вимога про перерахунок неправильно нарахованого заробітку за виконані роботи в зоні відчуження повинна бути задоволена за весь час, коли неправильно провадилась оплата праці. Якщо працівник не отримав нараховану йому у 1986-1990 роках заробітну плату за період роботи в зоні ЧАЕС це не позбавляє його права на призначення пенсії із зазначеного заробітку. Відповідно до Методики проведення судово-економічних експертиз за цивільними справами, повязаними з визначенням розміру оплати праці за роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року, Уряди колишнього СРСР та Української РСР ухвалили безліч рішень із грифом «Секретно» щодо оплати праці осіб - ліквідаторів (із яких в подальшому секретність була знята), але це вплинуло на правильність нарахування оплати праці за роботу в зоні відчуження, про що свідчить судова практика. Згідно листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.1992 № 09-3751, якщо підприємством була невірно нарахована заробітна плата за роботу в зоні відчуження, то підприємство на підставі первинних документів має провести перерахунок заробітної плати згідно із законодавством. Розраховану таким чином заробітну плату не індексують і не виплачують, а лише враховують при обчисленні пенсії. За змістом ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи вимоги та положення нормативно-правових актів, що регулюють оплату праці осіб, які безпосередньо брали участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження у 1986 році, суд дійшов висновку, що преміювання позивача було здійснене на підставі діючого законодавства, позивачу як водію 1-го класу була виплачена премія в розмірі 25 % у відповідності до вимог законодавства згідно Наказу № 1078 від 28.11.1986 була виплачена премія в розмірі 20 крб., а відтак довідка видана позивачу, враховує всі виплати, які були здійснені позивачу у зв`язку з надходженням на ЧАЕС та видана з дотриманням вимог законодавства, а відтак суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів, що довідка видана позивачу відповідачем є недійсною, суду не надано та під час розгляду справи не було здобуто. При цьому, суд не приймає, як доказ викладений представником позивача у позовній заяві розрахунок заробітної плати останнього, з тих підстав, що вказаний розрахунок не підтверджений належними та допустимими доказами, а про призначення судом відповідної експертизи з залученням фахівця у даній галузі для перевірки здійсненого розрахунку, викладеного в довідці відповідача №98/05 від 05.09.2019, ані позивачем, ані його представником, не заявлялось. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсною виданої відповідачем довідки №98/05 від 05.09.2019 не підлягають задоволенню судом. Враховуючи, що суд відмовляє у визнанні недісною довідки, а відтак відсутні підстави для зобов`язання відповідача видати нову довідку про заробітну плату за роботу в зоні ЧАЕС з 04 травня 1986 року по 05 травня 1986 року на 645,64 крб. та стягувати на користь позивача 0,01 грн. донарахованої заробітної плати. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України відшкодування судового збору суд відносить на рахунок держави, з урахуванням тієї обставини, що задоволенні заявлених позовних вимог судом відмовлено, а позивач є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed