Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

02 лютого 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], за участі третьої особи Старояричівська сільська рада, в якій позивач просила визнати недійсним рішення Старояричівської сільської ради від 30.09.2004р. за №157, яким надано земельну ділянку [PERSON], визнати недійсним державний акт на землю серії [NUMBER] від 07.06.2005р. виданий [PERSON] та поновити строк позовної давності. В подальшому, своїми заявами від 18.04.2016р. та від 24.05.2016р. позивач збільшувала свої позовні вимоги та в кінцевій редакції своїх позовних вимог до [PERSON], [PERSON] та Старояричівської сільської ради просила суд: 1. Визнати недійсним рішення Старояричівської сільської ради від 03.04.1992р. без номера. 2. Визнати недійсним рішення Старояричівської сільської ради від 30.09.2004р. за №157, яким надано земельну ділянку [PERSON] 3. Визнати недійсним державний акт на землю серії [NUMBER] від 07.06.2005р. виданий [PERSON] 4. Зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку, яка прилягає до її земельної ділянки по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням виконкому Старояричівської сільської ради народних депутатів задоволено заяву позивачки про зміну земельних ділянок біля індивідуальної забудови та до 01.10.1991р. передати земельну ділянку, яка знаходиться біля будинку позивачки. Всупереч законодавству, [PERSON] передано рішенням сільської ради від 30.09.2004р. за №157 земельну ділянку, яка була вже передана у власність позивачки загальною площею 0,2005 га. на підставі цього рішення [PERSON] отримав державний акт на землю від 07.06.2005р. Тому, вважає, що таке рішення сільської ради від 30.09.2004р. є недійсним, так як відповідачу [PERSON] видано правовстановлюючі документи на земельну ділянку, якою вона користується. Також зазначає, що рішення Старояричівської сільської ради від 03.04.1992р. теж є недійсним, так як воно суперечить ухвалі сесії Камянка-Бузької Ради народних депутатів від 24.12.1991р. та винесено без відома землекористувачів, а вилучення земельної ділянки можливе виключно в судовому порядку. Окрім того вказує, що відповідач [PERSON] та [PERSON] незаконно користуються земельною ділянкою, яка йому передана та чинять йому перешкоди в користуванні такою земельною ділянкою. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] вимоги підтримали та суду пояснили, що спірна земельна ділянка була передана позивачці для користування, однак в подальшому безпідставно передана відповідачу [PERSON] Вказують на необхідність застосування правових позицій КСУ щодо неможливості відміни рішень органом місцевого самоврядування своїх рішень. Відповідач [PERSON] проти вимог заперечив, оскільки вважає такі безпідставними. Так, у своїх запереченнях суду вказує, що спірна земельна ділянка навпаки оскаржуваним рішенням була повернута попередньому землекористувачу [PERSON], який є його дідом. Вказує, що позивачем не доведено, а в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують право користування земельною ділянкою спірною ділянкою, натомість такі документи є у нього. Так, на думку відповідача [PERSON] право його діда підтверджувалось земельно-шнуровими книгами сільськогосподарських підприємств, а в подальшому земельна ділянка була передана [PERSON] згідно договору дарування житлового будинку від 18.07.2003р. та рішення сільської ради від 30.09.2004р. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не має державного акту на земельну ділянку, якою вона користується, але така дісталась їй у спадок. Вважає вимоги позивачки безпідставними так як вона не займає її земельну ділянку, а користується в межах які визначені щодо її земельної ділянки. Представник Старояричівської сільської ради [PERSON] суду пояснив, що між сторонами дійсно існує спір, який виник у зв'язку із прийняттям ряду рішень щодо виділення спірної земельної ділянки. При вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши думку учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до Витягів від 17.03.2016р. з погосподарських книг Старояричівської сільської ради за 1986-1990 року №9, за 1991-1995 роки №11, за 1996-2000 роки №6, за 2001-2005 роки №6, рахувалось господарство [PERSON], землі, що знаходились у особистому користуванні господарства у розмірі 0,20, а з 16.09.2003р. за [PERSON] (а.с. 51-54). Також, відповідно до довідки Старояричівської сільської ради від 17.03.2016р. №284, [PERSON] з 1986р. по 2005р. користувався земельною ділянкою орієнтовною площею 0,20 га. для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 57). Згідно довідки Старояричівської сільської ради від 17.03.2016р. №284 [PERSON] з 1986р. по 2005р. користувався земельною ділянкою орієнтовною площею 0,20 га. для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 57). Рішенням виконавчого комітету Старояричівської сільської ради народних депутатів Кам'янка-Бузького району Львівської області від 12.04.1991р. №19 "Про розгляд заяв заявників про надання земельних ділянок під город жителям населених пунктів" вирішено задовольнити прохання всіх жителів населених пунктів по виділенню земельних ділянок під город, згідно поданих заяв (а.с. 4). Того ж дня, 12.04.1991р. Рішенням виконавчого комітету Старояричівської сільської ради народних депутатів Кам'янка-Бузького району Львівської області №20 "Про розгляд колективної заяви жителів [ADDRESS] про заміну земельних ділянок" вирішено задовольнити колективну заяву жителів [ADDRESS] про заміну земельних ділянок біля індивідуальної забудови, та до 01.10.1991р. передати земельні ділянки, які знаходяться біля індивідуальних житлових будинків згідно списку, зокрема [PERSON] Також вирішено попередити тих жителів вулиці села Старий Яричів,в яких буде вилучена земельна ділянка і компенсувати в полі вилучену земельну ділянку (а.с. 42). Рішенням виконавчого комітету Старояричівської сільської ради народних депутатів Кам'янка-Бузького району Львівської області від 09.12.1991р. №60 "Про вирішення колективної скарги жителів села Старий Яричів про закріплення земельної ділянки за ними, яка була незаконно вилучена рішенням виконкому від 12.04.1991р." вирішено повернути жителям села Старий Яричів (в т.ч. гр. [PERSON]) земельну ділянку, яка знаходилась у їхньому користуванні до прийняття рішення виконкому сільської ради 12.04.1991р. (а.с. 43). Ухвалою сесії Камянка-Бузької районної ради народних депутатів Львівської області від 24.12.1991р. "Про відміну рішення Старояричівської сільської ради" ухвалено відмінити рішення Старояричівської сільської ради народних депутатів від 09.11.1991р. №60 "Про вирішення колективної скарги жителів села Старий Яричів про закріплення за ними земельної ділянки за ними, яка була незаконно вилучена рішенням виконкому від 12.04.1991р." (а.с. 44). Рішенням Старояричівської сільської ради народних депутатів від 03.04.1992р. №б/н "Про вирішення колективної скарги жителів села Старий Яричів про виділення земельних ділянок жителям вулиці Козацької і залишення цих присадибних ділянок за пенсіонерами, інвалідами [ADDRESS]", вирішено відмовити жителям [ADDRESS] (в т.ч. [PERSON]) у виділенні цих присадибних ділянок під городи, якими на даний час користуються інваліди, пенсіонери [ADDRESS] (а.с. 45). 18 липня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування будинку, відповідно до умов якого [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 46). Рішенням Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області від 30.09.2004р. №157 "Про передачу земельних ділянок у власність" вирішено передати у власність гр. [PERSON] земельні ділянки, які знаходяться на території Старояричівської сільської ради загальною площею 0,2005 га., в т.ч. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,1341 га., для ведення особистого селянського господарства 0,0664 га. (а.с. 5, 47). 07 червня 2005 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], на земельну ділянку, що на території с. Старий Яричів площею 0,0664 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с. 6, 48), а також Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], на земельну ділянку, що на території с. Старий Яричів площею 0,1341 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с. 49). Як зазначено у довідці Старояричівської сільської ради від 04.04.2016р. №339, що згідно рішення сесії Старояричівської сільської ради від 12.04.1991р. №20 за будинковолодінням [PERSON], яке розташоване по [ADDRESS], передана у користування земельна ділянка площею 0,15 га. для обслуговування житлового будинку. Однак, в дійсності дана земельна ділянка згідно рішення №157 від 30.04.2004р. передано у власність [PERSON] (а.с. 68). Таким чином, із описаних обставин справи судом встановлено, що земельна ділянка, яка є спірною, перебувала на праві користування у гр. [PERSON] та була закріплена за будинковолодінням у [ADDRESS]. В подальшому [PERSON] подарував своєму онуку [PERSON] будинок [ADDRESS]. Також судом встановлено, що за час володіння спірною земельною ділянкою [PERSON], а саме 12.04.1991р. на підставі рішення виконавчого комітету Старояричівської сільської ради №20, така земельна ділянка була передана [PERSON] В подальшому, рішенням виконкому цієї ж ради від 09.12.1991 №60 така земельна ділянка була повернута [PERSON] Це рішення 24.12.1991р. було відмінено ухвалою сесії Камянка-Бузької районної ради Народних депутатів, а згодом 03.04.1992р. рішенням виконкому Старояричівської сільської ради було відмовлено [PERSON] у виділенні цієї земельної ділянки. Той факт, що предметом цих рішень в частині, що стосується сторін по справі, є одна й та сама земельна ділянка, не заперечується сторонами по справі, а також доводиться довідкою сільської ради від 04.04.2016р. №339 (а.с. 68). При вирішенні даної справи суд виходить із того, що спірна земельна ділянка першочергово була у користуванні покійного [PERSON] і таке право в нього було правомірно набуто, у відповідності до чинного на той час законодавства. Так, як видно із матеріалів справи, а саме із витягів із погосподарських книг та довідки сільської ради, [PERSON] є землекористувачем із відповідним розміром земельної ділянки орієнтовним розміром 0,20 га. для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] А як зазначено у ст. 20 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970р. (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Отже, суд дійшов до переконання, що гр. [PERSON] мав право користування земельною ділянкою, яка відносилась до будинковолодіння [ADDRESS], у відповідних розмірах. Надаючи правову оцінку рішенням виконавчого комітету сільської ради, якими передавалась земельна ділянка [PERSON], а згодом поверталась і в кінцевому результаті [PERSON] було відмовлено у виділенні такої земельної ділянки, суд відзначає, що в даному випадку не відбулось порушення прав [PERSON]. Так, аналіз спірних правовідносин свідчить, що спірна земельна ділянка була у правомірному користуванні [PERSON] і в його користування була повернута відповідним рішенням сільської ради. Суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині скасування рішення Старояричівської сільської ради народних депутатів від 03.04.1992р. №б/н, яким [PERSON] відмовлено у виділенні відповідної земельної ділянки. Таке виділення земельної ділянки було неможливим, оскільки на цю земельну ділянку існувало право користування [PERSON] і таке право не припинялося у встановленому законом порядку. Причому суд вважає помилковим посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 та ряд правових позицій висловлених Верховним Судом України щодо неможливості скасування органом місцевого самоврядування своїх рішень ненормативного характеру. З цього приводу суд відзначає, що у п. 5 згаданого рішення КСУ зазначено, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Проте, у спірних правовідносинах судом не встановлено факту виконання рішення Старояричівської сільської ради від 12.04.1991р., зокрема [PERSON] ніяким чином не оформила свої права на спірну ділянку після винесення цього рішення, а саме по собі рішення від 12.04.1991р. не є підставою для оформлення таких прав, так як у ньому не зазначено ані конкретної площі, ані місцезнаходження її та навіть права, за яким така ділянка передавалась. Крім цього, у чинному на час виникнення спірних правовідносин законі, а саме ст. 16 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970р. зазначено, що надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37 - 41 цього Кодексу. Судом не встановлено, що земельна ділянка, яка перебувала у користуванні [PERSON] вилучалась у нього в порядку визначеному законом, а відтак така земельна ділянка у відповідності до рішення від 12.04.1991р. безпідставно передавалась [PERSON], а тому згодом правомірно рішенням від 03.04.1992р. [PERSON] було відмовлено у передачі такої земельної ділянки. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині скасування рішення Старояричівської сільської ради народних депутатів від 03.04.1992р. Також, суд не знаходить таких підстав і для скасування рішення Старояричівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області від 30.09.2004р. №157 "Про передачу земельних ділянок у власність" де вирішено передати у власність гр. [PERSON] спірну земельну ділянку. Щодо цієї вимоги суд відзначає, що [PERSON] відповідно до договору дарування від 18.07.2003р. набув права власності на будинок [ADDRESS]. Згодом, 27.09.2004р. він звернувся із відповідною заявою (а.с. 155) та йому було передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку розміром 0,1341 га. та для особистого селянського господарства розміром 0,0664 га. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відтак, суд вважає, що [PERSON] у встановлений законом спосіб скористався своїм правом на отримання земельної ділянки у власність, а орган місцевого самоврядування у відповідності до його повноважень надав таку земельну ділянку у власність [PERSON] А тому, суд не вбачає в даних правовідносинах ані порушення прав [PERSON], ані протиправності при винесенні такого рішення. Вирішуючи позовну вимогу про визнання недійсним державного акту на землю серії [NUMBER] від 07.06.2005р. виданого [PERSON] суд виходив із наступного. Як встановлено судом, державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування, тобто такий має правову підставу виникнення. Як видно із матеріалів справи, при виготовленні технічної документації на таку земельну ділянку складався акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки (а.с. 135). Причому, як видно із цього акту, навпроти прізвища землекористувача [PERSON] відсутній підпис. Зворотного суду не доведено. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що він був головою сільської ради в період 2002-2006 роки, і він затверджував акт узгодження меж, підпис свій підтвердив. Чому відсутній підпис [PERSON] йому не відомо, так як пройшло багато часу. Свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що вони не підписували акт узгодження меж земельної ділянки з [PERSON], У ст. 55 Закону України "Про землеустрій" зазначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (далі - Інструкція), затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, не передбачає відмови у видачі Державного акту на землю за відсутності узгоджених меж. Відповідно до п. 2.3 Інструкції, межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натурі (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Суд при вирішенні даної справи дійшов до висновку, що відсутність підпису сусіднього землекористувача на акті встановлення та узгодження меж, не є підставою для скасування державного акту на землю. Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах ВССУ від 30.07.2014р. № 6-22529св14 та від 25.11.2015р. 6-19655ск15. Окрім того, як зазначено у абз. 3 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки…), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок. Отже, суд не знаходить будь-яких правових підстав для визнання оскаржуваного державного акту недійсним та його скасування, а тому у цій частині слід також відмовити. Також суд вважає, що позивачу слід відмовити у задоволенні його вимог щодо усунення перешкод в користуванні його земельної ділянкою, що розташована по [ADDRESS]. Позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачі займають земельну ділянку, якою користується позивач. На роз'яснення та пропозиції суду щодо призначення по справі відповідної земельно-технічної експертизи, представники позивача відмовилися. Тому, вимоги позивача не підлягають до задоволення повністю.

Outcome: dismissed