Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

06.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся в Миколаївський районний суд Львівської області з позовом відповідно до якого просить визнати незаконним та скасувати розпорядження про звільнення його з роботи та поновити його на роботі. Свій позов мотивує тим, що 17.12.2013 року він уклав контракт з Миколаївською міською радою Миколаївського району Львівської області, відповідно до якого позивача було призначено на посаду директора Миколаївського комунального підприємства "Житлово-комунальне управління" строком до 17.12.2014 року. Розпорядженням міського голови Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області від 17.12.2014 року №76/04-01.К дію вищевказаного контракту припинено. 17.12.2014 року позивач звільнено з посади. На думку позивача, вищевказаний контракт було укладено на термін до 17.12.2014 року, отже останнім робочим днем, згідно умов контракту, є 16.12.2014 року. Розпорядження про звільнення позивача з посади було видано 17.12.2014 року. Тому, допуск позивача до роботи є юридичним фактом того, що укладений з ним строковий трудовий договір набув характеру, такого що укладений на невизначений строк, а отже звільнення було проведено без достатньої правової підстави. В судове засідання позивач не з'явився, уповноважив на представництво своїх інтересів [PERSON], який у ході судового розгляду подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої зазначив наступне. Розпорядження про звільнення позивача з роботи було підписано секретарем Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області [PERSON], як в.о. міського голови. [PERSON] обрано секретарем ради згідно рішення Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області від 17.06.2014 року. Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 11.02.2016 року визнано протиправним та нечинним вищевказане рішення від 17.06.2014 року. Отже, дане рішення вважається таким, що не діє з моменту його прийняття. Отже, з моменту набрання постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 11.02.2016 року законної сили, всі підписані [PERSON] документи, в тому числі і розпорядження про звільнення позивача з посади є нелегітимними. У випадку звільнення без достатньої правової підстави працівник має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому, позовну заяву доповнено вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.12.2016 року у розмірі 94019,52 гривень. Позовні вимоги підтримав повністю, просив такі задоволити покликаючись на обставини викладені у позові. Представники відповідачів просили у задоволенні позову відмовити, оскільки звільнення було проведено відповідно до вимог чинного законодавства, порушень законодавства не було допущено. Від Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області надійшло письмове заперечення на позов, відповідно до якого зазначено наступне. Позивач пред'явив позов до [PERSON], як секретаря ради, однак, на момент розгляду справи секретарем ради є інша особа, а [PERSON] є міським головою. Тому, позов пред'явлено до неналежного відповідача. Контракт, що був укладений з позивачем діяв до 17.12.2014 року. Згідно умво контракту зазначено, що термін його дії може бути продовжено сторонами до закінчення строку його дії, шляхом підписання відповідного додатку до контракту. Контракт, є строковим трудовим договором та у ньому зазначається зокрема і строк його дії. Поняття "строк" та "термін" використовуються у КЗпП України, як синоніми. Тому, останнім днем роботи позивача був день його звільнення, а саме 17.12.2014 року. Рішення Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області від 17.06.2014 року визнано судом нечинним, а отже воно втрачає чинність лише на майбутнє. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до ч.1 ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 17.12.2013 року між Миколаївською міською радою Миколаївського району Львівської області та [PERSON] було укладено контракт, відповідно до умов якого позивача було призначено на посаду дирекотора Миколаївського комунального підприємства "Житлово-комунальне управління" на строк з 17.12.2013 року по 17.12.2014 року. Відповідно до п. 5.2. контракту, цей контракт припиняється після закінчення терміну його дії. Розділ 6 контракту називається "Термін дії та інші умови контракту". У п.6.1. контракту зазначено, що цей контракт діє з 17.12.2013 року по 17.12.2014 року. Згідно п.6.2. контракту, термін дії цього контракту може бути продовженим сторонами до закінчення строку його дії шляхом підписання відповідного додатку до цього контракту. Стаття 241-1 КЗпП України визначає порядок обчислення строків. Статті, яка б визначала порядок обчислення термінів КЗпП України не містить. Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Враховуючи наведене, законодавець відносить контракт до строкового трудового договору. З аналізу визначення понять "строк" та "термін", встановлено, що строком є період у часі, а терміном момент у часі. У п.п. 3.13., 3.14. ДСТУ 1:5:2003 строк визначається як період у часі, а термін - це встановлений момент чи час настання чого-небудь. У контракті сторони передбачили період часу протягом якого позивач буде перебувати на посаді директора МКП "ЖКУ". У преамбулі контракту зазначено, що він укладений на строк з 17.12.2013 року по 17.12.2014 року. У п.6.1. контракту зазначено період дії контракту без уточнення, а саме "Цей контракт діє з 17.12.2013 року по 17.12.2014 року.". Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вищевказаний контракт було укладено на строк з 17.12.2013 року по 17.12.2014 року, як і зазначено у самому контракті, що також відповідає вимогам КЗпП України. Положення аб.2 п.7 постанови Пленуму ВС України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» стосується строкового трудового договору та надає стронам строкового трудового договору лише право, а не закріплює їх обов'язок, визначити строк договору конкретним терміном. У цьому ж пункті зазначено, що контракт є особливою формою трудового договору, що відповідає положенням ст.21 КЗпП України. Таким чином, законодавець виокремлює контракт як особливу форму трудового договору, хоча він і укладається на строк. Тому, суд приходить до висновку, що вищевказане положення не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Таким чином, останнім днем дії контракту є 17.12.2014 року. Відповідно до розпорядження міського голови Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області від 17.12.2014 року №76/04-01.К позивача звільнено з посади з 17.12.2014 року. Вказаний день був останнім робочим днем позивача. В цей день було внесено запис у трудову книжку позивача про звільнення та видано йому трудову книжку, що відповідає положенням КЗпП України. Відповідно до постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 11.02.2016 року суд визнав протиправним та нечинним рішення Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області від 17.06.2014 року (без номера) про обрання секретарем Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області [PERSON] Відповідно до постанови Пленуму ВАС України "Про судове рішення у адміністративній справі" від 20.05.2013 №7 визнання акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. У тексті постанови суду є посилання на постанову Пленуму ВАС України "Про судове рішення у адміністративній справі" від 20.05.2013 №7 та враховано її положення. При прийнятті постанови від 11.02.2016 року судом не було визначено моменту втрати чинності рішенням Миколаївської міської ради Миколаївського району Львівської області від 17.06.2014 року (без номера), а отже таким моментом є набрання рішенням суду законної сили. Тому, доводи позивача в частині нелегітимності оспорюваного розпорядження, як такого що було підписане [PERSON], як секретарем Миколаївської міської ради, судом до уваги не беруться. Оскільки позивача було звільнено з займаної посади правомірно, право на виплату середного заробітку за час вимушеного прогулу у нього не виникає. Оцінюючи докази зібрані у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed