Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа [PERSON] про визнання договору іпотеки припиненим та зняття обтяження з майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, 24 січня 2008 року між ним та Акціонерним Товариством «УКРСОЦБАНК» ( на сьогодні АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію та приєднання до АТ «Альфа-Банк») було укладено Іпотечний договір № 131/08-ІЗЛ/004, зареєстровано в реєстрі за № 180, посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. В забезпечення виконання зобов`язань по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/004 від 24.01.2008 року, та Договір №1 про внесення змін від 07.08.2009 року (до Іпотечного договору №131/08-ІЗЛ/004 від 24.01.2008 року) зареєстрованого в реєстрі за №1527 приватним посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. Позичальником за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/004 від 24.01.2008 року є [PERSON] . Відповідно до Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.03.2013 року по справі № 211/5328/13-ц з [PERSON] було стягнуто достроково заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/004 від 24.01.2008 року в сумі 46641,45 грн. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 44005312 в Довгинцівському ВДВС у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Виконавче провадження завершено у зв`язку з виконанням (довідка з АСВП та Постанова про закриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем Довгинцівського ВДВС міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 21.03.2019. Тобто Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу по справі №211/5328/13-ц від 20.12.2013 року в повному обсязі було виконано. Та не дивлячись на те, що [PERSON] в повному обсязі виконав Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу по справі №211/5328/13-ц від 20.12.2013 року року, тобто зобов`язання по основному договору - кредитному договору 131/08-ІКЛ/004 від 24.01.2008 року було виконано, на його нерухоме майно, а саме домоволодіння, предметом іпотеки та розташоване за адресою: [ADDRESS] , й до сьогодні накладено обтяження . А також Банк намагався звернути стягнення на його майно адже, було видано виконавчий лист про звернення стягнення на його нерухоме майно, яке йому довелося оскаржувати в суді. Він звернувся із заявою про припинення Іпотечного Договору № 131/08-1ЗЛ/00-4 від 24.01.2008 року та зняття іпотечного обтяження з йогого нерухомого майна до «Укрсоцбанк», у відповіді від 16.09.2020 року №78874-23.1-6/6 мені було повідомлену, що АТ «Укрсоцбанк» прийнято рішення про реорганізацію та приєднання до АТ «Альфа-Банк», а також, про відмову в задоволення моєї заяви. Тому він змушений звертаюсь до суду для захисту своїх прав та просить суд про визнати договору іпотеки 131/08-ІКЛ/004 від 24.01.2008 року припиненим та зняти обтяження з майна за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони та третя особа не з`явилися. Представник позивача [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача Курдюмов М.М. до суду надав пояснення. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки стягнення боргу у 2009 році, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 21 квітня 2015 року ( дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення… [PERSON] до позову не надано доказів повного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 131/08-ІКЛ/004, а отже відсутні підстави для припинення іпотеки, котрою забезпечено забовязання за вказаним договором. У судове засідання сторони та третя особа не з`явилися. Представник позивача [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, та просить їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 1 ст.15ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Згідно з ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так, правовідносини, пов`язані з набуттям права власності на майно та його державною реєстрацією регулюються Цивільним кодексом України,Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон №1952),Законом України «Про іпотеку» № 898- IV від 05.06.2003 року, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КабінетуМіністрів України№1127від 25.12.2015року та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Окрім того, відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.ст.317,319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, судом встановлено, що 24 січня 2008 року між [PERSON] ним та Акціонерним Товариством «УКРСОЦБАНК» ( на сьогодні АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію та приєднання до АТ «Альфа-Банк») ( а.с. 30) було укладено Іпотечний договір№ 131/08-ІЗЛ/004, зареєстровано в реєстрі за № 180, посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. відповідно до умов якого у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 7-10 -копія договору). В забезпечення виконання зобов`язань по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/004 від 24.01.2008 року, та Договір №1 про внесення змін від 07.08.2009 року (до Іпотечного договору №131/08-ІЗЛ/004 від 24.01.2008 року) зареєстрованого в реєстрі за №1527 приватним посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. Позичальником за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/004 від 24.01.2008 року є [PERSON] ( а.с. 5-6). Згідно з пунктом 4.6.4.1 цього договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором банку може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.03.2013 року по справі № 211/5328/13-ц з [PERSON] було стягнуто достроково заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/004 від 24.01.2008 року в сумі 46641,45 грн., що складається з: за кредитом - 43341,36 грн, за відсотками - 24040,93 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 706,48 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 160,52 грн., інфляційні витрати за кредитом - 22,55 грн., інфляційні витрати за відсотками. Рішення не оскаржено, набрала законної сили 02.01.2014 року ( а.с. 16-17 -копія рішення). На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 44005312 в Довгинцівському ВДВС у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Виконавче провадження завершено у зв`язку з виконанням (довідка з АСВП та Постанова про закриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем Довгинцівського ВДВС міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 21.03.2019 ( а.с. 19 - копія постанови) ( а.с. 18-19). Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.03.2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 20.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегера Людмилою Олександрівною за реєстровим №427 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» (ЄДРПОУ 00039019) в рахунок погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/004 від 24.01.2008 року сума заборгованості 82424,16 (вісімдесят дві тисячі чотириста двадцять чотири гривні 16 копійок), шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння, яке складається: "А-1" - житловий будинок шлаколитий під шубою, житловою площею 42, 6 ( сорок дві цілих шість десятих) кв. м., загальною площею, 61.5 ( шістдесят одна ціла п`ять десятих) кв. м., 2 літ. "Б" - шлаколита літня кухня, 3. літ. "Г" - вбиральня, 4. літ. "Д" - шлаколитий підвал, 5. літ. "Е" - цегляний гараж, №1 - огорожа, І-водоколонка, ІІ-замощення, № 2 - ворота, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 20-25). Згідно з витягу з державного реєстру від 01.10.2020 р., 12 листопада 2019 року державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 27-29). Відповідно до статті 1цього Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону №898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом Українивід 25грудня 2008року №800-VI«Про запобіганнявпливу світовоїфінансової кризина розвитокбудівельної галузіта житловогобудівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36Закону №898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цимЗакономспособи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом №800-VI змін до статті 36Закону №898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КабінетуМіністрів Українивід 25грудня 2015року №1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). 07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4Закону України«Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1Закону України12травня 1991року №1023-XII«Про захистправ споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону №1304-VII передбачено, що протягом дії цьогоЗаконуінші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33Закону №898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон №898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону №1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Враховуючи, що зобов`язання за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 131/08-ІКЛ/004 від 24.01.2008 року укладеного між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» вже виконано, тому позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до пункту 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Стаття 12ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно зі ст.77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до п. 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободсуди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи, до чого також зводиться позиція Європейського суду з прав людини у рішенні «Проніна проти України» № 63566/00 від 18.07.006 року. Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки при вчиненні відповідачами оспорюваних реєстраційних дій обмежено його право власності, яке є непорушним, відповідно до вимог ст.41Конституції України та підлягає захисту та поновленню в судовому порядку. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача АТ «Альфа Банк» на користь [PERSON] 1681,60 грн. в рахунок відшкодування сплаченого ним при зверненні до суду судового збору.

Outcome: approved