Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

[PERSON], як голова Селянського фермерського господарства «Злагода», звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, завданої ним при виконанні трудових обовязків на загальну суму 38129,77 грн. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та пояснила суду, що [PERSON] працював у її господарстві трактористом-машиністом з 01.04.2015 року і з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 27.04.2015 року [PERSON] згідно наряду проводив посів соняшнику трактором МТЗ-82.1 та сівалкою УПС-8, 2013 року випуску на полі №11 в с. Березівка Красноградського району Харківської області. Біля 11 години [PERSON] самовільно залишив місце роботи, повертався у тракторну бригаду, де на дорозі не впорався з керуванням трактора з сівалкою і вїхав у перешкоду, чим спричинив пошкодження сівалки УПС-8, а саме була зігнута рама сівалки, розбита одна секція посівна у зборі, а друга підігнута, пошкоджений висіваючий апарат УПС, зігнуті лівий та правий вал УПС, розбито два бункера апарату висівного насінневого, розірвані та пошкоджені два ланцюга. Загальна сума шкоди від пошкодження сівалки складає 36440, 44 грн. Також під час ДТП було розсипано та зіпсовано насіння соняшнику у кількості 6,5 кг на суму 845 грн. та 80 кг складного мінерального добрива на суму 844 грн. Загальна сума збитків склала 38129,77 грн. [PERSON] залишив трактор з пошкодженою сівалкою у тракторній бригаді, залишив місце роботи, так як був в стані алкогольного спяніння і більше на роботу не вийшов. 27.04.2015 року вона створила комісію, яка оглянула пошкоджену сівалку та склала відповідний акт. Декілька днів працівники тракторної бригади самотужки ремонтували пошкоджену сівалку. Для ремонту було придбано та замінено на сівалці пошкоджені частини на 5752,83 грн. Після вказаного ремонту сівалка не може якісно сіяти, так як зігнуто раму. Наказом від 06.05.2015 року [PERSON] було звільнено з роботи за прогули. Представник позивача адвокат [PERSON] також підтримав заявлений позов, але змінив підстави, посилаючись на те, що з [PERSON] не можна було укладати договір про повну матеріальну відповідальність, так як професія тракториста-машиніста не входить в перелік посад і робіт, які виконує робітник, з яким підприємство може укласти письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Представник позивача просив задовольнити позов з тих підстав, що [PERSON] завдав матеріальної шкоди СФГ «Злагода», тим, що скоїв ДТП в стані алкогольного спяніння і пошкодив сівалку на вказану позивачем суму. Відповідач [PERSON] заявлений до нього позов визнав частково на суму 1156,77 грн., а саме визнав, що було пошкоджено два ланцюга та два бункера апарату насінневого. При цьому [PERSON] пояснив суду, що дійсно 27 квітня 2015 року він о 7 годині ранку поїхав на поле сіяти соняшник на тракторі МТЗ з сівалкою УПС-8. Під час робити приблизно о 10 годині на сівалці з лівої сторони пошкодився маркер, він зателефонував бригадиру [PERSON], але той не відповідав і він поїхав у тракторну бригаду, ремонтуватись. По дорозі йому на зустріч рухався легковий автомобіль на великій швидкості, щоб автомобіль не зіткнувся з сівалкою він звернув правіше, де правим краєм сівалки наїхав на пиньок і пошкодив два бункера з насінням. Після цього він приїхав у тракторну бригаду, залишив трактор з сівалкою та пішов додому, так як погано себе почував та боявся зустрічі з господарем [PERSON] Більше він на роботі на зявлявся. Зі слів інших працівників йому відомо що сівалку відремонтували і продовжили сіяти соняшник. Представник відповідача, адвокат [PERSON] також просила задовольнити позов частково, в тій частині, що визнав [PERSON] та крім того наголошувала на тому, що [PERSON] не може нести повну матеріальну відповідальність, так як він не є працівником, як тракторист-машиніст, з яким можна укладати договір про повну матеріальну відповідальність. Твердження позивача та його представника, що [PERSON] завдав шкоду, перебуваючи в стані алкогольного спяніння нічим не підтверджено, тому [PERSON] може нести матеріальну відповідальність тільки у межах середнього місячного заробітку. Вислухавши пояснення сторони, свідків, дослідивши письмові докази, суд находить, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно працював у СФГ «Злагода» у [PERSON] трактористом-машиністом з 01.04.2015 року, що підтверджується копією його заяви про прийняття на роботу на посаду тракториста-машиніста у СФГ «Злагода» (а.с. 36) та копією Наказу №2-к від 01.04.2015 року «Про прийняття на роботу» (а.с.18). 27.04.2015 року [PERSON] пошкодив сівалку УПС-8, яка належить СФГ «Злагода», що підтверджується доповідною запискою бригадира [PERSON] від 27.04.2015 року (а.с. 5), копією Наказу №4-В від 27.04.2015 року «Про призначення складу комісії для зясування причин та визначення збитків, спричинених трактористом-машиністом [PERSON] в стані алкогольного спяніння» (а.с. 19), копією Акту про ушкодження інвентарю, що належить СФГ «Злагода» на праві власності від 27.04.2015 року (а.с. 6), крім цього в судовому засіданні відповідачем визнано, що 27.04.2015 року ним було пошкоджено два ланцюга та два бункера апарату насінневого на сівалці УПС-8. Відповідно розрахунку СФГ «Злагода» потреби коштів на придбання запасних частин та комплектуючих для ремонту сівалки УПС-8 складають 36440,77 грн. та відповідно довідки СФГ «Злагода» загальна вартість втрат насіння та добрив складає 1689,00 грн., при цьому з Акту виконання робіт № 1 по ремонту сівалки УПС-8 від 30.04.2015 року, Лімітно-забірної картки № 5 від 28.04.2015 року та товарного чеку ФОП [PERSON] від 28.04.2015 року видно, що для ремонту було придбано та замінено на сівалці пошкоджені частини на суму 5752,83 грн. (а.с. 29-31). [PERSON] 06.05.2015 року було звільнено з роботи з СФГ «Злагода» за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією Наказу №4-К від 06.05.2015 року «Про звільнення з роботи» (а.с. 32). Свідок [PERSON], яка працює в СФГ «Злагода» обліковцем, в судовому засіданні пояснила, що 27.04.2015 року біля 11 години вона почула, як на територію тракторної бригади заїхав трактор з сівалкою під керуванням [PERSON], вона здивувалась, так як робочий день не закінчився. Коли вийшли з приміщення то побачила, що [PERSON] майже випав з кабіни трактору, і пішов геть, на її погляд від був пяний. Вона його покликала, але він тільки рукою махнув. Бачила вона його на відстані до 10 метрів. Потім стало відомо, що сівалка на якій працював [PERSON] пошкоджена. Свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що 27.04.2015 року [PERSON] було пошкоджено сівалку УПС-8, а саме була зігнута рама сівалки, розбита одна секція посівна у зборі, а друга підігнута, пошкоджений висіваючий апарат УПС, зігнуті лівий та правий вал УПС, розбито два бункера апарату висівного насінневого, розірвані та пошкоджені два ланцюга, був також розсипаний соняшник та мінеральне добриво. В цей же день було створено комісію та складено акт про пошкодження на сівалці. Сівалка була відремонтована працівниками тракторної бригади, але рама сівалки потребує заміни, так як випрямити повність її не можливо. Враховуючи пошкодження, сівалка не може використовуватись на 100%. Крім того [PERSON] пояснив суду, що він як бригадир зясовував причини пошкодження сівалки і встановив, що [PERSON] самовільно залишив роботу, та коли повертався у тракторну бригаду наїхав сівалкою на паркан. Більше [PERSON] на роботу не вийшов і пояснень з приводу того що відбулося не надав. Зі слів [PERSON] йому відомо, що [PERSON] перебував у стані алкогольного спяніння, про що він написав доповідну записку на імя [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що він протягом трьох днів ремонтував сівалку УПС-8 після того, як її пошкодив [PERSON] Вирівнювали погнуті частини, а саме раму, вали, секції, ремонтували навісне обладнання. Замінили пластмасові банки, висіваючий апарат, ципки, тягу на тракторі. Раму повністю вирівняти не вдалось, вона потребує заміни, тому сівалка залишилась пошкодженою. Свідок [PERSON] син відповідача в судовому засіданні пояснив, що сівалка після пошкодження була відремонтована і її продовжили використовувати при посіві соняшника. Свідок [PERSON] підтвердив в суді, що бачив, як [PERSON] рухаючись по дорозі на тракторі з сівалкою, наїхав правою частиною сівалки на перешкоду та пошкодив сівалку. Спірні правовідносини регулюються главою ІХ «Гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації» КЗпП України, постановою пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29 грудня 1992 р. N 14 зі змінами. Відповідно до ч.1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. У відповідності зі ст. 130 КЗпП України відшкодування шкоди передбачено незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розглядаючи спори щодо відшкодування шкоди працівником, суд у кожному окремому випадку зобов'язаний дослідити обставини, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема з'ясувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, що забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконання трудових обовязків, працівники, крім працівників, що є посадовою особою, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках зазначених у законодавстві. Статтею 134 КЗпП України визначено випадки коли відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли зокрема: - між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; - шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані. У відповідності до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Між СФГ «Злагода» та [PERSON] 01.04.2015 року було укладено договір про повну індивідуальну відповідальність (а.с. 4). Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29 грудня 1992 р. N 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" від 12 вересня 1991 р. N 1545 визначено, що на території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать законодавству України. Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. N 447/24, [PERSON], як тракторист-машиніст, не належить до категорії працівників (за займаною посадою і виконаною роботою), з якими господарство повинно укладати письмовий договір про повну матеріальну відповідальність. Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в зазначеному переліку не вказані, юридичної сили не мають. Отже з наведеного випливає, що письмовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладений між СФГ «Злагода» та [PERSON] 01.04.2015 року не має юридичної сили і не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з його вини шкоди. Що стосується посилань представника позивача про задоволення позову в повному обсязі з тих підстав, що [PERSON] завдав матеріальної шкоди СФГ «Злагода», тим, що скоїв ДТП в стані алкогольного спяніння і пошкодив сівалку на вказану позивачем суму то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. На підтвердження того, що [PERSON] 27.04.2015 року під час виконання трудових обовязків скоїв ДТП і пошкодив сівалку УПС-8 перебуваючи у стані алкогольного спяніння позивач посилається на доповідну записку бригадира [PERSON], на Акт про ушкодження інвентарю, що належить СФГ «Згагода» на праві власності від 27.04.2015 року, відповідно до якого комісією встановлено, що тракторист-машиніст [PERSON] на момент здійснення наїзду перебував у нетверезому стані, але суд не може взяти до уваги вказані докази, оскільки зазначені вище документи були складені на підставі пояснень [PERSON], яка бачила відповідача на відстані після того як він заїхав трактором до бригади і припускає, що він був в нетверезому стані. Інші члени комісії, які складали акт пошкодження майна, [PERSON] після ДТП не бачили і з ним не спілкувались. Бригадир [PERSON] також в судовому засіданні підтвердив, що йому про те, що [PERSON] перебував у стані алкогольного спяніння стало відомо зі слів [PERSON] про, що ним було написана доповідна записка на імя [PERSON] Таким чином, ніяких об'єктивних доказів якіб підтверджували , що [PERSON] на час завдання шкоди позивачеві перебував у стані алкогольного сп'яніння, позивач суду не надав. Також матеріали справи не містять даних про те, що [PERSON] 27.04.2015 року пропонувалось пройти у встановленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного спяніння і він відмовився при свідках від проходження такого огляду. Крім того відповідно до Наказу № 4 к від 06.05.2015 року [PERSON] звільнено з роботи за прогул без поважних причин на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України, а не на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з вище викладеного та враховую чи те, що [PERSON] не належить до категорії працівників (за займаною посадою і виконаною роботою), з якими можна укладати договір про повну матеріальну відповідальність та позивачем не надано суду належних доказів, того що [PERSON] під час виконання трудових обовязків перебував в стані алкогольного спяніння, суд приходить до висновку, що [PERSON], з вини якого заподіяно збитки господарству, повинен нести матеріальну відповідальність за заподіяну СФГ «Злагода» шкоду пошкодженням сівалки УПС-8 в межах його середнього заробітку. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування збитку, заподіяного підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29 грудня 1992 року № 14 зі змінами за правилами ст.132 КЗУпП за збиток, заподіяний підприємству, установі, організації під час виконання трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяний збиток несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямого дійсного збитку, але не більше за свій середній місячний заробіток При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року №348), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення виходячи з виплати за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установ, організації). З довідки СФГ «Злагода» від 18.09.2015 року видно, що сума не отриманої заробітної плати [PERSON] за відпрацьований ним час з 01.04.2015 року станом на 06.05.2015 року становить 719,08 грн. (а.с. 40). Але виходячи з того, що відповідач [PERSON] позов визнав на суму 1156,77 грн., суд вважає за необхідне задовольнити даний позов частково та стягнути з відповідача на корись СФГ «Злагода» матеріальну шкоду, заподіяну працівником при виконанні трудових обовязків в сумі 1156,77 грн., а в іншій частині позову відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати відповідно до частини задоволення позову у сумі 11,43 грн. На підставі ст.ст. 130, 132, 134, 135-1 КЗпП України,

Outcome: partial