Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з вищевказаною\~позовної заявою,\~на обґрунтування\~якої вказав,\~що 08.06.2007\~року між\~[PERSON]\~та ЗАТ\~"ОТП\~Банк"\~правонаступником якого\~є ПАТ\~"ОТП\~Банк"\~(далі\~-\~Банк)\~укладено кредитний\~договір№ ML-A00/095/2007 (далі Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 114118,70 дол. США. З метою забезпечення виконання зобовязань по Кредитному договору 20.06.2007\~рокуміж Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № РСL-А00/129/2007 (далі - Договір іпотеки), відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно квартиру № 109, що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, пр-т Соборності, 38 (далі Предмет іпотеки). На підставі рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради № 73-11 від 05.02.2009 року, яким було надано дозвіл на реконструкцію Предмета іпотеки під офісне приміщення, іпотекодавець здійснила реконструкцію та зміну цільового призначення вищевказаного приміщення. Разом з тим, 12.08.2009 року [PERSON] отримала свідоцтво\~№ 03000305\~про відповідність\~збудованого обєкта\~проектній документації.\~Рішенням Виконавчого\~комітету Луцької\~міської ради\~№ 611-7\~від 14.08.2009\~року за [PERSON]\~та [PERSON] визнано право спільної сумісної власності на реконструйований під офісне приміщення Предмет іпотеки, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, та як наслідок, в Реєстр прав власності на нерухоме майно внесено відповідні відомості за № 28071873. Крім того, 18.03.2011 року між Банком та позивачем було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю та Договір відступлення права вимоги за якими Банк відступив, а новий кредитор (позивач) прийняв право вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки. Станом на 12.02.2018 року у [PERSON] перед позивачем існує заборгованість Кредитним договором в розмірі 129915,49 дол. США та 1438412,08 грн. пені, однак дії з реконструкції Предмета іпотеки, зміни цільового призначення та його передача у спільну власність, обмежують позивача у праві звернути на нього стягнення. На підставі викладеного, просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету\~Луцької міської\~ради №\~611-7\~від 14.08.2009\~року,\~а також\~скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.08.2009 року. 31.05.2018\~року представником\~позивача також\~було подано\~суду заяву\~про зміну\~підстав позову\~в даній\~цивільній справі,\~яка вмотивована\~тим,\~що при\~ознайомленні з\~матеріалами інвентаризаційної\~справи на\~обєкт нерухомого\~майна \~офісне приміщення\~/А-9/,\~що знаходиться за\~адресою Волинська\~обл.,\~м.\~Луцьк,\~пр-т\~Соборності,\~38,\~було встановлено, що право спільної сумісної власності на вказане приміщення виникло не лише в результаті реконструкції двох вищевказаних квартир, а також внаслідок добудови до цих квартир додаткових архітектурних конструкцій на земельній ділянці, яка не була виділена у власність або користування [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного, з урахуванням вказаних у даній заяві обставин, просить змінити підстави позову без зміни позовних вимог (а.с. 82-83). 19.04.2018\~року представником\~Виконавчого комітету\~Луцької міської\~ради було\~подано відзив\~на позовну\~заяву відповідно\~до якого\~остання вважає,\~що позовні\~вимоги ТзОВ\~«ОТП Факторинг\~Україна» є\~такими,\~що не\~підлягають задоволенню\~виходячи з\~наступного.\~У своїй\~позовній заяві\~позивач вказує\~на те,\~що Виконавчий\~комітет Луцької\~міської ради\~при винесенні\~оскаржуваного рішення,\~не проявив\~зацікавленості щодо\~статусу первинного\~нерухомого майна\~(Предмету\~іпотеки),\~яке було\~реконструйованим,\~тим самим\~формально віднісся\~до вирішення\~даного питання.\~Такі доводи\~вважає необґрунтованими,\~оскільки [PERSON]\~та [PERSON]\~було дотримано\~та виконано\~всі необхідні\~вимоги чинного\~законодавства,\~що діяло\~на момент\~реконструкції Предмету\~іпотеки,\~у звязку\~з чим\~14.08.2009\~року за\~останніми було\~визнано право спільної сумісної власності на реконструйований під офісне приміщення Предмет іпотеки та видано відповідне свідоцтво про право власності. Разом з тим, 19.08.2009 року КП «Волинське обласне БТІ» було прийнято рішення про реєстрацію права приватної (спільної сумісної) власності на зазначене приміщення /А-9/, загальною площею 122,2 кв.м., яке знаходиться за адресою Волинська обл., м. Луцьк, пр-т Соборності, 38. На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позову ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» в повному обсязі (а.с. 56-58). Від відповідача\~[PERSON]\~12.07.2018\~року на\~адресу суду\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~відповідно до\~якого остання\~позовні вимоги\~позивача не\~визнає та\~просить відмовити\~в їх\~задоволенні.\~Зазначила,\~що позов\~не підлягає\~до задоволення,\~оскільки 01.10.2009 року ПАТ "ОТП Банк" вже звертався з позовом до Луцького міськрайонного суду про дострокове стягнення всієї суми боргу за кредитним договором № ML-A00/095/2007 укладеним між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON]Ю., яка складається із заборгованості за кредитом - 94345,56 доларів США (755406,03 грн.), заборгованості за відсотками - 23474,89 доларів США (187958 грн.) всього в перерахунку на гривні заборгованість становить 943364,78 грн.. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 05.04.2011 року № 2-246/2011 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ "ОТП Банк" 943364,78 гривень. Вважає, що згідно правової позиції Верховного Суду України від 14.02.2018р. (справа № 564/2199/15-ц, пр. № 61-2404св.18, після предявлення позову про дострокове погашення всієї суми боргу позивач припинив дію кредитного договору з 01.10.2009 року тому строки позовної давності з 01.10.2009 року станом на 27.03.2018 року вже давно сплили. Зазначає, що згідно п. 5.5 Договору іпотеки № РСL-А00/129/2007, укладеного між ЗАТ "ОТП Банк" та [PERSON] по Кредитному договору № ML-A00/095/2007, "Інспекційні права" посадові особи або уповноважені представники Іпотекодержателя мають право, після попередження, протягом звичайного робочого дня, чи в інший час за домовленістю відвідувати Предмет іпотеки і знайомитися із документацією іпотекодавця на Предмет іпотеки, з метою перевірки його фактичної наявності, вартості, стану і умов утримання і збереження, а також перевірки виконання іпотекодавцем його зобовязань за договором. На вимогу іпотеко держателя, іпотекодавець надає іпотекодержателю оригінали або посвідчені копії документів, що стосуються виконання іпотекодавцем положень договору. Вважає, що Позивач не надав доказів того, що ним вживались такі заходи, оскільки позивач мав можливість в будь-який час отримати будь-яку інформацію, щодо стану Предмета іпотеки. Стверджує, що позивачу було відомо, що за вказаним фактом 26.05.2013 року було порушено кримінальне провадження № 12013020010000208 щодо дій осіб по переходу права власності на іпотечне майно. Той факт, що позивачу було відомо про перехід права власності підтверджується документами кримінального провадження до якого позивач був залучений, як потерпілий. В свою чергу, рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради є відкритими і публічними, тому про їх існування було відомо широкому колу осіб і будь-яка фізична чи юридична особа, з огляду на що строки оскарження рішення виконкому закінчились. Вважає, що Позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.08.2009 року № 611-7, але при цьому не зазначає, які саме норми чинного законодавства було порушено Виконавчим комітетом Луцької міської ради. Також посилається на вимоги ст. 23 ЗУ "Про іпотеку", якою визначено порядок відновлення права іпотекодержателя, якщо право власності на предмет іпотеки перейшло до іншої особи. Оскільки, у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Вважає, що права іпотекодержателя жодним чином не порушені і законом передбачено можливість задоволення вимог іпотекодержателя і в разі переходу права власності - тому скасування будь-яких правочинів буде неправомірним (а.с. 155-159). Крім того, 12.07.2018 року відповідачкою [PERSON] було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності з підстав, зазначених у його відзиві на позовну заяву (а.с. 125-128). У своїй відповіді на відзив Виконавчого комітету Луцької міської ради, яка була подана до суду 31.05.2018 року, представник позивача зазначив, що наведені представником Виконавчого комітету Луцької міської ради обґрунтування не спростовує вимог позивача з огляду на наступне. Згідно вимог чинного законодавства, правочин, укладений між [PERSON] та [PERSON] про припинення їх права особистої власності на квартири № 109 та № 76, за адресою Волинська обл., м. Луцьк, пр-т Соборності, 38, та виникнення їх спільної сумісної власності шляхом обєднання нерухомого майна підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню. При цьому, укладення правочину про обєднання квартир та його державна реєстрація, мали б передувати наданню дозволу на перебудову, прийняттю в експлуатацію та визнанню за його сторонами права сумісної власності. Всупереч зазначеному, Виконавчий комітет\~Луцької міської\~ради діяв поза межами наданих йому повноважень, оскільки він був зобовязаним витребувати у [PERSON] та [PERSON] належні правовстановлюючі документи (договори), які посвідчують право власності на квартири № 109 та № 76. Тому, неправомірні дії Виконавчого комітету Луцької міської ради, за наслідком яких було винесено оскаржуване рішення, є підставою для його скасування (а.с. 78-80). Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві просив їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 203-204).\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві останньої на позовну заяву. З урахуванням поданої заяви про застосування строків позовної давності у даному спорі, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник Виконавчого комітету Луцької міської ради в судове засідання повторно не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідач [PERSON] в судове засіданні повторно не з»явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності, відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходили. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ПАТ «Укргазбанк» та третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів [PERSON] в судове засідання повторно не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про день, час, місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності, відкладення розгляду справи, пояснення на позову заяву від них на адресу суду не надходили. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 08 червня 2007 року між [PERSON] (позичальник) та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правноступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (банк, іпотекодержатель), було укладено кредитний договір №ML-A00/095/2007, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 114 118,70 доларів США на строк до 07 червня 2032 року зі сплатою відсотків відповідно до договору (а. с. 5-8). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 червня 2007 року між банком та [PERSON] як майновим поручителем (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №PCL-A00/129/2007, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно - квартиру №109, що знаходиться за адресою: м. Луцьк, пр. Соборності, 39 (а.с. 9-12). Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 05 лютого 2009 року №73-11 (а.с. 25) [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на проектування реконструкції квартир №76, №109 на проспекті Соборності, 39 під офісні приміщення. 18 червня 2009 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було надано [PERSON] та [PERSON] дозвіл №1013 на виконання будівельних робіт з реконструкції квартири №76, №109 на пр. Соборності, 38 під офісні приміщення (а.с. 26). 12 серпня 2009 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було видане свідоцтво про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил № 03000305 (а.с. 27), яким була засвідчена відповідність закінченого будівництвом об'єкта - реконструкція квартир №76, №109 під офісне приміщення по проспекту Соборності, 38 в м. Луцьку. Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 14 серпня 2009 року № 611-7 (а.с. 28) за [PERSON] та [PERSON] було визнано право спільної сумісної власності на офісне приміщення загальною площею 122,2 кв.м. по пр. Соборності, 38 в м. Луцьку. На підставі цього рішення 14 серпня 2009 року Виконавчий комітет Луцької міської ради видав [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності № 611-7, яким оформив право спільної сумісної власності вказаних осіб на офісне приміщення. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.08.2009 №23623701 (а.с. 30) вбачається, що права власності [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Таким чином, з вищевикладеного вбачається і не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] здійснили реконструкцію належних їм квартир №76, №109 на пр. Соборності, 38 в місті Луцьку під офісне приміщення /А-9/ площею 122,2 м.кв. Надаючи правову оцінку законності реконструкції квартири №109, здійсненій [PERSON] без згоди банку, суд виходить з такого. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Згідно з пп. "с", "і" п. 5.2 договору іпотеки протягом всього терміну дії договору іпотекодавець зобов'язаний не відчувати предмет іпотеки (або будь-яку його частину) будь-якій третій особі без отримання письмової згоди іпотекодержателя на таке відчуження; не здійснювати будь-яке перепланування чи реконструкцію предмета іпотеки без попередньо отриманої на те згоди іпотекодержателя, а також всіх передбачених законодавством дозволів уповноважених органів. Отже, чинним законодавством і умовами договору іпотеки прямо передбачено необхідність отримання іпотекодавцем з метою здійснення реконструкції предмета іпотеки. Судом встановлено, що банк як іпотекодержатель не давав згоди на здійснення реконструкції квартири №109. А тому, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач [PERSON] здійснила реконструкцію квартири №109 з порушенням ст. 9 ЗУ "Про іпотеку" та п. 5.2 договору іпотеки. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Офісне приміщення на пр.\~Соборності,\~38\~в місті\~Луцьку не є новоствореним обєктом нерухомого майна, оскільки створене з привязкою до вже існуючої заставленої нерухомості (квартири №109), з використанням її функціональних елементів. В цьому аспекті суд враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 06 липня 2016 року у справі №6-1213цс16. Таким чином, суд дійшов висновку, що офісне приміщення є обтяженим іпотекою в інтересах банку (іпотекодержателя), не зважаючи на те, що первинно предметом договору іпотеки була квартира. Разом з тим, суд зауважує, що предметом оскарження по справі є акти органу місцевого самоврядування індивідуально-правового характеру, якими були оформлені права власності відповідачів на створений в результаті реконструкції об'єкт нерухомості - офісне приміщення. Підставою для визнання актів органу місцевого самоврядування незаконними є доведення факту їх прийняття з порушенням визначеної законом компетенції та (або) процедури. Позивач вважає, що відповідач виконавчий комітет Луцької міської ради не дотримався вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", зокрема пп. 10 п. "б" ст. 30 та пп. 1 п. "б" ч. 1 ст. 31. Суд відхиляє вказані доводи за безпідставністю з огляду на таке. Відповідно до пп. 10 п. "б" ст. 30 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції закону на час прийняття оскаржуваних актів) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження: облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Відповідно до пп. 1 п. "б" ч. 1 ст. 31 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання\~виконавчих органів\~сільських,\~селищних,\~міських рад\~належать делеговані\~повноваження: надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Відповідно до пп. "а" п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 (діяв на час виникнення спірних правовідносин), оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за нявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Таким чином, із системного тлумачення вказаних правових норм вбачається висновок про те, що до компетенції виконавчого органу місцевої ради відноситься повноваження щодо визнання і оформлення прав власності фізичних та юридичних осіб на об'єкти нерухомого майна, створені в результаті реконструкції. Суд не приймає доводи позивача про те, що відповідач виконавчий комітет Луцької міської ради при прийнятті оскаржуваних рішень не поцікавився про статус первинного нерухомого майна і віднісся до цього питання формально, оскільки вони не засновані на приписах чинного законодавства. Останнє не зобов'язує відповідача при оформленні прав на нерухоме майно, створене в результаті реконструкції, з'ясовувати питання щодо наявності у такого нерухомого майна будь-яких обтяжень, в тому числі іпотекою, чи вимагати надання особою будь-яких документів з цього приводу. Більше того, оформлення прав власності на об'єкт нерухомого майна, створений в результаті реконструкції, є прямим нормативним обов'язком органу місцевого самоврядування, а вимога суб'єкта владних повноважень подати будь-які додаткові документи, не передбачені законом, становитиме перевищення обсягу повноважень такого суб'єкта. Встановивши неправомірність дій відповідача [PERSON] як іпотекодавця щодо здійснення реконструкції предмета іпотеки без згоди банку (іпотекодержателя), суд, разом з тим, не може захистити права позивача в обраний ним спосіб. При цьому суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ч. 2 ст. 16 ЦК України міститься перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Такий перелік не є вичерпним, оскільки в цих же приписах йдеться про те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Як вже зазначлося, чинним законодавством, а саме приписами ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ "Про іпотеку", визначено що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 12 ЗУ "Про\~іпотеку" в разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Як вже встановлено судом, офісне приміщення, створене в результаті реконструкції, обтяжене іпотекою в інтересах банку, а тому в силу зазначених приписів закону позивач, маючи права іпотекодержателя як правонаступник банку, вправі захистити свої порушені права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На думку суду, вимога позивача про визнання незаконними актів органу місцевого самоврядуваня (рішення і свідоцтва) при відсутності будь-яких порушень закону зі сторони останнього не є належним способом захисту порушених прав позивача, оскільки не призведе до їх реального відновлення. Крім того, суд враховує інтереси і іншого учасника спірних правовідносин - відповідача [PERSON]. Остання як власник квартири №76 не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на порушення прав позивача. Визнання незаконними оскаржуваних актів органу місцевого самоврядування матиме наслідком неможливість реалізації вказаною особою прав власника ні офісного приміщення, ні квартири №76 (оскільки така фактично не існує). В зв'язку з обранням позивачем неналежного способу захисту свого порушеного права в позові слід відмовити. Суд відхиляє доводи позивача про неналежність виконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору та існуючу за ним заборгованість в розмірі 129 915,49 доларів США і 1 438 412,08 грн. пені, оскільки з'ясування вказаних обставин не відноситься до предмета доказування по справі. Предметом спору є належність виконання умов договору іпотеки майновим поручителем, а не позичальником, та законність його дій щодо розпорядження предметом іпотеки. Суд відхиляє доводи позивача про те, що офісне приміщення є самочинним будівництвом, як такі, що спростовуються наявними в справі доказами, а саме дозволом від 18.06.2009 № 1013, свідоцтвом від 12.08.2009 №03000305, виданими Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, рішеннями від 05.02.2009 №73-11, від 14.09.2009 № 611-7, прийнятими Виконавчим комітетом Луцької міської ради (а.с. 25-28). Суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про сплив позовної давності, оскільки позовна давність застосовується судом за заявою сторони у випадку обгрунтованості позовних вимог. В даному випадку суд відмовив в позові за його безпідставністю. З врахуванням відмови в задоволенні позовних вимог та з огляду на приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 15, 16, 21, 257, 261, 267 ЦК України, Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed