Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом про виселення відповідачки та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що тим, що 30 серпня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] було укладено кредитний договір № KGALG 101582057. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25625 дол. США строком до 30.08.2032 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку , встановлених договором.. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між відповідачем та банком 31.08.2007 року був укладений договір іпотеки № KGALG 101582057. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу. Позичальник умови зазначеного кредитного договору в частині повернення кредиту, сплати відсотків, комісії не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. За позовом Банку 31.10.2013 року Олександрійський міськрайонний суд виніс рішення та звернув стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS]. Тому відповідач підлягає виселенню з квартири, яка є предметом іпотеки. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання тричі не з'явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] було укладено кредитний договір № KGALG 101582057. Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25625 дол. США строком до 30.08.2032 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між відповідачем та банком 31.08.2007 року був укладений договір іпотеки № KGALG 101582057. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки з Олександрійського МБТІ від 27.10.2014 року дана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2007 року. Встановлено, що за невиконання відповідачкою своїх зобов'язань по даному кредитному договору заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 31.10.2013 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки , а саме квартиру [ADDRESS]. Банк звернувся в суд з позовом про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. За змістом ч.2 ст.40 Закону та ч.3 ст.109 ЖК України після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, статей 39, 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З матеріалів справи вбачається, що банком дотримані вимоги закону щодо попередження відповідачки про необхідність виселення у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки. Таке попередження № 30.1.0.0/2 -067 від 05.03.2014 року було надіслано банком відповідачці 11.03.2014 року і вручено їй 13.03.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення . За таких обставин вимоги банку про виселення відповідачки з квартири, яка є предметом іпотеки, підлягають задоволенню як такі, що ґрунтуються на законі та умовах договору. Виселення інших осіб, які зареєстровані або проживають у спірній квартирі, може відбутися тільки за умови додержання встановленого законом порядку. Тому в цій частині вимоги позовної заяви не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК на користь позивача присуджуються понесені і документально підтверджені судові витрати: 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: partial