Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту фактичного прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку, зазначивши в позові, що [INFO] померла її рідна мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки. Позивачка фактично прийняла спадщину, з часу смерті матері володіє та користується її житловим будинком, ремонтує, білить та фарбує будинок, обробляє прилеглу до нього земельну ділянку. Крім цього, перешкодою для спадкування є також реєстрація земельної ділянки після смерті [PERSON] При зверненні до державної нотаріальної контори позивачі було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що реєстрація земельної ділянки відбулася після смерті матері. Оскільки вирішити даний спір в добровільному порядку не можливо, позивачка вимушена звертатись до суду з даним позовом. Просить встановити факт, що має юридичне значення, про те, що [PERSON], [INFO], уродженка с. Покотилово Новоархангельського району Кіровоградської області фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] в с. Орлово Новоархангельського району Кіровоградської області та визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 4,07 га, розташовану на території Покотилівської сільської ради Кіровоградської області, що належала [PERSON]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги уточнила та підтримала в повному обсязі з урахуванням уточнень, просить позов задовольнити. Представник відповідача - Покотилівської сільської ради Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи - відділу держземагенства у Новоархангельському районі Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи - реєстраційної служби Головного управління юстиції в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та розгляд судового засідання повідомлений належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що вона знає заявницю і знала її матір, так як прожива є в тому ж селі, працювала к колгоспі по кадрах, знала покійну [PERSON], зазначила, що заявниця доглядала за матір'ю до дня її смерті, займалася її похованням, після смерті матері доглядала за будинком, фарбувала, після смерті [PERSON], обробляла земельну ділянку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає заявницю, так як разом працювали і дружили, зазначила, що заявниця доглядала за матір'ю до дня її смерті, займалася її похованням, після смерті матері доглядала за будинком і після смерті своєї матері, обробляла земельну ділянку, навіть проживала у маминому будинку. Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо визнання права власності та факктичного прийняття спадщини. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.7) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] матір'ю позивачки записана [PERSON] (а.с.8). За життя [PERSON] мала право на земельну ділянку на території Покотилівської сільської ради Кіровоградської області на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) (а.с. 9). Після її смерті було виготовлено державний акт серії Р1 № 344247 на земельну ділянку [NUMBER] площею 4,07 га (а.с. 13). Листом державного нотаріуса № 517/02-31 від 14.04.2014 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті матері [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, так як право власності виникає з моменту державної реєстрації, а реєстрація земельної ділянки відбулася після смерті матері (а.с.5). З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.12.1977 року вбачається, що 04.12.1977 року позивачка уклала шлюб та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.9). Відповідно до довідки № 777 від 09.12.2013 року, виданої виконкомом Покотилівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області [PERSON], [INFO] проживала і була зареєстрована до дня смерті [INFO] в [ADDRESS]. В даному домоволодінні проживала сама. Виписана в зв'язку зі смертю. Покотилівської сільською радою заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався (а.с.10). У відповідності до довідки № 244 від 26.03.2014 року, виданої виконкомом Покотилівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області [PERSON] з квітня 2001 року по листопада 2004 року постійно доглядала за будинком своєї матері [PERSON], господарськими будівлями, утримувала їх, обробляла земельну ділянку в літній період, білила та фарбувала будинок та господарські будівлі в [ADDRESS]. На присадибній ділянці щороку влітку вирощувала різні культури (а.с.11). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно до положень ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай) або державний акт. Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)"від 05.06.2003 року № 899-1У право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом чи Державним актом. Позивачка є спадкоємицею за законом земельної ділянки після смерті [PERSON], але оскільки державна реєстрація земельної ділянки відбулась після смерті матері, тому позивачка не може оформити свої спадкові права. Згідно Земельного Кодексу України після затвердження відповідним органом проекту землеустрою надається згода на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Лише після розроблення технічної документації із землеустрою здійснюється заповнення, державна реєстрація та видача державного акта на право власності на земельну ділянку. Державні акти на право власності на земельну ділянку видаються структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України з дотриманням вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року. Згідно з п. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а тому спадкодавець [PERSON] мала право на земельну ділянку на підставі державного акту на право приватної власності на землю, який було виготовлено після її смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В даному випадку позивачкою набуто право власності в порядку спадкування, а тому за нею має бути визнано право власності на земельну ділянку. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що за наявності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні спадщини такі справи розглядаються за правилами позовного провадження. Враховуючи вищенаведене та матеріали справи судом достовірно встановлено, що заявниця фактично прийняла спадщину на майно після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] в с. Орлове Новоархангельського району Кіровоградської області і встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення її спадкових прав. Аналізуючи досліджені докази, суд також вважає доведеним, що [PERSON] мала право на земельну ділянку згідно державного акту на право приватної власності на землю, а відтак після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов'язки на зазначену земельну ділянку. Суд вважає доведеним, що позивачка є спадкоємицею за законом, тому має право спадкування земельної ділянки після смерті [PERSON], але не має належно оформленого документа про право власності на зазначену земельну ділянку. Саме тому у суду є всі підстави для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності Державного акта про право власності на землю не існує. Зважаючи на те, що на підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, однак такі вимоги позивачкою не заявлені, то понесені витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Судові витрати у справах окремого провадження згідно ст. 235 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved