Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивачі з урахуванням уточнень від 05 листопада 2013 року звернулись до суду з позовом до відповідачів про поновлення пропущеного строку, визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, зобов'язання вчинити певні дії. На обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого вони прийняли спадщину за заповітом на належне померлому майно та отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 травня 1996 року. Вони проживають в місті Дніпропетровську, є людьми похилого віку, в зв'язку з чим їм не було відомо, що спадкодавець [PERSON] мав право на земельну частку (пай) в землях колишнього КСП "Рассвет". З отриманої в жовтні 2002 року у відділі Держкомзему у Солонянському районі довідки їм стало відомо, що [PERSON] був включений у список осіб, які мають право на земельну частку (пай) при проведенні розпаювання КСП "Рассвет", мав право на земельну частку (пай), але не встиг оформити його документально у зв'язку зі смертю і саме з цього часу вони дізнались, що їх права як спадкоємців були порушені, в зв'язку з чим вважають, що строк позовної давності ними пропущено з поважних причин та може бути поновлений судом. Право спадкодавця на земельну частку (пай) в землях КСП "Рассвет" виникло в зв'язку з тим, що [PERSON] з дня заснування колгоспу ім.Шевченка з 1930 року був його членом і до дня виходу на пенсію працював у даному колгоспі, після чого як пенсіонер продовжував залишатись його членом. В 1975 році колгосп ім.Шевченка був приєднаний до колгоспу "Прогрес", а у 1989 році знову виділився в окремий колгосп "Рассвет", який в 1995 році був перереєстрований в КСП "Рассвет", правонаступником якого було ТОВ "Світанок", яке визнано банкрутом. Спадкодавець [PERSON] з дня виходу на пенсію і до дня смерті постійно проживав в [ADDRESS], тобто на території колгоспу ім.Шевченка (та тих господарств, в які останній реорганізовувався), в зв'язку з чим залишався членом вказаних господарств, в тому числі і КСП "Рассвет", а відповідно мав право на земельну частку (пай) і тому був включений під №488 у списки до державного акту на право колективної власності на землю КСП "Рассвет" Солонянського району Дніпропетровської області. Вважали, що за ними як спадкоємцями за заповітом спадкового майна [PERSON], в тому числі у виді земельної частки (пай) ) КСП "Рассвет" розміром 6,98 в умовних кадастрових гектарах, слід визнати за кожною в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину земельної частки (паю) КСП "Рассвет" Солонянського району Дніпропетровської області в розмірі по 3,49 кадастрових гектарів та зобов'язати Солонянську районну державну адміністрацію виділити в натурі належну кожній з них 1/2 частину земельної частки (паю) із земель запасу чи резерву Микільської сільської ради, а у разі неможливості здійснити такий виділ, із земель іншої сільської ради в межах Солонянського району поближче до їх місця проживання. Просили поновити їм строк звернення до суду з позовом як пропущений з поважної причини. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.25-27,84,171) не з'явились, надавши письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.97,186), в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за їх відсутністю за участю їх представників, які мають всі повноваження сторони у справі (а.с.25,26,135-137). Представник позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON], та представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачів підтримали з зазначених в позовній заяві підстав та обставин. Прохали визнати за кожним позивачів право власності на 12 частину земельної частики (пай) в землях колишнього КСП «Рассвет», зобов'язавши Солонянську РДА виділити зазначену частку в натурі за рахунок вільних земель запасу чи резерву Микільської сільської ради чи на території інших сільських рад ближче до місця проживання позивачів, а також поновити строк позивачам на звернення з даним позовом до суду, оскільки про право померлого спадкодавця [PERSON] на земельну частку (пай) в зазначеному колективному сільськогосподарському підприємстві їм стало відомо лише в 2012 році з довідки відділу Держкомзему у Солонянському районі, з якої вбачалось, що померлий був включений в списки членів КСП «Рассвет», який є додатком до державного акту на право власності на землю даного підприємства, а до цього за життя [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) до дня своєї смерті [INFO] не отримав, а після його смерті на звернення спадкоємців повідомили, що у нього такого права не має. При оформленні спадкових прав позивачі не прохали нотаріуса витребувати інформацію щодо наявності у померлого права на земельну частку (пай), а до суду змогли звернутися лише після зібрання необхідних документів. Представник відповідача Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області в судовому засіданні 14 квітня 2014 року позов не визнав, оскільки вважав, що сільська рада не є належним відповідачем за даним позовом, оскільки сільська рада не розпоряджається землями за межами населених пунктів, а на території сільської ради будь-яких вільних земель, за рахунок яких можна виділити земельну частку (пай) позивачам, не має. Вважав, що позивачами без поважних причин пропущений встановлений законом строк на звернення з даним позовом до суду, а обставини, які зазначають позивачі не є поважними, в зв'язку з чим в поновленні їм строку на звернення з позовом до суду необхідно відмовити. Представник відповідача - Солонянської районної державної адміністрації Солонянського району Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.171), в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив суд розглянути справу за відсутності їх представника (а.с.181). В судовому засіданні 21 лютого 2012 року позов не визнали та прохали в його задоволенні відмовити, надавши суду також і письмові пояснення (а.с.121-122), відповідно до яких просить суд застосувати позовну давність, яка відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки, оскільки позивачі на час смерті батька в 1995 році та на час отримання свідоцтв про право на спадину в 1996 році не були людьми похилого віку, а тому мали змогу довідатися про свої права, але таким правом не скористались. Прохали відмовити позивачам в задоволенні позову в частині виділення в натурі по ? земельної частки (паю) в розмірі 3.49 кадастрових гектари, оскільки вони без поважної причини пропустили строк звернення з даним позовом до суду, вільних земельних ділянок колишнього КПС «Рассвет» на території Миківльської сільської ради не має, а відповідно до п.7 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» - земельна ділянка має бути надана із земель запасу. Згідно до ст.122 Земельного кодексу України на даний час районна державна адміністрація не наділена повноваженнями щодо розпорядження землями сільгосподарського призначення державної форм власності, оскільки це питання віднесено до компетенції Дерземагенства України, тому вони не є належним відповідачем у справі. Також вважали, що позивачами в судовому засіданні не доведено право померлого спадкодавця на земельну частку (пай) в землях колективної власності КСП «Рассвет», оскільки будь-яких доказі його членства в даному підприємстві на день передачі земель у власність КСР як юридичної особи суду не надано. Представник третьої особи - відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.177), у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.182). Суд, заслухавши пояснення представників позивачів та представників відповідачів, дослідивши надані докази, приходить до наступного. Відповідно до положень ст.ст.10, 11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Судом встановлено, що [PERSON] згідно актового запису №2 по виконкому Василівської сільської ради помер [INFO] в с. Дороганівка Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.19), де до дня своєї смерті згідно довідки виконкому Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області постійно був прописаний та проживав [ADDRESS] (а.с.18). Згідно виданої колгоспом ім.Шевченка Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області трудової книжки колгоспника №1099(а.с.10), подання щодо призначення пенсії та довідки колгоспу ім. Шевченка Солонянського району Дніпропетровської області від 13 грудня 1971 року (а.с.11-14) [PERSON] був членом колгоспу ім. Шевченка з 01 січня 1930 року по 1968 рік включно (а.с.9), про що маються відмітки в трудовій книжці з зазначенням кількості вихододнів на роботу за рік, та що не суперечить і архівній довідці архівного відділу Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 16 жовтня 2012 року (а.с.13), відповідно до якої зазначено, що в документах архівного фонду «Колгосп (КСП) «Рассвет» в книгах обліку трудового стажу і заробітку колгоспників (відомостей на зарплату) значиться [PERSON], який працював з 1952 року по 1966 рік, а за період з 1967 року по 1971 рік відомості в архіві відсутні. З трудової книжки вбачається, що до 1965 року [PERSON] виробляв встановлений мінімуму трудової участі в колгоспі, а з 1960 року мається відмітка про інвалідність (10), але яка була встановлена група інвалідності не зазначено. Відповідно до архівної довідки Солонянської РДА від 12 жовтня 2012 року (а.с.15) рішенням загальних зборів членів колгоспу колгосп ім. Шевченка приєднано до колгоспу «Прогрес», а з 1989 року з колгоспу "Прогрес" виділився колгосп "Рассвет", який в подальшому в 1995 року перереєстровано в КСП "Рассвет" (а.с.151-154). Рішенням господарського суду від 30 листопада 1999 року КСП "Рассвет" визнано банкрутом (а.с.63,149,158) та розпорядженням голови райдержадміністрації №478-р від 14 грудня 1999 року скасовано державну реєстрацію КСП "Рассвет" (а.с. 15,155). Як встановлено в судовому засіданні, в 1971 році [PERSON] як член колгоспу ім. Шевченка Солонянського району Дніпропетровської області вийшов на пенсію по старості за поданням колгоспу ім. Шевченка від 13 грудня 2971 року (а.с.11) та припинив працювати в колгоспі. Будь-яких інших записів, в тому числі щодо членства [PERSON] в КСП «Рассвет» Солонянського району Дніпропетровської області відсутні, як не надано і протоколів загальних зборів членів КСП про прийом останнього в члени даного колективного сільськогосподарського підприємства. Згідно ст.5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. В процесі розгляду справи судом неодноразово задовольнялися клопотання представників позивачів про витребування доказів (а.с.28,35,98,123-124,167-168,169-170), зокрема статуту КПС «Рассвет», матеріалів на підставі яких було видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Рассвет», однак відповідно до отриманих відповідей з архівного відділу Солонянської райдержадміністрації від 29 грудня 2012 року (а.с.33), господарського суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2013 року (а.с.61), реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції (а.с.102), відділу Держземагенства у Солонянському районі від 27 лютого та 14 квітня 2014 року (а.с.130,183), Солонянської РДА від 14 квітня 2014 року (а.с.188) статут КПС «Рассвет» в зазначених установах відсутній, як відсутні на архівному зберіганні і документи на підставі яких приймалося розпорядження про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай) членам КСП «Рассвет». На підставі зазначеного, суд вважає, що на виконання ст. 60 ЦПК України, позивачами не доведено суду вказані обставини та не надано для дослідження статут КСП "Рассвет", з якого суд може визначити умови набуття членства [PERSON] в зазначеному КСП, в зв'язку з чим суд виходить з загальних положень про набуття членства в колективному сільськогосподарському підприємстві відповідно до положень Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство». Таким чином, в судовому засіданні не встановлено відомостей про те, що [PERSON] був членом КСП "Рассвет" та як член підприємства мав права на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування. З виданого Микільською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області від 28 лютого 1995 року державного акту серія ДП Сл №000013 на право колективної власності на землю КСП «Рассвєт» та доданого до нього списку членів КСП в загальній кількості 578 осіб (а.с.43-54) вбачається, що [PERSON] включений до списку під №488, що вбачається і з довідки відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області від 12 жовтня 2012 року (а.с.16), але суд приходить до висновку, що ці докази не свідчать про безспірне право померлого [PERSON] на земельну частку (пай) в землях КСП «Рассвет», оскільки суду не надано доказів його членства в даному КСП на день передачі земель в колективну власність, а відповідно і його права на отриманні земельної частки (паю). Згідно п.п. 2, 3 Указу Президента від 10 листопада 1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" - кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Розпорядженням голови Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №697-р від 27 листопада 1996 року, тобто вже після смерті [INFO] [PERSON], КСП «Рассвет» Солонянського району Дніпропетровської області було надано дозвіл на видачу сертифікатів на земельну частку (пай) членам КСП в кількості 505 осіб, а розмір земельної частки затверджено площею 6.98 га в умовних кадастрових гектарах (а.с.189), а з відповіді відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року вбачається, що на ім'я [PERSON] сертифікат не виготовлявся, оскільки він був померлий, земельна ділянка на його ім'я не резервувалась і в натурі виділена не була (а.с.191). Сам [PERSON] за життя ніяким чином не наполягав на отриманні сертифікату та нікуди не звертався щодо підтвердження свого права. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР, при цьому слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку є майновим правом, яке не припиняється внаслідок смерті і тому, воно переходить до складу спадщини. [PERSON] за життя 24 січня 1985 року оформив на користь доньок [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за реєстровим №5 заповіт, за яким заповідав їм все майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не складалося, і взагалі на все те, що йому буде належати на день смерті та на що він матиме право за законом (а.с.68). Позивачі, які є доньками померлого та спадкоємцями за заповітом, відповідно до ст. 534 ЦК України 1963 року, який діяв на день відкриття спадщини звернулися до державної нотаріальної контори із заявою про оформлення свідоцтв про право на спадщину за заповітом (а.с.66), в зв'язку з чим було відкрито спадкову справу №107/1996, але до складу спадщини не включалась земельна частка (пай), щодо якої подано позивачами даний позов, і про своє право на неї позивачі згідно поданих до нотаріальної контори заяв не заявляли. Згідно спадкової справи позивачами було успадковано в рівних долях належний померлому [PERSON] житловий будинок, мотоцикл та грошові внески, про що ними в Солонянській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області за місцем відкриття спадщини отримано 17 травня 1996 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.74-75). В послідуючому позивачі до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав на земельну частку (пай) не звертались, нотаріусом їм не було відмовлено в оформлені такого права. В судовому засіданні позивачами у справі не доведений факт членства померлого [PERSON] в КПС «Рассвет», на надано доказів отримання ним за життя сертифікату на право на земельну частку (пай), а також не надано доказів включення до складу спадщини права [PERSON] на спірну земельну частку (пай), тому правові підстави визнання за спадкоємцями - позивачами у справі права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування - відсутні, а отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом також встановлено, що відповідно до інформації відділу Держземагентва у Солонянському районі Дніпропетровської області від 18 грудня 2013 року (а.с.120) та Микільської сільської ради від 16 грудня 2012 року (а.с.118) на час розгляду справи земельні ділянки для надання у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Микільської сільської ради відсутні, а також вільних земель колишнього КСП «Рассвет» не має, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 1999 року (а.с.62) КСП «Расвет» було ліквідовано, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання Солонянської районної державної адміністрації виділити в натурі належні кожній з них 1/2 земельної частки (паїв) КСП "Рассвет" в розмірі 3,49 кадастрових гектарів із земель запасу чи резерву Микільської сільської ради, а у разі неможливості здійснити такий виділ, виділити із земель іншої сільської ради в межах Солонянського району поближче до їх місця проживання в зв'язку з відсутністю у позивачів права на земельну частку (пай) задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивачів про членство [PERSON] в КСП «Рассвет» на день видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП "Рассвет" Солонянського району Дніпропетровської області, в зв'язку з чим у нього не виникло право на земельну частку(пай) розміром 6,98 в умовних кадастрових гектара (а.с.16) в землях колективної власності КСП «Рассвет», як не виникло такого права і у позивачів як спадкоємців за заповітом, які прийняли спадок у встановленому законом порядку, в зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.71 Цивільного кодексу України (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст.76 вищевказаного Кодексу, перебіг строку позовної давності виникає з дня виникнення права на позов, а право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Статтею 257 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, також передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачі звернулися до суду 04 жовтня 2013 року, просять поновити строк позовної давності, однак в процесі судового розгляду позивачі не надали суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності, а судом таких встановлено не було, оскільки з моменту виникнення спірних правовідносин до дня звернення позивачів з позовом до суду минуло більше 17 років і за цей період позивачами до 2012 року не вчинялось будь-яких дій щодо захисту своїх прав, крім усних звернень до керівництва КСП «Рассвет» та сільської ради, тому суд вважає, що підстави для поновлення пропущеного строку позовної давності відсутні, а пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, а представниками відповідачів - Солонянської районної державної адміністрації та Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області заявлено про застосування до даного позову строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed