Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначено, що Позивач, працюючи в період з 21.05.2007 по 01.04.2009 майстром з ремонту механічного устаткування ДСФ карєра «Северний», в період з 01.04.2009 по 31.03.2016 механіком карєру «Северний» Гірничо-збагачувального комплексу "УКРМЕХАНОБР" Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку та збагачення руди, порушень режимів експлуатації карєрного та гірничозбагачувального устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. \~ \~ \~ \~Загальний стаж роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів становить 8 років. \~ \~ \~ \~У звязку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, підпадаючи під дію аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в концентраціях, що перевищували гранично допустимі, позивач отримав хронічне професійне захворювання. Відповідно до медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» №802 від 09.06.2015 позивачу встановлено діагноз: «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група [PERSON] недостатність першого-другого ступеня». \~ \~ \~ \~У пункті 17 акту форми П-4 встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: \~ \~ \~ \~Умови праці механіка в карєрі за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці ДП «Науково-дослідний інститут безпеки праці та екології в гірничорудній і металургійній промисловості» в 2010 році). \~ \~ \~ \~Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 8,9 мг/м3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3. Позивач 20.10.2015 пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 20% по ХОЗЛ - безстроково. \~ \~ \~ \~Таким чином, позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. \~ \~ \~ \~У зв'язку з професійним захворюванням порушено нормальні життєві зв'язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, позивач внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності в молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Це негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. У звязку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 36820 грн. Представник ПРАТ «ММК [PERSON]» надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що позивачем не доведена наявність моральної шкоди, не підтверджено факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань тощо. До позову не додано медичних документів, які б підтверджували наявність у позивача стресу, моральної шкоди у звязку з отриманою виробничою травмою. Зазначають, що посилання позивача на акт форми П-4 як на підставу наявності у нього моральної шкоди є безпідставним, оскільки зазначений акт є лише відображенням причин настання нещасного випадку та жодним чином не встановлюють наявність моральної шкоди у потерпілого. Вважають, що належним підтвердженням завдання позивачу моральної шкоди є висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті професійного захворювання чи його наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних страждань внаслідок отримання травми на виробництві та вину підприємства. Додають, що позивач мав загальний стаж роботи 35 років, ним було пройдено навчання та інструктаж з охорони праці, необхідні медичні обстеження. Комбінатом було вжито всіх заходів щодо забезпечення знань і умінь, у тому числі з охорони праці, для безпечної роботи потерпілого на підприємстві. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. З 21.05.2007 позивач працював майстром з ремонту механічного устаткування ДСФ карєра «Северний» ГЗК "УКРМЕХАНОБР" ВАТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" (змінило назву на ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», а згодом на ПРАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча»); 01.04.2009 призначений механіком карєру «Северний»; 31.03.2016 звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с.15-33). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 09 червня 2015 року [PERSON] встановлено діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В. ЛН першого-другого ступеня. Захворювання професійне (а. с. 34-35). Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 липня 2015 року проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON], а саме: хронічного обструктивного захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група В. ЛН першого-другого ступеня. J44. Відповідно до пункту 16 акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на гірничо-збагачувальному комбінаті механіком карєру «Северний» , майстром з ремонту механічного устаткування ДСФ карєра «Северний», забезпечував безаварійну та надійну роботу, правильну експлуатацію, якісне технічне обслуговування (ремонт) устаткування, здійснював технічний нагляд за станом і ремонтом захисних пристроїв, контролював роботу підлеглого персоналу. \~ \~ \~ \~При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку та збагачення руди, мавших місце порушень режимів експлуатації карєрного та гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. Підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: робота у ВАТ «ПІВДГЗК» та у ВАТ «Міттал Стіл [PERSON] Ріг». Відповідно до п. 17 акту причиною професійного захворювання визнано: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: \~ \~ \~ \~Умови праці механіка в карєрі за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості (дослідження проводились на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці ДП «Науково-дослідний інститут безпеки праці та екології в гірничорудній і металургійній промисловості» в 2010 році). \~ \~ \~ \~Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 8,9 при гранично допустимій до 2,0 (а.с. 11-14). При первинному огляді МСЕК 20 жовтня 2015 року [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25 % з ХОЗЛ з 06 жовтня 2015 року 2016 безстроково у звязку професійним захворюванням. Група інвалідності не встановлена (а. с. 9-10). [PERSON] з приводу загострення професійного захворювання проходив лікування в медичному закладі з 27.04.2015 по 14.05.2015 (а.с. 36-37). Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоровя, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. \~ \~ \~ \~ Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідачів у її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідачів з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності: 20 % безстроково. Суд не може погодитися із запереченнями відповідача, що позивачем було пройдено навчання та інструктаж з охорони праці, необхідні медичні обстеження, а комбінатом було вжито всіх заходів щодо забезпечення знань і умінь, у тому числі з охорони праці, для безпечної роботи потерпілого на підприємстві, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки зазначене не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду. Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємств у заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. При цьому суд зазначає, що позивачем та його представником не доведено, що моральна шкода завдана, серед іншого внаслідок втрати працездатності саме у молодому віці, через що він відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні. Також суд враховує вину підприємства в отриманні позивачем професійного захворювання, тривалість роботи позивача на підприємстві, наявність шкідливих умов праці. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 32000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у звязку з погіршенням здоровя. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial