Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд в порядку поділу майна визнати за ним, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 1/2 частину житлової квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] право власності на автомобіль ВАЗ 2101, стягнувши з нього половину вартості автомобіля на користь відповідача, а саме 5073 грн 10 коп.; стягнути з відповідача 1/2 вартості побутової техніки, яка перелічена в позовній заяві, і вартість якої складає 62845 грн, тобто 31422грн 50 коп.; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування свого позову вказав, що [PERSON] , перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2012 року. Шлюб між ними розірвано 30 жовтня 2018 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська. Під час шлюбу ним та відповідачем було набуто нерухоме майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: житлова квартира загальною площею 50,4 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м, розташована на 4 поверсі 9-ти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка їм дісталася від гр. [PERSON] за спадковим договором, реєстровий номер 266, серія та номер ВТС 699040- 69041, виданим 26.03.2013 року. До смерті гр. [PERSON] він надавав йому соціальні послуги як пристарілій особі, про що мається відповідна довідка. У зв`язку з тим, що право власності на спільну квартиру реєструвалося на відповідача, у нього відсутні будь-які документи на право власності, а відповідач в свою чергу відмовляється від надання йому документів чи хоча б їх копій. З урахуванням таких обставин він не може надати правовстановлюючі документи на квартиру та визначити її вартість. Також під час шлюбу ними був придбаний автомобіль ВАЗ-2101, який 07.06.2013 року був зареєстрований на імя [PERSON] та автомобілю присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] . Вартість автомобіля згідно звіту номер 512-018 про оцінку транспортного засобу від 03.10.2018 року становить 10146 ( десять тисяч сто сорок шість) грн. 20 коп. Ними також були придбані товари побутової техніки: Холодильник ATLANT ХМ-6323-100-8418102010 вартістю 11099 грн; Компютер IMPRESSION CoolPlay 12218-8471410000 вартістю 21249 грн.; Led телеізор LG 32LK615BPLB-8528724000 вартістю 10499 грн.; БФП CANON i-Sensys MF231- 8443321000 вартістю 7499 грн.; Пральна машина SAMSUNG WW 60 K 42101 WDUA- 8450119000 вартістю 12499 грн. У зв`язку з тим, що всі документи та чеки з вартістю товарів побутової техніки залишилися за місцем проживання відповідача, а відповідач відмовляється від надання вказаних документів чи хоча б їх копій, він змушений взяти товарний чек на вказану побутову техніку, щоб визначити її вартість. Станом на 15.02.2019 року взаємної згоди між ним та відповідачем щодо поділу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не досягнуто. Ним приймалися заходи до врегулювання поділу сумісного майна досудовим шляхом та 29.10.2018 року на адресу [PERSON] направлялася досудова вимога, яку відповідач проігнорувала. 3 жовтня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності СОД ТОВ «АВТО МАРКЕТ» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності номер 252/16 від 28.03.2016) проведена оцінка транспортного засобу та встановлена ринкова вартість автомобіля ВАЗ-2101, яка складає 10146,20 грн. Вартість двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] взята, виходячи з середньої вартості аналогічних квартир, які розміщені як виставлені на продаж в "Новій газеті" в місті Камянському, та становить 300000 грн. Вартість побутової техніки встановлювалась за товарним чеком магазину " Ельдорадо " та разом становить 62845 грн. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.02.2019 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Вжито заходи щодо забезпечення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житлову квартиру загальною площею 50.4 кв. м житловою площею 28.6 кв.м, розташовану на 4 поверсі 9-ти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [INFO] на підставі спадкового договору, реєстровий номер 266.(т.1 а.с.29) Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у загальному порядку позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(т.1 а.с.30) Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено, що спірна квартира була отримана позивачем на підставі спадкового договору, укладеного між громадянином [PERSON] та відповідачем [PERSON] , [INFO] . Вказана квартира є особистою власністю відповідача [PERSON] . Відповідач набула право власності на спірну квартиру на підставі спадкового договору. Таким чином, спірна квартира не може бути поділена між подружжям, оскільки належить виключно відповідачу на праві особистої приватної власності. Окрім цього, спірна квартира була придбана за особисті кошти відйовідача [PERSON] . Підчас судового розгляду справи стороною відповідача буде доведено, що позивач не приймав жодної участі підчас виконання відповідачем умов договору спадкування, тому не може ніяким чином претендувати на спірну квартиру. Спадковий договір було укладено 26 серпня 2013 року. Зазначає, що відповідач зі стороною по спадковому договору [PERSON] почала близько спілкуватися з початку 2011 року. Враховуючи, що [PERSON] , потребував допомоги, а відповідач [PERSON] мала можливість надавати таку допомогу, то з 2011 року [PERSON] почав проживати разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] , та вести спільне господарство. Між відповідачем та [PERSON] склалися стосунки як між близькими родичами. Відповідач ставилася до [PERSON] як до рідного батька, турбувалася про нього забезпечувала його всім необхідним. Враховуючи, що відповідач та [PERSON] не були родичами, у 2013 році було вирішено оформити спадковий договір, щоб на випадок смерті [PERSON] належна йому квартира відійшла саме відповідачу. За весь період з моменту укладання шлюбу по день смерті [PERSON] позивач по справі не приймав жодної участі у догляді за вказаною особою: ні фізичною допомогою, ні матеріальним забезпеченням. Весь час перебування у шлюбі позивач жодного дня не працював, повністю забезпечувався за рахунок відповідача по справі. Стороною відповідача підчас судового розгляду буде доведено, що позивач не мав жодного самостійного заробітку без поважної причини, перебував повністю на утриманні відповідача, не приймав жодної участі у виконанні умов спадкового договору. Відповідач по справі [PERSON] з 2007 року зареєстрована як підприємець, є платником єдиного податку. Доходу від підприємницької діяльності було достатньо як для забезпечення себе, так і для утримання позивача по справі, якій не бажав працювати, та [PERSON] . Після укладання спадкового договору відповідач почала вести записи щодо усіх дій, які стосувалися її участі у догляді за [PERSON] . Позивач по справі участі у догляді не приймав. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Щодо посилань позивача на отримання ним соціальної допомоги по догляду за [PERSON] зазначає наступне. Спочатку вказана соціальна допомога повинна була оформлюватися на відповідач [PERSON] . До відзиву додано копію довідки від 03 травня 2013 року, відповідно до якої [PERSON] за станом здоров`я може здійснювати догляд за [PERSON] . Але, враховуючи, що відповідач була на той момент фізичною особою - підприємцем, і через це вона не могла отримати зазначену соціальну допомогу, тому було вирішено оформити цю допомогу саме на позивача по справі. Щодо поділу транспортного засобу. Позивач посилається на ту обставину, що спірний транспортний засіб було придбано підчас перебування ним у шлюбних стосунках з відповідачем. Вважають, що автомобіль також не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, через підстави, обґрунтування яких викладено вище щодо спірної квартири, а саме те, що спірний транспортний засіб було придбано за особисті кошти відповідача і позивач не приймав жодної участі у його придбані. Тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Щодо поділу побутової техніки. Позивачем на підтвердження вимоги про поділ побутової техніки надано товарний чек від 11 жовтня 2018 року на придбання побутової техніки: Холодильник Atlant ХМ-6323-100 вартістю 11099,00 грн.; Комп`ютер IMPRESSION CoolPlay 12218 вартістю 21249,00; LED телевізор LG 32LK615BPLB вартістю 10499,00 грн.; БФП CANON i-Sensys MF231 вартістю 7499,00 грн.; Пральна машина SAMSUNG WW 60 K 42101 WDUA вартістю 12499,00 грн. Відповідач не має відомостей щодо вказаного майна, оскільки шлюбні стосунки між сторонами припинені ще у серпні 2018 року (копія акту про непроживання додається) і спільне придбання переліченого майна у жовтні 2018 року не має сенсу і вказане не мало місце. Відповідач стверджує, що не має жодних відомостей щодо переліченого у позовній заяві майна у вигляді побутової техніки, вказана техніка не була придбана відповідачем а ні особисто, а ні з позивачем. Позивачем не надано жодних доказів, що вказана техніка взагалі була придбана і що вона є спільним майном подружжя. У серпні 2018 року позивач, виїжджаючи з квартири, забрав майно, в тому числі й побутову техніку, яка була придбана підчас шлюбу з відповідачем. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в повному обсязі.(т.1 а.с.51-55) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів.(т.1 а.с.82) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів.(т.1 а.с.83) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів.(т.1 а.с.175) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.(т.1 а.с.188) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів.(т.2 а.с.35) Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, пояснив, що сестра зареєструвала його на сайті знайомств. Він почав спілкуватися та переписуватися із [PERSON] . Після зустрілися, та почали разом мешкати. Раніше він займався роботами з граніту, але після перейшов на виконання євроремонтів. Уклали шлюб 17.08.2012 року. Він продав все своє майно ум.Дніпрі та переїхав мешкати у м. Дніпродзержинськ (на даний час м.Кам`янське). Його знайомий [PERSON] запропонував доглядати за дідусем, і за це після його смерті залишиться квартира. Він погодився. Операцію по заміні хрусталиків у очі, [PERSON] оплачував самостійно, бо отримував "германські" виплати. Він надавав допомогу в тому, щоб щось привезти. Разом із [PERSON] вони купували меблі, він оплатив шубу вартістю 14000 грн. Щодо укладення спадкового договору саме на [PERSON] , то вона сказала, що оформлення на неї буде дешевше. Сам договір він не бачив, бо [PERSON] його зберігала у себе. При оформленні договору він був присутній, писав заяву. Нотаріус сказала, що це не позбавить його права власності у випадку розлучення. [PERSON] помер до їх розлучення. Автомобіль ВАЗ 2101 вони купили за 10000 грн., поставив на ньому газове обладнання. Автомобілем користується він. Також під час шлюбу вони купували комп`ютер, телевізор дідусю [PERSON] . На даний час квартиру [PERSON] вона сдає в оренду за 2000 грн. плюс оплата комунальних послуг. Так, він раніше був засуджений за крадіжки золота, грошей, справи були закриті. У нього є діти від першого шлюбу- син [PERSON] . Була заборгованість по аліментам з 2005 року. Він залишив колишній дружині квартиру, машину, автостоянку. До 2010 року він відбував покарання у місцях позбавлення волі. Про те, що повинен був сплачувати аліменти він не знав, дізнався лише у 2015 році. Батько йому сказав про це у 2015 році. У 2017 році він вирішив із колишньою дружиною питання щодо боргу по аліментам. Під час укладення шлюбу із [PERSON] він був зареєстрований в [ADDRESS] він не був зареєстрований. Щодо зазначення предметів, які необхідно ділити, то це зазначав його представник на той момент, доданий чек на аркуші 22, то просто зазначена вартість таких предметів, а не підтвердження придбання. Разом вони купували: холодильник "Антлант" в 2013 або 2014 році за 6000 грн, або 8000 грн., або 9000 грн. Також купували комп`ютер- системний блок, монітор, колонки. Покупали в магазині "Комп`ютерний мастер". Гроші він брав у своїх батьків- 6000 грн. Гроші віддавали батькам із сімейного бюджету. Лед телевізор дідусеві [PERSON] , покупали також БФП марки Кенон. Пральну машинку йому подарували клієнти в 2016 році. Пральну машинку він привіз в квартиру [PERSON] з Баглійського району, їй було 2-3 роки. Перфоратор, циркулярну пилку, паяльники, пилку та інші інструменти йому дарували хлопці. Автомобіль ВАЗ 2101.В 2013 році вони купли цей автомобіль у [PERSON] . Переоформлювали машину 2 рази- перший раз знімали з обліку, а потім ставили на облік. Заплатили за автомобіль 10000 грн. Він особисто віддавав кошти продавцю. Оформили на [PERSON] , оскільки у неї є пенсійне посвідчення, там пільги. Автомобіль він залишив собі в користування. Щодо оформлення квартири та спадкового договору, то він тільки підписав заяву, що не заперечує проти оформлення документів на [PERSON] , договір він не читав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала викладені в позовній заяві обставини, просить задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] . Крім того, зазначила, що за період шлюбу, який було укладено між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] 17 серпня 2012 року, та зареєстрованого Дніпровським районним у місті Кам`янському відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлення юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис № 387) та розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 30 жовтня 2018 року, подружжя яке мало спільний бюджет, та вело спільне господарство придбало у власність наступне майно згідно спадкового договору від 26.03.2013 року квартиру [ADDRESS] , автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер [NUMBER] побутову техніку для потреб сім`ї,загальна вартість якої на час придбання складала 62845 грн. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує відповідно до норм Сімейного Кодексу України а саме: відповідно до положень ч.1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу ). За ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. У відповідності ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї то гроші, інше майно, в тому числі гонорару, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності. За ч.І ст. 70 СК України У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідач [PERSON] набула право власності на спірну квартиру [ADDRESS] згідно спадкового договору від 26.03. 2013 року. Згідно з цивільним Кодексом України сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувана. Набувач за цим договором, за життя відчужувана, має лише можливість придбання права на майно в майбутньому за умови виконання вимог зазначених у договорі. Виходячи с зазначеного спадковий договір не є договором про спадкування, а норми, що регулюють цей договір, утворюють інститут зобов`язального, а не спадкового права. Оскільки спадковий договір не є видом спадкування, тому на нього не поширюються й певні обмеження, встановлення щодо спадкування за заповітом. Згідно абз.1 п.28 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що перехід майна від відчужувана до набувала на підставі спадкового договору є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов`язкову частку. Також, якщо майно належить особам на праві спільної часткової власності, то правила реалізації переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності не застосовуються, зокрема, у разі посвідчення договорів довічного утримання (догляду), спадкового договору, дарування ренти якщо майно передається безоплатно п.п.5.5 п5 глава 1, п. п. 8.3 8 глави 2 розділу 2 наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року 3 296-5 « Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, одним із найважливіших критеріїв розмежування спадкового договору та інших договорів про передання майна у власність іншій особі є визначення моменту виникнення права власності у набувача за договором. Спадковий договір надає можливість відчужувачеві - фізичній особі - передати право власності на майно іншій особі - набувачеві - в разі смерті. При цьому відчужував зберігає за собою до смерті право власності на це майно. Водночас укладення таких цивільно-правових договорів, як договір довічного утримання, догляду (договір дарування, договір ренти призводить до втрати права власності на майно за життя відчужувана, дарувальника, одержувача ренти. Укладення спадкового договору за певної життєвої ситуації та мотивації власника майна має притаманні йому переваги й порівняно із заповітом, зокрема: на відносини сторін за спадковим договором не поширюються відповідні правила про спадкування. Набуття права власності на спірну квартиру [ADDRESS] згідно спадкового договору від 26.03. 2013 року, не є набуттям власності в порядку спадкування, та не може належать виключно відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності а є спільною власністю подружжя, як майно набуте в період шлюбу. Ст. 71 СК України визначає способи та порядок поділу майна що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. За ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя якщо інше не визначено домовленістю між ними. Спірний автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер [NUMBER] - є неподільною річчю. У зв`язку с достатньо неприязними стосунками які склались між позивачем та відповідачкою визначити порядок користування неподільною річчю неможливо. Позивач має водійське посвідчення, постійно користувався та користується автомобілем тому вважає за можливе при розподілу майна залишити за собою право особистої власності на автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер [NUMBER] , сплативши відповідачу вартість 1/2 частки автомобіля, згідно оціночної вартості. За загальним правилом застосування презумпції згідно ст. 60 СК України майно одержане одним із подружжя як набувачем за договором, під час перебування набувача у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, але таких обставин відповідачем не наведено, оскільки, навіть, якщо один з подружжя взагалі не працює та не має доходу, все, що заробляться в шлюбі іншим з подружжя, який має самостійний дохід, - вважається спільним майном подружжя. Власними коштами одного з подружжя є лише коїнти, отримані ним в дарунок, або в спадок. Доказів існування таких коштів відповідач не надав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просить відмовити. Пояснила, що познайомилася із [PERSON] 13.10.2011 року- він відповів на переписку в інтернеті. Приїхав він 30.10.2011 року. Казав, що працював в Криму, займався гранітом. Просив не зустрічати, а щоб він приїхав сам, неначе додому, при цьому казав ніжні слова. Їй як жінці дуже хотілося жіночого щастя. Він був без зубів. Казав, що у нього була велика зарплатня, але видали йому тільки 3000 грн. У нього із собою була спортивна сумка, в якій були запасні труси, шкарпетки, альбом та блокнот, і все. Спочатку він не сказав їй про в`язницю. Потім сказав, що відсидів 7 років за дії депутата. 14.11.2011 року вони їздили в м.Нікополь до його батьків. Вони також сказали неправду. Він сказав, що у нього було все, але він залишив все це своїй колишній дружині та сину. Вона оплатила йому вставлення зубів. Розписали їх 17.08.2012 року. Він вдавав вид, що їздив на роботу та казав, що його "кинули", там ноги боліли, там грошей не було. Друзі попереджали її та питали, навіщо він їй потрібен. Намагалася влаштувати його, але із судимостями його не брали. Вона спитала, що він вміє роботи, і він сказав, що робити ремонти. Вона допомогла йому оформити документи під її документи, роздавала візитні картки. Перед кожним ремонтом він шукав в інтернеті як це робиться. Її дітям він зробив поганий ремонт. Вона думала, що він хоче посварити її із сином, друзями, бо постійно жалівся на її сина. В м.Дніпрі у нього нічого не було. За місяць до того, як піти, він не ночував вдома. Також часто не ночував і під час шлюбу. Інтимних стосунків після укладення шлюбу, між ними не було. Він часто знаходився в с. Шульговка зі своєю знайомою [PERSON] . Масло в машині міняв по 900 грн. кожного місяця, їй друзі сказали, що такого не може бути. Комп`ютер знаходиться у його батьків. Кожного тижня вони возили його батькам продукти, купила їм блендер, мікрохвильовку, кухоний комбайн, кавоварку. Всі меблі в квартирі вона купувала сама, про що є чекі. Золотий ланцюжок замовила та оплатила його вартісь вона сама. [PERSON] попросив сказати, що це він їй подарував. Вона не могла сказати інакше. [PERSON] вона знала раніше, ніж його узнав [PERSON] вона стала активно надавати йому допомогу в 2011 році. В той час [PERSON] ще був у в`язниці. [PERSON] сам запропонував щоб вона допомагала йому, бо у нього дітей не було. Пізніше вона познайомила [PERSON] з дідусем. В 2013 році оформили договір по догляду за [PERSON] . Сплачувала за оформлення вона. У нотаріуса Окатої був [PERSON] , його друг- [PERSON] , був [PERSON] . [PERSON] просто розписався. Щодо автомобіля. Вона купувала автомобіль у [PERSON] , але власником була її мати, за 1500 доларів США. При оформленні автомобіля був присутній [PERSON] , бо йому відразу відновлювали водійські права. Щодо інструментів, то вона давала гроші на їх придбання. Але інструменти зникали. Також інструменти їй давали її знайомі. Комп`ютер та БФП купувала вона сама. Холодильник вона купувала до шлюбу. Квартиру в оренду вона не здає, там мешкає родич її друзів. Нічого [PERSON] колишній дружині не залишав, про це вона з нею спілкувалася. На питання відповідач зазначила, що вона не знає, чи оплачувалася робота [PERSON] по ремонтам. Техніку та інтрументи все покупала вона. Побутова техніка в період шлюбу ними не покупалася. Пральну машинку їй купив син. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що сторони перебували в шлюбі з 17 серпня 2012 року по 30 жовтня 2018 року. В цьому шлюбі сторони дітей не мали. Як для позивача [PERSON] , так і для відповідачки [PERSON] це був не перший шлюб. Сторони раніше перебували в шлюбі, мають від першого шлюбу дітей, котрі мешкають окремо. Як з`ясовано, позивач [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON] неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, останній раз 01.02.2005 був засуджений Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 289 ч.1, 185 ч.5, 70 ч.1 КК України, та отримав покарання у виді позбавлення волі терміном на 7 років з конфіскацією майна. Звільнений після відбуття покарання 12.05.2011 року. Крім того, [PERSON] на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Свій обов`язок щодо сплати аліментів [PERSON] в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим є боржником. Відомості щодо [PERSON] внесені до Єдиного реєстру боржників, в якому він значиться по сьогоднішній день. За таких обставин вбачається, що на день укладання шлюбу (17.08.2012р) позивач [PERSON] будучі боржником по аліментам, чуть більше ніж рік, після відбування покарання, реєструє шлюб з успішною жінкою [PERSON] котра на той час була приватним підприємцем мала стабільний дохід, крім того отримувала пенсію та виплати, як особа котра постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЄС. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON] , позивач [PERSON] приїхав до неї в м. Кам`янське з одним пакетом, в якому знаходилися його особисті речі. При цьому [PERSON] на час укладання шлюбу з [PERSON] будь-яких матеріальних благ не мав, ніде не працював, потребував лікування та протезування зубів. В судовому засіданні встановлено, що сторони мешкали в належній [PERSON] квартирі. Квартира, на час заселення до неї [PERSON] була повністю мебльована, мала всі необхідні зручності, в квартирі також знаходилась уся побутова техніка як то, холодильник, телевізор, пральна машина та інші предмети побуту. Тобто [PERSON] почав нове життя з жінкою, котра на той час мала все необхідне для нормального проживання в родині без необхідності будь-якого придбання. В свою чергу [PERSON] не надав суду будь-яких доказів того, що на час реєстрації шлюбу з відповідачкою він мав будь-які статки чи дохід. Після розірвання шлюбу, [PERSON] будучі особою корисною, переслідуючи цілі незаконного збагачення звернувся до Дніпровського районного суду м Дніпродзержинська з позовною заявою про поділ майна подружжя. Щодо переліку майна, котре [PERSON] просить поділити, він зазначив холодильник «ATLANT» вартістю 11099 грн, комп`ютер IMPRESSION Cool Play вартістю 21249 грн: телевізор LG вартістю 10499: БФП CANON вартістю 7499 грн. пральну машину SAMSUNG вартістю 12499грн, автомобіль ВАЗ 2101, вартістю 10146 грн, а також квартиру, котра знаходиться за адресом [ADDRESS] . Будь-яких належних та допустимих доказів, котрі б свідчили, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя позивачем додано не було. Товарний Чек № 000010008635594 від 11.10.2018р, котрий був наданий [PERSON] щодо вартості побутової техніки та іншого майна не може слугувати доказом по справі, оскільки в ньому лише зазначена вартість цього майна, котре бажає розділити позивач. Вказаний чек не є засобом платежу, та за цим чеком товар не був придбаний. Та як сам пояснив позивач він його взяв в торгівельній організації «Ельдорадо» щоб з`ясувати вартість майна. Щодо показів позивача [PERSON] відносно часу придбання та вартості майна, то останній не зміг в судовому засіданні назвати період придбання цього майна, його вартість та навіть назву. В судовому засіданні навпаки знайшов підтвердження факт придбання побутової техніки безпосередньо відповідачем [PERSON] ще до шлюбу з [PERSON] . Так відповідачем було представлено суду документальні докази придбання цього майна як то чеки, квитанції, технічна документація. В судовому засіданні позивач [PERSON] неодноразово наголошував на тому що в період шлюбу з відповідачкою він працював та мав дохід, який входив до загального бюджету сім`ї. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] останній раз був офіційно працевлаштований з 17.04.2002р по 20.09.2002 року про що свідчить його трудова книжка. Згідно довідки Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців серії AB №225304 [PERSON] не зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Будь-яких відомостей, про свій дохід під час шлюбу з [PERSON] , позивач [PERSON] суду не надав. Покази свідків сторони [PERSON] про те, що останній займався ремонтами та мав мінливий дохід, без належного на то підтвердження, не може слугувати доказом по справі, та свідчити про можливість позивача не тільки утримувати сім`ю, але придбати зазначене ним майно. В свою чергу,- відповідач [PERSON] надала суду переконливі докази свого доходу, котрі офіційно підтверджені державними органами. [PERSON] та його представник хибно вважають, що майно набуте подружжям під час шлюбу, без підтвердження участі у придбанні цього майна одним із подружжя котрий не мав дохід є спільною сумісною власністю подружжя. Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, цей правовий висновок зробив 22 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув у справі № 711/2302/18 (провадження № 61- 13953.СВІ9). В свою чергу розглядаючи питання придбанні автомобіля "ВАЗ 2101" 1972 року випуску просить суд звернути увагу на наступне. Вказаний автомобіль було придбано у [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] підтвердила цей факт. Також свідок вказала, що відповідачку [PERSON] вона знала ще до знайомства з [PERSON] , оскільки син [PERSON] є хресним батьком дитини її доньки. Саме до нього вона звернулася з проханням допомогти в продажі автомобіля. Вказаний автомобіль був придбаний [PERSON] за її особисті кошти. Факт огляду вказаного автомобіля позивачем [PERSON] щодо його технічного стану ніхто не оспорює, оскільки він дійсно мав місце. Щодо вартості автомобіля, за яку він був придбаний то його вартість зазначена в розписках підписаних особисто [PERSON] , котра в судовому засіданні підтвердила факт їх підписання. В судовому засіданні, відповідач [PERSON] наполягала на тому , що вказаний автомобіль був придбаний нею за особисті кошти для поїздок пов`язаних з її роботою. Ніхто не заперечує той факт що в якості водія був [PERSON] , котрий мав опит керування вказаним автомобілем . Щодо утримання цього автомобіля, а також ремонту, то в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що всі витрати по ньому несла саме відповідачка, за кошти якої були придбані акумуляторна батарея, розхідні запчастини, гума та ін. 26.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено спадковий договір відповідно до якого [PERSON] передає після його смерті у власність [PERSON] належну йому квартиру [ADDRESS] , а остання зобов`язується виконувати розпорядження майнового та немайнового характеру. В судовому засіданні було встановлено що [PERSON] та [PERSON] були знайомі задовго до реєстрації її шлюбу х [PERSON] , та перебували в дружніх стосунках [PERSON] взяла шевство на цим похилим чоловіком, та допомагала йому. В подальшому [PERSON] запропонував їй укласти спадковий договір. Усі обов`язки по спадковому договору [PERSON] виконала в повному обсязі. В свою чергу, після смерті [PERSON] спірна квартира перейшла у власність [PERSON] тому є особистою приватною власністю одного з подружжя в даному випадку [PERSON] . На підставі викладеного вбачається що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є не обґрунтованими. Будь-яких належних та допустимих доказів, котрі б свідчили що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] суду зі сторони позивача не надано. В свою чергу відповідач [PERSON] надала суду переконливі докази того, що майно, котре перелічено в позові придбано за її особисті кошти, та є її особистою приватною власністю. В задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] «Про поділ спільного майна подружжя» просить відмовити в повному обсязі. Судові витрати по справі покласти на позивача. Документальне підтвердження судових витрат відповідача, про надання правничих ( юридичних) послуг буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду (ч. 8 ст 141 УПК України), котрі підлягають стягненню з позивача з постановленням відповідного рішенню суду. Свідок [PERSON] (свідок позивача) пояснив в судовому засіданні, що [PERSON] знає з 2011 року, а [PERSON] з 1987 року, вони його сусіди. Почали спілкуватися після того, як [PERSON] одружилася із [PERSON] , це з 2012 року, ходили в гості. Спочатку між ними були добрі стосунки. [PERSON] працював, навіть іноді брав його на роботу. Заробляв [PERSON] добре. [PERSON] працював у [PERSON] і той з ним подружився, навіть заповів квартиру по [ADDRESS] , про що зазначив під час святкування дня народження, бо [PERSON] допомагав йому. У [PERSON] було майно, коли вона уклала шлюбі з [PERSON] . Вже після одруження з`явився комп`ютер, [PERSON] робив лоджію, меблеву стінку, але точно не знає, [PERSON] чи то збирав, чи то купували, також вони купили холодильник "Атлант". Бачив пральну машинку. Знає, що [PERSON] десь працювала - клуб знайомств. Після розірвання шлюбу [PERSON] нічого із інструментів не забирав. Він давав йому теплі речі, бо [PERSON] не віддавала йому його речі і інструменти. Він також дарував йому інструменти, [PERSON] робив ремонти. Крім того, йому [PERSON] давав гроші і він купував блендер. [PERSON] заробляв добре, бо якщо вони кудись їхали, то купував їжу [PERSON] , де працювали - [PERSON] давав йому частку, і це не були маленькі гроші. [PERSON] він допомагав близька 2-х років знаходити де робити ремонти. Також він знає, що [PERSON] сплачував податки. Він не бачив початок відносин [PERSON] та [PERSON] , бо у [PERSON] було багато чоловіків. З [PERSON] його познайомила [PERSON] . Від [PERSON] тільки чув, що [PERSON] купив телевізор, то [PERSON] купив ще щось, тому і зробив висновок, що саме [PERSON] доглядав за дідусем. Також [PERSON] допомагав робити йому ремонт і після розлучення, оскільки у нього була операція, він інвалід 2 групи. [PERSON] після розлучення боявся заходити до під`їзду, він його зустрічав, бо [PERSON] імпульсивна, погрожувала. В поліції він казав, що такого не було, бо [PERSON] його налаштувала проти [PERSON] . Свідок [PERSON] (свідок позивача) пояснив в судовому засіданні, що знає [PERSON] та [PERSON] більше 5 років. Відносини нормальні. [PERSON] займався ремонтом, будівельними роботами. У них була дружна родина, не сварилися. Для нього новина про їх розтавання була шоком. Дома у них бував. Кому що належить він не знає. В квартирі є телевізор, гарний ремонт. Він звертався до [PERSON] для того, щоб він зробив у нього ремонт також, гроші йому не займав. Він займається ремонтом взуття, і [PERSON] привозив йому ремонтувати своє взуття та взуття дружини. Свідок [PERSON] (свідок позивача) пояснив, що знає [PERSON] біля 8 років. [PERSON] узнав пізніше, коли почав приходити в гості до них. [PERSON] працював на будівельних об`єктах. Гадає, що він був матеріально не залежний від своєї дружини, гроші у нього були. Він навіть займав у [PERSON] гроші - 300 доларів на добу. При цьому [PERSON] питав у дружини згоду, щоб надати в борг гроші. Свідок [PERSON] (свідок позивача) пояснила, що [PERSON] знає з 2016 року. Він робив у неї ремонт. Був великий обсяг роботи (підлога, стелі, проводка). Гроші вона йому платила частинами - 1000 грн., 2000 грн., 2000 грн. Ремонт робив два рази, вдома і в барі. Платила в загальній сумі десь біля 12000 грн. Свідок [PERSON] (свідок позивача) пояснила в судовому засіданні, що в 2013 році помер її чоловік, захворіла дитина, тому вона вирішила продати автомобіль ВАЗ. Її донька товаришує із сином [PERSON] і тому при розмові сказала, що продають автомобіль, а він сказав, що їх родина бажає купити. Потім вони приходили- був [PERSON] , дивилися і їм сподобалося. Домовилися за 10000 грн. Із [PERSON] вони зустрілися тільки в МРЕО. Вона зняла машину з обліку, за що сама і заплатила. Далі вже все оформлювала [PERSON] з [PERSON] . Договір купівлі - продажу вони не оформлювали. В МРЕО їздили [PERSON] та [PERSON] . В МРЕО інспектор подивився документи, вона оплатила гроші за зняття з обліку, [PERSON] та [PERSON] ще за щось платили. Заплатили їй гроші і вона пішла. До кінця процедури оформлення машини вона не залишалася. Щодо написання договору про отримання завдатку за купівлю автомобіля, який надала в суді [PERSON] , то може сказати, що цю розписку вона написала восени минулого року за проханням [PERSON] . Насправді ніякого завдатку у 2010 році вона не отримувала. Гроші в повному обсязі та одноразово вона отримала в МРЕО в 2013 році. Оцінку автомобіля вона не робила. Вона знає, що автомобілем користується [PERSON] . Свідок [PERSON] (свідок відповідача) пояснив, що знає [PERSON] та [PERSON] . Приїхав на виклик у 2018 році - сімейна сварка . звернулася жінка і повідомила, що її цивільний чоловік не хоче покидати житло. [PERSON] при них зібрав свої речі, була розмова про болгарку, потім попросив ключі від автомобіля щоб перевезти речі. Він поїхав, а [PERSON] написала заяву, що претензій немає. [PERSON] збирав речі - одяг, мабуть були інструменти, речі збирав в квартирі, кладовці, за вудочки він не знає точно не пам`ятає. Повторно, через пару годин, знову приїхали на цю адресу, бо був виклик [PERSON] , що йому не віддають речі. Але там [PERSON] вже не було, була тільки [PERSON] . Рішення суду про виселення не було. [PERSON] покинув квартиру добровільно. Свідок [PERSON] (свідок відповідача) пояснила, що [PERSON] знає років зо 20, вони дружать. [PERSON] знає з 2011 року. Дома у [PERSON] буває. Знає, що [PERSON] та [PERSON] познайомилися по переписці. [PERSON] грамотна та забезпечена. [PERSON] доросліше на 2 роки сина [PERSON] . У [PERSON] своє шлюбне агенство, вона тамада, організує та проводить корпоративи. А [PERSON] відновив свій паспорт, допомагала йому в цьому [PERSON] . Вона намагалася організувати йому ремонтну фірму, знаходила йому клієнтів. Останні 3-4 роки [PERSON] почав казати, що проблеми з грошима - то йому не доплатили гроші, то поламався інструмент. Коли він уходив, то забрав із собою всі свої речі. [PERSON] дзвонила і казала, що [PERSON] пішов і забрав речі при поліції. Вона ще дала йому машину свою, щоб він перевіз речі. Щодо [PERSON] , то з 2011 року [PERSON] за ним доглядала. При цьому вона почала доглядати за дідусем раніше, ніж познайомилася із [PERSON] . Хто саме прибирав у дідусі та матеріально забезпечував точно не знає. Свідок [PERSON] (свідок відповідача) пояснила в судовому засіданні, що [PERSON] знає більше 10 років. Вона проводила свята та заходи, шлюбне агенство. [PERSON] знає з часу його знайомства із [PERSON] У цьому шлюбі [PERSON] взяла на себе роль добувача, сплачувала комунальні платежі, покупала продукти, речі [PERSON] - це вона бачила особисто. [PERSON] займався будівництвом, ремонтом. Вій їй робив ремонт в 2х будинках - в її будинку та будинку її батька. Після ремонту в будинку її батька були викрадені речі, матеріали по пошиву хутрових виробів. Вона не писала заяву з цього приводу на [PERSON] бо він був у шлюбі із [PERSON] . Знає про те, що [PERSON] зверталася до поліції із заявою про викрадення у неї грошей. Роботу вона йому оплачувала, але якість роботи була не дуже. Спочатку вона заплатила йому біля 3000 грн. Ці гроші у нього пішли на особисті потреби, це казала [PERSON] . Також вони купили автомобіль за гроші [PERSON] . [PERSON] прийшов до [PERSON] без нічого. Коли [PERSON] уходив, то він забирав всі речі, що саме вона не знає. Забрав і інструменти, це відбувалося в присутності працівників поліції. Щодо квартири [PERSON] . Дідуся доглядала [PERSON] . Вона опікувалася ним, турбувалася, та доглядала за ним ще до появи [PERSON] . Дідусь інколи бував вдома у [PERSON] , ночував. Десь років 5 назад [PERSON] оплачувала йому операцію в клініці зору. Це вона особисто знає, оскільки бачила, що вона щось замовляла, возила на процедури. Свідок [PERSON] (відповідача) пояснила ,що [PERSON] знає з 2008 року, гарно дружили. [PERSON] знає з 2012 року після того, як [PERSON] зареєструвала з ним шлюб. [PERSON] має шлюбне агенство, психолог, тамада, віддана людина. [PERSON] звільнився із в`язниці, голий, босий. [PERSON] оплатила йому протезування зубів, купила інструменти для того, щоб він займався ремонтом. Він постійно просив у [PERSON] гроші. У квартирну все покупала [PERSON] , пізніше купила автомобіль для роботи, [PERSON] був водієм. Потім він перестав її возити, став пропадати. [PERSON] з`явився в началі 2011 року, [PERSON] купувала йому продукти,оплатила операцію, доглядала за ним. Тому [PERSON] переписав на неї свою квартиру. За час проживання [PERSON] у квартирі [PERSON] нічого не змінилося. Вона бувала вдома у [PERSON] , але [PERSON] бачила тільки один раз. Жили вони біля 4х років, однак останні 3,5 роки його вдома майже постійно не було. [PERSON] підозрювала його у зраді. Документи на квартиру [PERSON] вона не бачила. Бачила [PERSON] у квартирі [PERSON] в кінці 2013 року. Свідок [PERSON] (відповідача) пояснив, що знає [PERSON] з дитинства, вони дружили. Знає її як чутку, віддану людину, у неї шлюбне агенство. Він також користувався послугами її агенства. Знає, що вона доглядала за [PERSON] . [PERSON] мешкав у його під`їзді. В 2013 році познайомився із [PERSON] Он позицінував себе як порядна людина . Можна сказати, що між ними були гарні стосунки, він також займався будівництвом. Одного разу він звернувся до [PERSON] , щоб той допоміг встановити на автомобіль газове обладнання у знайомого, при цьому замовив гарної якості редуктор і попросив поставити при ньому. Але як з`ясувалося, знайомий [PERSON] поставив на автомобіль звичайний та дешевий і без нього. Тобто, як він зрозумів йому на автомобіль поставили вже вживаний редуктор. При цьому він сказав [PERSON] , що оставляє автомобіль без сигналізації, і наступного дня у нього із авто викрали акумулятор. Просто вважає, що це є певним збігом. Він неодноразово пропонував [PERSON] працювати разом, але він відмовився. В квартирі у [PERSON] все було так, як і до поселення там [PERSON] . Щодо [PERSON] , то [PERSON] жалілася йому, що [PERSON] не допомагає їй доглядати за дідусем, постійно вдома відсутній, гроші додому не приносить. [PERSON] попросив його допомогти йому в особистій справі. Вони поїхали на вулицю Дорошенко , [PERSON] сказав, що їдуть до його знайомої. Але по спілкуванню [PERSON] з цією жінкою він зрозумів, що він там часто буває. Крім того, [PERSON] просив його допомогти пройти медичний огляд тій жінці, до якої вони їздила на [ADDRESS] . Додатково пояснив, що автомайстер, що робив йому газове обладнання на автомобілі, це друг [PERSON] , гроші він платив саме майстру. Побутова техніка- хлібопіч була у [PERSON] ще до [PERSON]. Свідок [PERSON] (свідок відповідача) пояснила, що знає [PERSON] з 2004 року, вона була тамадою в клубі. [PERSON] допомогла їй з роботою. [PERSON] знає з 2012 року. В квартирі у [PERSON] вона була нечасто, десь один раз на місяць. Після того, як [PERSON] став жити із [PERSON] , то в квартирі нічого не змінилося. З`явилися залозі. [PERSON] допомагав їй переїхати на автомобілі та робив меблі в квартирі. Це було у 2016 році. Знає, що [PERSON] займався ремонтом. При ній [PERSON] давала йому гроші на продукти. Щодо утримання [PERSON] . Восени 2011 року вона дізналася, що [PERSON] стала доглядати за дідусем. Купувала йому ліки, продукти, догляд. З кінця 2013 року дідусь мешкав у [PERSON] дома. На питання захисника позивача відповіла, що [PERSON] зробив добре їй тумбочки та відремонтував стіл. Вона платила йому гроші. Залишалися зайві деталі, або ж не вистачало, вона докупала. Приходилося доплачувати за ремонт, бо [PERSON] сказав, що були витрати на бензин. [PERSON] підвищувала авторитет свого чоловіка. Свідок [PERSON] (свідок відповідача) дала пояснення, що знає [PERSON] з 2010 року, оскільки зверталася до шлюбного агенства. Казала, що вона маляр-штукатур. [PERSON] попросила зробити відкоси в квартирі у [PERSON] . Вона із [PERSON] мешкають в одному районі, і вона часто бачила, як [PERSON] приходила до дідуся. Потім дізналася, що появився у [PERSON] чоловік [PERSON] . Вона просила її влаштувати [PERSON] на роботу. Вона рекомендувала. Але прораб, куди його взяли на роботу сказав, що [PERSON] не вміє працювати. Свідок [PERSON] (свідок відповідача) в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає близька 18 років, а [PERSON] - з 2011 року. У неї був меблевий бізнес та ресторанний бізнес. [PERSON] звернулася до неї з приводу підшукати роботу [PERSON] (його минуле вона не сказала). Вона надала йому роботу - виготовлення відкосів над віном, зацементувати біля сходинок, встановити водонагрівач. У них із [PERSON] з приводу ремонту були скандали, оскільки виконана ним робота не відповідала належній якості. Роботу оплатила. [PERSON] казала, що [PERSON] ніхто не бере на роботу, оскільки він відбував строк у в`язниці. Він сам про це розповідав. Казав, що він із Нікополя . Перше враження від нього було те, що він немає нічого, ні інструментів, на автомобіля. Він казав, що себе асоціює як будівельник. Казав, що його обманули на об`єкті на соцмісті та забрали увесь інструмент, який купувала [PERSON] . Вона сама вхожа до будинку [PERSON] . У [PERSON] в квартирі було все, нічого вони під час проживання із [PERSON] не купували. Автомобіль купила [PERSON] за 1500 доларів США і давала гроші на переобладнання автомобіля на газ та електроніку. Водив автомобіль [PERSON] для потреб [PERSON] . Їй подзвонила [PERSON] та сказала, що її обікрали. За ланцюжок, [PERSON] казав, що це він купив [PERSON] його, але насправді ланцюжок купила сама [PERSON] , дала [PERSON] щоб він їй подарував при гостях. Це вона зробила для того, щоб підняти авторитет [PERSON] при її знайомих та його показати його турботу про неї. [PERSON] знає з 2013 року. [PERSON] сказала, що дідусю 80 років. Наскільки вона знає, що [PERSON] ознайомилася із ним по роботі, бо дідусь хотів знайти жінку щоб за ним хтось доглядав. [PERSON] запропонувала свої послуги доглядати за дідусем. Так і почала доглядати. Дідусь був і на дні народження [PERSON] . Потім дідусь жив у [PERSON] з 2011 року. 01.01.2014 року [PERSON] подзвонила і сказала, що дідусь помер і потрібен ритуальний обід. [PERSON] також допомагав дідуся відвезти. Був оформлений спадковий договір на [PERSON] , допомога на [PERSON] оплачувала ритуальний обід. Причиною розлучення [PERSON] та [PERSON] було те, що [PERSON] часто не бував дома, [PERSON] підозрювала його у зраді, постійно у нього ламалася машина, [PERSON] давала гроші на ремонт. Виїжджав [PERSON] в присутності працівників поліції. При цьому взяв автомобіль і не повернув до цього часу. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 17 серпня 2012 року зареєстрували шлюб у Дніпровському відділу державної РАЦС Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровський області, про що було зроблено актовий запис №387.(т.1 а.с.11) Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано.(т.1 а.с.12) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на підставі спадкового договору належить квартира житловою площею 28,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ..(т.1 а.с..13) Згідно звіту про оцінку транспортного засобу №512-018 складеного 03.10.2018 року ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2101, д.р.н. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] на дату оцінки складає 10146,20 грн.(т.1 а.с.16-18) Власником автомобіля ВАЗ 2101, д.р.н. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] є [PERSON] .(т.1 а.с.20) Згідно довідки про отримання допомоги №1926 від 15.08.2018 року видана [PERSON] в тому, що він перебуває на обліку в УСЗН адміністрації Дніпровського району КМР та йому з 13.05.2013 року по 02.01.2014 року призначено компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги за престарілою особою на [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.21) Згідно акту про непроживання від 25.04.2019 року [PERSON] , [INFO] , дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] , про що підтверджують сусіди. Зі слів заявника не зареєстрований та не проживає за вказаною адресою з 05.08.2013 року і по теперішній час.(т.1 а.с.56) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] - [INFO] помер [PERSON] .(т.1 а.с.61) Згідно акту про проживання від 23.05.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживав фактично без реєстрації [PERSON] , [INFO] , за яким вона здійснювала догляд та вела з ним спільне господарство, про що підтверджують сусіди. Зі слів заявника, за вказаною адресою [PERSON] проживав з почастку 2011 року по 31 грудня 2013 року.(т.1 а.с.62) Згідно довідки №365 віж 03.05.2013 року [PERSON] за станом здоров`я може здійснювати догляд за [PERSON] безстроково.(т.1 а.с.64) Крім того, письмові докази допомоги [PERSON] підтверджуються: - вихідними данними на позивача [PERSON] (копію трудової книжки [PERSON] , копію довідки з ЄДР юр. та фіз осіб-підприємців паспорту на [PERSON] копію відповіді № 04/654 від 19.03.2021р, копію відповіді ОСК ГНП в Дн-ск обл про судимість [PERSON] копію витягу з реєстру боржників, копія постанови Дніпровського районного суду м Дніпродзержинська); - копією спадкового договору від 26.03.2013р.; - копією витягу зі спадкового реєстру; - копією витягу з реєстру речових прав; - витрати відповідача [PERSON] на облатування побуту [PERSON] ; - витрати відповідача [PERSON] на поминальний обід; - дохід- соціальні виплати відповідача [PERSON] ; - докази отримання доходу відповідачем [PERSON] ; - докази придбання автомобіля відповідачем [PERSON] ; - докази придбання майна відповідачем [PERSON] ; - докази отримання пенсії відповідачем [PERSON] (т.2 а.с.49-157) Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо позовних вимог [PERSON] щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину житлової квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку поділу спільного майна подружжя, то в цій частині суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 17 серпня 2012 року зареєстрували шлюб у Дніпровському відділу державної РАЦС Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровський області, про що було зроблено актовий запис №387.(т.1 а.с.11) Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (т.1 а.с.12) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на підставі спадкового договору належить квартира житловою площею 28,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ..(т.1 а.с..13) Відповідно до п.1.3 Спадкового договору від 26.03.2013 року, зазначено, що чоловік набувача [PERSON] (податковий номер [NUMBER] )дав згоду на укладення та підписання цього спадкового договору дружиною [PERSON] , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Окатою Л.Г. 26.03.2013 року, реєстровий номер 265. (а.с.103 Т.2) Окрім того, на запит суду надана копія Спадкового договору та копії дрокументів, на підставі яких він посвідчувався. Так, згідно копії заяви від 26.03.2013 року вбачається, що [PERSON] дав згоду на укладення Спадкового договору його дружиною [PERSON] , предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, заявляє, що такий правочин відповідачає інтересам їхньої сім`ї, та погоджується з тим, щоб умови Спадкового договору визначалися його дружиною самостійно. (а.с.139 Т.2) Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». Однак, згідно з цивільним Кодексом України сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувана. Набувач за цим договором, за життя відчужувана, має лише можливість придбання права на майно в майбутньому за умови виконання вимог зазначених у договорі. Виходячи с зазначеного спадковий договір не є договором про спадкування, а норми, що регулюють цей договір, утворюють інститут зобов`язального, а не спадкового права. Оскільки спадковий договір не є видом спадкування, тому на нього не поширюються й певні обмеження, встановлення щодо спадкування за заповітом. Згідно абз.1 п.28 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що перехід майна від відчужувана до набувала на підставі спадкового договору є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов`язкову частку. Також, якщо майно належить особам на праві спільної часткової власності, то правила реалізації переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності не застосовуються, зокрема, у разі посвідчення договорів довічного утримання (догляду), спадкового договору, дарування ренти якщо майно передається безоплатно п.п.5.5 п5 глава 1, п. п. 8.3 8 глави 2 розділу 2 наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року 3 296-5 « Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, одним із найважливіших критеріїв розмежування спадкового договору та інших договорів про передання майна у власність іншій особі є визначення моменту виникнення права власності у набувача за договором. Спадковий договір надає можливість відчужувачеві - фізичній особі - передати право власності на майно іншій особі - набувачеві - в разі смерті. При цьому відчужував зберігає за собою до смерті право власності на це майно. Водночас укладення таких цивільно-правових договорів, як договір довічного утримання, догляду (договір дарування, договір ренти призводить до втрати права власності на майно за життя відчужувана, дарувальника, одержувача ренти. Укладення спадкового договору за певної життєвої ситуації та мотивації власника майна має притаманні йому переваги й порівняно із заповітом, зокрема: на відносини сторін за спадковим договором не поширюються відповідні правила про спадкування. Набуття права власності на спірну квартиру [ADDRESS] згідно спадкового договору від 26.03. 2013 року, не є набуттям власності в порядку спадкування, та не може належать виключно відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності а є спільною власністю подружжя, як майно набуте в період шлюбу. Встановивши, що квартира набута сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, презумпція спільного майна подружжя сторонами не спростована, суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] . Суд не приймає як доказ посилання відповідача [PERSON] та її представника - адвоката Борсук В.М. з приводу того, що позивач [PERSON] немає жодного відношення до здійснення догляду за [PERSON] , оскільки суду надана довідка, про отримання допомоги №1926 від 15.08.2018 року видана [PERSON] в тому, що він перебуває на обліку в УСЗН адміністрації Дніпровського району КМР та йому з 13.05.2013 року по 02.01.2014 року призначено компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги за престарілою особою на [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.21). Відповідачка в якості доказів того, що саме нею здійснювався догляд за [PERSON] надала свої особисті записи за 2013 рік визначений період часу, які суд не приймає в якості доказу, оскільки записи зроблені відповідачем, оригінал записів суду не надано, крім того, згідно записів часто вказано про здійснення поїздок, дій з позначанеямм -"ми", "ми, [PERSON]", " [PERSON] їздив, зробив", тобто дії виконувалися не однією особою. Справжність подій, окрім викладених відповідачем у вигляді особистих записів, ні яким іншим чином встановити не можливо. Щодо надання доказів встановлення нею у квартирі [PERSON] пластикових вікон у 2011 році, то це не є доказом того, що квартира є її особистою властністю і вона здійснювала ремонт саме в своїй квартирі. На той момент квартира знаходилася у приватній власності [PERSON] . На той час не було Спадкового договору із [PERSON] , надання йому допомоги на той час було власним волевиявленням [PERSON] . Надані докази відповідачем щодо отриманих нею доходів не оспорюється учасниками. Надані відповідчкою [PERSON] написані рукописним текстом отримані суми доходів, суд вважає, не є доказом, бо в них містяться лише зазначені записи [PERSON] (а.с. 87-167 Т.1) В той же час посилання відповідача на те, що [PERSON] не отримував доходу не відповідає встановленим обставинам під час судового розгляду. Так, в судовому засіданні відповідачка [PERSON] сама вказувала на те, що вона зверталася до своїх знайомих, щоб вони надали роботу позивачу [PERSON] , при цьому оплачували його роботу. Це також в судовому засіданні підтвердив свідок з боку позивача [PERSON] , та також свідки з боку відповідача- [PERSON] , [PERSON] , у яких він здійснював ремонтні роботи і отримував за роботу гроші. Крім того, відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. Надання відповідачем чеків про встановлення пластикових вікон у спірній квартирі що належала [PERSON] та витрати за оплату помінального обіду [PERSON] не скасовують умови укладення та наслідків укладення Спадкового договору від 26.03.2013 року. Щодо позовних виомг [PERSON] про визнання за ним права власності на автомобіль ВАЗ 2101, та стягнути з нього половину вартості автомобіля на користь відповідача, а саме 5073,10 грн., то в цій частині суд задовольняє вимоги частково, а саме ввважає за необхідне визнати автомобіль марки ВАЗ 2101, номер кузова [NUMBER] , р.н. [NUMBER] спільним рухомим майном подружжя та визначити ідеальні частки подружжя в спільному рухомому майні, а саме: 1/2 частку за [PERSON] , [INFO] , та 1/2 частку за [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що спірний автомобіль сторони придбали, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі 07.06.2013 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки ВАЗ 2101 р.н. [NUMBER] зареєстрованаий 07.06.2013 року, власником зазначена [PERSON] . В особливих відмітках зазначено про те, що має право користуватися [PERSON] (а.с.20) Відповідач намагалася ввести суд в оману щодо часу придбання спірного автомобіля, надавши "Розписку написану [PERSON] 24.01.2010 року про те, що вона отримала від [PERSON] грошей завдатку за купівлю автомобіля в сумі 300 доларів США ", однак ці обставини були спростовані в судовому засіданні показами свідка [PERSON] , яка категорично заперечила справжінь зазначених у розпизці обставин щодо отримання нею в 2010 році завдатку за продаж автомобіля в сумі 300 доларів США, та вказала, що цю розписку вона писала під диктовку [PERSON] восени минулого року- 2020. Зробила це не знаючи наслідків і навіть не моглаподумати, що цю розписку [PERSON] надасть суду. Окрім того свідок вказала обставини придбання автомобіля - був присутній [PERSON] . Хто з них передавав грошій їй, вона не пам`ятає. Cуд приходить до висновку про те, що спірне майно -автомобіль набутий у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а, отже, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на його придбання були використані спільні кошти. Щодо вимог позивача [PERSON] в частині стягнення з нього половину вартості автомобіля на користь відповідача, а саме 5073,10 грн.,то в цій частині суд відмовляє в задоволенні позовних вимог по наступним пдставам. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь 1/2 частини вартості побутової техніки (холодильника "Атлант" вартістю 11099 грн., комп`ютера вартістю 21249 грн., лед-телевізора вартістю 10499 грн., БФП кенон вартістю 7499 грн., пральної машини вартістю 12499 грн.), то суд в цій частині відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки позивачем не надано взагалі доказів того, що вказане майно існує, час його придбання, його реальна вартість на час придбання, та докази придбання побутової техніки саме під час шлюбу, оскільки позивач [PERSON] надав лише довідку про вартість побутової техніки станом на 2018 рік, тоді як у шлюбі сторони перебували з 2012 року по 2018 рік. В той же час відповідачем надані докази того, що перелічена позивачем побутова техніка придбана нею особисто до укладення шлюбу.(а.с. 66-75). Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно із частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснються у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (частина третя статті 370 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згоди відповідача на поділ майна- автомобіля ВАЗ 2101 [NUMBER] та отримання грошової компенсації за половину рухомого майна не виявлено, позивачем не внесено вартість половини майна на депозитний рахунок суду, тому суд відмовляє в задоволенні позjвних вимог в частині стягнення з позивача половину вартістs автомобіля на користь відповідача , а саме 5073,10 грн. Взагалі суд вважає некоректним та таким, що не є доказом посилання відповідача [PERSON] на особу позивача, його минуле, його життя та відношення до неї як дружини, бо як вбачається із пояснень позивача та самої відповідачки, вона не заперечувала проти знайомства із позивачем. Навітть, після їх зустрічі особито, вона не відмовила йому у продовженні їх спілкування, навіть дізнавшись про його минуле, що він відбував покарання, має судимість. Більш того, погодилася прийняти його і навість офіційно оформила з ним відношення та уклала з ним шлюб. При цьому вона проживала з ним у своїй квартирі, знайомила його зі своїми друзями та знайомиими, піклувалася про знаходження йому занняття. Тобто це було добровільне волевиявлення обох сторін укалсти шлюб та перебувати в зареєстрованому шлюбі з 2012 року по 2018 рік. Посилання на вчинення відносно відповідача кримінальних правопоршуень, не підтверджено доказами, відомостей про притягнення позивача до кримінальної відповідальності та протиправні дії відносно [PERSON] та її власності, суду не надано. Пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд сприймає як характеристику особи позивача та відповідача, оскільки свідки є знайомим або друзями сторін, характеризували їх як людей, їх життя, знову ж з боку позивача або відповідачки, та в підтвердження певних обставин по справі пояснень ними не надавалися. Свідок [PERSON] , який є працівником поліції, вказав на обставини залишення позивачем квартири [PERSON] , коли вони виїжджали на виклик [PERSON] , що [PERSON] забрав свої речі, залишив квартиру, а [PERSON] написала заяву, що претензій немає. Щодо понесених судових витрат сторонами та їх компенсація, то сторонами заявлено клопотання про надання документального підтвердження судових витрат та про надання витрат на правничі ( юридичні) послуги буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду (ч. 8 ст 141 УПК України), котрі підлягають стягненню з постановленням відповідного рішення суду.

Outcome: partial