Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розподіл спільного майна подружжя , в якому зазначила, що в період з 28.01.1989 року по 19.07.2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час сумісного проживання, 24.03.1998 року сторонами за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS], що в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області. Крім того за спільні кошти 10.06.2008 року був придбаний легковий автомобіль "HYUNDAI", державний номерний знак [NUMBER]. Сторони не можуть досягти згоди у розподілі вказаного вище майна, яке набуте в шлюбі, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали повністю та обґрунтували їх обставинами, викладеними в позовній заяві . Зазначили, що вартість спірної квартири вони оцінюють в розмірі 380000 гривень. Вартість автомобіля оцінюють в сумі 150000 гривень. В порядку розподілу спільного майна просили визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири. Транспортний засіб просили залишити у власності відповідача та стягнути з нього на користь [PERSON] 1/2 частину його вартості, що становить 75000 гривень . Позивач заперечувала проти доводів відповідача з приводу того, що на момент розгляду спору існують будь-які боргові зобов'язання, які виникли в інтересах їх з відповідачем сім'ї . Відповідач в судовому засіданні заявлених вимог не визнав повністю. Не заперечував того факту, що зазначена вище квартира та автомобіль є їх з позивачем спільною сумісною власністю . Однак не погодився з вартістю вказаного майна та варіантом його розподілу, які зазначені у позові. Заявив, що погодиться із вартістю майна, яка визначена позивачем, лише за тієї умови, коли [PERSON] погодиться на визнання за нею права власності на все спірне майно та сплатить [PERSON] 1/2 частину його вартості . Заявив, що на момент розгляду спору має боргові зобов'язання перед своєю матір'ю, які виникли в інтересах їх з позивачем сім'ї до розірвання шлюбу . Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії І-АЖ № 455094 від 28.01.1989 року, виданого Палацом одруження міста Улан-Уде та свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ОЛ № 063704 від 19.07.2016 року, виданого Добровеличківським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області, встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.01.1989 року по 19.07.2016 року ( а.с 7,17 ). З договору купівлі продажу від 24.03.1998 року, укладеного між [PERSON] ( продавець ) та [PERSON] ( покупець ), зареєстрованого в реєстрі за № 394, встановлено, що продавець передав за плату у власність покупцю, а покупець прийняв у власність належну продавцеві квартиру за № 23, що знаходиться в місті Помічна Добровеличківського району Кіровоградської області по вулиці Перемоги, 122 ( а.с. 8 ). Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СРГ 425172, виданого Бобринецьким РЕВ ДАІ при УМВС України в Кіровоградській області, встановлено, що [PERSON] 10.06.2008 року набув у власність автомобіль " HYUNDAI Accent 1.5 D ", 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], vin код NLHCM41VP8Z110157 ( а.с.15,16 ). Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку ( доходу ) . Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором . Зважаючи на ті обставини, що спірне майно було набуте сторонами за час шлюбу тому воно, на переконання суду, є спільною сумісною власністю даного подружжя, а позивач має право на 1/2 його частку . При визначенні часток кожного з подружжя у спільному майні, суд не приймає до уваги доводи відповідача про наявність у нього на момент розгляду спору боргових зобов'язань перед своєю матір'ю, які виникли під час перебування в шлюбі з позивачем , оскільки, як встановлено з пояснень відповідача, [PERSON] не приймала участі у вчиненні вказаного правочину. З пояснень позивача, встановлено, що їй нічого не відомо про існування вказаної угоди . Зазначені обставини викликають сумнів у тому, що наявні у відповідача боргові зобов'язання виникли в інтересах сім'ї. До того ж кредитором відповідача є його матір тобто близький родич, яка зацікавлена у результатах розгляду даної справи . Відповідно до ч.1,5 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі . Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду . На момент розгляду спору по суті між сторонами не узгоджено способу розподілу майна в натурі та не погоджено його вартість . Крім того жодною із сторін не було внесено на депозитний рахунок суду грошової компенсації за належну кожному із них частку в спільному майні . Сторони не заявляли клопотань про проведення по справі судових будівельно-технічної експертизи та товарознавчої експертизи, що унеможливило з'ясувати питання щодо варіантів розподілу спірної квартири в натурі, а також визначити дійсну ринкову вартість автомобіля для його подальшого розподілу між подружжям . Відповідно до п. 25 ППВСУ від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зважаючи на ті обставини, що спірне майно не може бути реально поділене між сторонами відповідно до їх часток, суд вважає можливим в порядку розподілу спільного майна визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності сторін . Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд керується ч.1 ст. 88 ЦПК України та приймає до уваги, як доказ понесення таких витрат квитанцію № 0.0.659153702.1 від 25.11.2016 року про сплату позивачем судового збору в сумі 2650 гривень. Вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 1500 гривень суд вважає необґрунтованими, оскільки стороною позивача не надано розрахунку таких витрат . Крім того в долученій до справи квитанції до прибуткового касового ордера від 24.11.2016 року відсутні відомості про те, що сплачена позивачем сума стосується витрат саме по вказаній справі . На підставі викладеного ст.ст.60,70,71 СК України, п. 25 ППВСУ від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя »,

Outcome: approved