Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до Бахмацького районного суду Чернігівської області з позовом до Тиницької сільської ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що успадкувавши після смерті своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] вищевказане домоволодіння, яке відноситься до типу «колгоспних дворів», позивачі не мають можливості належним чином зареєструвати свої спадкові права на спірну нерухомість, оскільки відсутні відповідні правовстановлюючі документи. Відповідно до ухвали Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27.03.2020 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 30.04.2020. 30.04.2020 підготовче провадження у справі було закрито і справа призначена до судового розгляду по суті на 20.05.2020. Учасники провадження у судове засідання не з`явилися; позивачі у позові просять справу розглянути без їх участі та задовольнити їх вимоги у повному обсязі; представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, відзиву на нього у встановлені судом строки не подав. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд приходить до наступних висновків. Так, у судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване в [ADDRESS] та має статус "колгоспного двору", станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали батьки позивачів: [PERSON] , який був головою двору та його дружина - [PERSON] (а.с.15,19,20). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.6 Постанови від 22.05.1995 №15 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", до правовідносин, що виникли до 15.04.1991, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, що було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, які регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно з Законом УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" від 02.06.1968 кожна сільська рада вела погосподарські книги. У заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім`я по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримування, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачено, самовільно збудованими вони також не являються, оскільки будувалися і реєструвались згідно з діючим на той час законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, які регулювали власність колгоспного двору, домоволодіння в [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належало батькам позивачів [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному, оскільки частки членів колгоспного двору є рівними (а.с.15). Проте, у власників відсутні правовстановлюючі документи на належні їм частини даного домоволодіння, оскільки на момент його зведення реєстрація будинку у сільській місцевості не вимагалася. Відповідно до ст. 524, 525 ЦК УРСР, який діяв на момент смерті [PERSON] , спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав нотконторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 12.05.2020 №350/01-16 спадкова справа після померлого [PERSON] не відкривалася, оскільки ніхто із спадкоємців із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у її прийняття до нотаріуса не звертався (а.с.46, 49). Згідно з повідомленням Тиницької сільської ради від 18.05.2020 №03-19/143 на момент смерті [PERSON] , який був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом з останнім була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] (а.с.45). Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] успадкувала належну останньому 1/2 частину спірного домоволодіння, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним і фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. [INFO] померла матір позивачів [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована та проживала одна в [ADDRESS] (а.с.7,16). Відповідно до довідки, виданої 24.03.2020 КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 право власності на об`єкт нерухомості - житловий будинок, розташований в [ADDRESS] не зареєстроване (а.с.12). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість. Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 12.05.2020 №350/01-16 спадкова справа після померлої [PERSON] була відкрита 25.03.2015 за заявами про прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] , яким були видані свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.8, 46, 47-49). Таким чином, після смерті своїх батьків - [PERSON] , [PERSON] позивачі, окрім іншого, вцілому успадкували будинковолодіння, розташоване в [ADDRESS] . Разом з тим, згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 13.03.2020 №234/02-14, відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] наразі унеможливлює видачу позивачам свідоцтв про право на спадщину у виді вищевказаної нерухомості (а.с.18). Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивачів та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved