Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 25.02.2020 року звернувся позивач з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача на свою користь завдану майнову шкоду в розмірі 9747,24 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» і [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (за програмою старування «КАСКО Все включено») №316002-2103-0000475 від 04.04.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Audi A8», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 14.12.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та мопеда «Yamaha» під управлінням водія [PERSON] , внаслідок чого застрахований транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Відповідно до Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2019 року особою винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, є водій [PERSON] 22.01.2019 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 9747,24 грн. Ухвалою суду від 27.02.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві для усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 17.03.2020 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 13.04.2020 року. 13.04.2020 року слухання справи перенесено на 16.06.2020 року у зв`язку із запровадженням на території України карантину. 16.06.2020 року у зв`язку з неявкою сторін судове засідання перенесено на 16.07.2020 року. Учасники справи у судове засідання призначене на 16.07.2020 року не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача щодо розгляду справи за його відсутністю. Заперечень щодо розгляду справи заочно не надано. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (страховик) і ТОВ «Новік Порт Сервіс» (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (за програмою старування «КАСКО Все включено») №316002-2103-0000475 від 04.04.2018 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Audi A8», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 14.12.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та мопеда «Yamaha» під управлінням водія [PERSON] , внаслідок чого застрахований транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Відповідно до Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 14.01.2019 року особою винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, є водій [PERSON] 22.01.2019 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 9747,24 грн. згідно рахунку щодо страхового випадку №СК30000336/СКС00000317 від 21.12.2018 року щодо вартості відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням №581 від 22.01.2019 року на суму 9747,24 грн. Дані щодо страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] суду не надані. Норми частини 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст.ст. 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та\\або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755\\18006\\15-ц (провадження №14-17цс18) зроблено правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд вважає, що при вирішенні спірних прав та обов`язків слід застосувати саме наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, оскільки дія цієї постанови спрямована на приведення судової практики у подібних правовідносинах до її однаковості та єдності цілому. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. зазначено, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Згідно ст. 993 ЦК України, яка кореспондується з ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач надав докази виплати страхового відшкодування потерпілій особі, а відповідач в свою чергу не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а отже позивач отримав право звернутися з відповідними вимогами особисто до особи, яка є винною в скоєній ДТП, а тому приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 2102 грн, яка сплачена згідно платіжного доручення №871 від 19.02.2020 року.

Outcome: approved