Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що між відповідачем, як орендодавцем, та нею, як орендарем, 27.01.2010 року було укладено договір оренди землі, на підставі якого їй передано в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 9,2276 га, яка розташована на території Воютинської сільської ради Луцького району Волинської області в межах населеного пункту, кадастровий номер 0722881500:04:000:0904; строк дії договору 10 років. Крім того, п. 8 Договору визначено, що після закінчення його строку дії, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У зв`язку із цим, 21.11.2019 року вона повідомила Відповідача про свій-намір продовжити дію Договору на наступний термін, а саме на 15 років (до 27.01.2035 року) та надала три примірники підписаних додаткових угод із відповідними положеннями про пролонгацію строку дії договору. 18.12.2019 року нею було отримано лист № 516/1.9.1. від 18.12.2019 року, яким відповідач повідомив, що згідно із рішенням сесії сільської ради від 17.12.2019 року за № 37/5 їй було відмовлено у продовженні на наступний термін дії Договору оренди на вищезазначену земельну ділянку. Як вказано у даному листі та рішенні сільської ради, підставою для відмови у продовжені строку дії договору на наступний термін стала виробнича необхідність безоплатної передачі земельних ділянок із земель комунальної власності у власність жителям сільської ради, учасникам АТО з метою дотримання їх конституційного права на землю. Вважає такі дії Воютинської сільської ради неправомірними, а тому просить суд визнати незаконним та скасувати Рішення Воютинської сільської ради Луцького району Волинської області «Про продовження дії Договору оренди земельної ділянки гр. [PERSON] » № 37/5 від 17.12.2019 року, а також визнати укладеною Додаткову угоду № 01 від 21.11.2019 року до Договору оренди землі від 27.01.2010 року, зареєстрований в Луцькому районному відділі Волинської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель 27.01.2010 року вчинено запис № 041007600002, та викласти її у запропонованій редакції. До початку судового засіданні від представника позивача надійшла заява з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги він підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Воютинської сільської ради Луцького району Волинської області в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходили. Враховуючи обсяг доказів, який міститься в матеріалах справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.01.2010 року між Орендодавцем - Воютинською сільською радою Луцького району Волинської області та Орендарем - [PERSON] було укладено договір оренди землі відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 9,2276 га, яка розташована на території Воютинської сільської ради Луцького району Волинської області за межами населеного пункту. В пункті 41 вищевказаного договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір підписаний сторонами та зареєстрований в Луцькому районному відділі Волинської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель внесено запис - 27.01.2010 року за № 041007600002. Пунктом 8 Договору визначено, що після закінчення його строку дії, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію Суд зауважує, що за змістом статей 18 та 20 Закону про оренду землі, які підлягають застосуванню до договору оренди земельної ділянки згідно з вимогами статті 792 ЦК України, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації. Набранням договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір як підстава виникнення правовідносин, виражена (оформлена) у письмовій формі, в якій зафіксовані умови договору, породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду 532/384/16-ц від 15.08.2018. Тобто, враховуючи дату реєстрації договору - 27.01.2010 року та погоджені сторонами строки, договір оренди діяв від 27.01.2010 року до 27.01.2020 року. У зв`язку із цим, позивач 21.11.2019 року (більш як за 30 днів до сплину строку дії договору) повідомила Відповідача про свій-намір продовжити дію Договору на наступний термін, а саме на 15 років (до 27.01.2035 року) та надала три примірники підписаних додаткових угод із відповідними положеннями про пролонгацію строку дії договору. 18.12.2019 року Позивачем було отримано лист № 516/1.9.1. від 18.12.2019 року, згідно із яким Відповідач повідомив, що згідно із рішенням сесії сільської ради від 17.12.2019 року за № 37/5 Позивачу було відмовлено у продовженні на наступний термін дії Договору оренди на вищезазначену земельну ділянку та надано витяг із вищезазначеного рішення сесії. Як вказано у вищезазначеному листі та рішенні сільської ради, підставою для відмови у продовжені строку дії договору на наступний термін стала виробнича необхідність безоплатної передачі земельних ділянок із земель комунальної власності у власність жителям сільської ради, учасникам АТО з метою дотримання їх конституційного права на землю. Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є ЗУ "Про оренду землі", яким встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 1 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, ЗУ «Про оренду землі». ЗУ "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Пунктом 8 договору оренди землі від 27.01.2010 року визначено, що після закінчення його строку дії, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Це положення договору узгоджується із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України та ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». Так, у ч. 1 ст. 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Зокрема, згідно ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції діючій на момент винесення оспорюваного рішення - 17.12.2019 року) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При укладені договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, в разі відсутності заперечень, укладає договір оренди. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач 21.11.2019 року, тобто більш як за 30 днів до закінчення строку дії договору, направив відповідачу - Воютинській сільській раді лист із повідомленням про намір укладення (продовження) договору на новий строк, до листа долучив підписаний ним проект додаткової угоди. Тобто, позивач у порядку та строки, визначені п. 8 договору та ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» повідомив Воютинську сільську раду про бажання (намір) укласти (продовжити) договір оренди на новий строк. Предметом спору у справі є визнання недійсним рішення Воютинської сільської ради від 17.12.2019 № 37/5 в частині відмови позивачу у продовженні договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 0722881500:04:000:0904 та визнання укладеною укладеною Додаткову угоду № 01 від 21.11.2019 року до Договору оренди землі від 27.01.2010 року, зареєстрований в Луцькому районному відділі Волинської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель 27.01.2010 року вчинено запис № 041007600002, проект якої був направлений позивачкою відповідачу. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 2 відповідної статті передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч. 8 ст. 33 цього Закону). Аналізуючи законодавчі положення ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22.09.2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18 дійшла висновку, що ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою - п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність. Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проєкт додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проєкту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний строк таке повідомлення і проєкт додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (ч. ч. 1-5 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі"). У зв`язку із внесенням 05.12.2019 року змін до законодавства, яке, у тому числі, регулює правовідносини, пов`язані з поновленням договорів оренди землі, ЗУ "Про оренду землі" було доповнено ст. 32-2, а ч. 6 ст. 33 було виключено у зв`язку із додаванням до Глави 19 ЗК України ст. 126-1. Так, відповідно до ст. 32-2 зазначеного Закону поновлення договорів оренди землі здійснюється в порядку, передбаченому ст. 126-1 ЗК України. Згідно зі ст. 126-1 ЗУ України договором оренди землі, договором про встановлення земельного сервітуту, договорами про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови може встановлюватися умова щодо поновлення таких договорів. Умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою. Якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається. У свою чергу із внесенням вказаних змін (виключення частини шостої) було змінено і назву ст. 33 ЗУ "Про оренду землі", а саме з "Поновлення договору оренди землі" на "Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк". Таким чином, внаслідок внесення 05.12.2019року змін до нормативно-правових актів, які регулюють поновлення договорів оренди землі, відбулося розмежування понять "переважне право на укладення договору оренди землі" та "поновлення договору оренди землі" вже на законодавчому рівні, що підтверджує відмінність як зазначених понять так і закріплених за ними правових механізмів реалізації. Про розмежування зазначених понять додатково свідчать зміни, які було внесено 05.12.2019 року до ст. 134 ЗК України. Відповідно до норм чинного на той час законодавства, зокрема ст. 116 ЗК України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно з ч. 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч. ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо поновлення договору оренди землі на підставі статті 33 Закону України "Про оренду землі", добросовісність орендодавця по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем була порушена процедура реалізації позивачем права відповідно до ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" на поновлення договору оренди землі та укладення додаткової угоди до договору на той самий строк і на тих самих умовах. Матеріали справи свідчать, що відповідач безпідставно позбавив позивача права скористатись правом на поновлення договору, шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах. Суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини: за обставинами справи "Стретч проти Сполученого Королівства" вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.06.2003 року відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити терміни його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов`язання, взяті ним на себе, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат; у рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року у справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором. Розглядаючи вимогу позивача про визнання протиправним та скасування рішення сесії Воютинської сільської ради від 17.12.2019 року за № 37/5, яким [PERSON] було відмовлено у продовженні на наступний термін дії Договору оренди на вищезазначену земельну ділянку, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. В силу положень ст.12 ЗК України, ст. 140 Конституції України Воютинська сільська рада, як орган місцевого самоврядування, розпоряджається земельними ділянками комунальної власності. В той же час, таке розпорядження землями комунальної власності не є безумовним та повинно здійснюватися із дотриманням вимог діючого законодавства. Судом встановлено, що позивач виконав всі передбачені ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" дії, необхідні для оформлення права подальшого користування земельною ділянкою на умовах оренди. Як слідує з оспорюваного рішення відповідача підставою для відмови у продовжені строку дії договору на наступний термін стала виробнича необхідність безоплатної передачі земельних ділянок із земель комунальної власності у власність жителям сільської ради, учасникам АТО з метою дотримання їх конституційного права на землю. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної Інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Однак, всупереч вимогам ст. 59 вищезазначеного Закону, не було оприлюднено та опубліковано на офіційному веб-сайті сільської ради чи у будь-якому Іншому засобі масової інформації результати поіменного голосування депутатів сільської ради за вищезазначене рішення № 37/5 від 17.12.2019 року. Відповідно до ст. 50 вищезазначеного Закону, секретар сільської ради забезпечує своєчасне доведення рішень ради до виконавців і населення, організовує контроль за їх виконанням, забезпечує оприлюднення рішень ради відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", забезпечує офіційне оприлюднення рішень ради, які відповідно до закону є регуляторними актами, а також документів, підготовлених у процесі здійснення радою регуляторної діяльності, та інформації про здійснення радою регуляторної діяльності. Статтею 15 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядники публічної інформації зобов`язані оприлюднювати, зокрема, нормативно-правові акти та акти Індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), ухвалені розпорядником. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайта така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації. Крім того, ЗУ "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" визначає порядок всебічного та об`єктивного висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування засобами масової інформації і захисту їх від монопольного впливу органів тієї чи іншої гілки державної влади або органів місцевого самоврядування і є складовою частиною законодавства України про інформацію. Згідно зі ст. 5 вказаного Закону порядок фінансування засобів масової інформації з висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, засновниками чи співзасновниками яких є ці органи, визначається в договорах між органами державної влади, органами місцевого самоврядування і редакціями засобів масової інформації, а також у статутах редакцій цих засобів масової інформації. Недержавні засоби масової інформації висвітлюють діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування на умовах, передбачених в укладеній між цими органами і редакціями засобів масової інформації угоді. Якщо така угода не укладена, то редакція недержавного засобу масової Інформації має право самостійно, відповідно до законодавства України, висвітлювати діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування, визначаючи у своєму статуті джерела фінансування витрат на це висвітлення. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування у своїх кошторисах зобов`язані передбачати витрати на висвітлення своєї діяльності засобами масової Інформації. Статтею 22 ЗУ "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" передбачено, що рішення органів місцевого самоврядування публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів місцевого самоврядування. Отже, усі рішення органів місцевого самоврядування (у т.ч. сільських рад) мають бути в обов`язковому порядку оприлюдненні в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів місцевого самоврядування. Всупереч цьому, вищезазначене рішення Воютинської сільської ради не було опубліковано (оприлюднено) в жодному з офіційних виданнях та засобах масової Інформації, а тому порушено порядок його прийняття, розміщення оспорюваного рішення на офіційному сайті сільської ради не свідчить про його оприлюднення у спосіб визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації» Як встановлено судом під час розгляду цієї справи, прийняття спірного рішення Воютинською сільською радою відбулось із порушенням цілої низки нормативно-правових актів, зокрема Цивільного, Господарського кодексів України, Закону України "Про оренду землі". Отже, критерій законності у цьому контексті не дотримано. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Одностороння безпідставна відмова відповідача від продовження договору оренди землі у даному випадку нівелює правомірні, гарантовані законом та умовами договору сподівання позивача на продовження дії договору та фактично є втручанням у право власності останнього, оскільки відсутність правової підстави користування земельною ділянкою унеможливлює реалізацію позивачем правомочностей мирного володіння та користування розташованим на ній нерухомим майном. За встановлених судом обставин спірне рішення було прийнято відповідачем з перевищенням наданих ст. 12 ЗК України та ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" повноважень щодо розпорядження землями комунальної власності. У контексті зазначеного правомірним є застосування судом практики Європейського суду з прав людини стосовно захисту законного сподівання особи на реалізацію передбаченого договором права на продовження терміну оренди як додаткової частини майнового права в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду 923/410/16 від 07.03.2018 року. Отже, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в даній справі не дотримано жодного критерію, які дають право суду на втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями, наданими статтею 1 Першого протоколу. Матеріалами справи підтверджено, позивач з моменту укладення договору належним чином виконував його умови, своєчасно та в повному обсязі вносив орендну плату, використовував земельну ділянку за її цільовим призначенням тощо. Доказом цього факту є відсутність будь-яких претензій з цього приводу зі сторони Воютинської сільської ради протягом строку дії договору. Крім зазначеного вище, суд зауважує, що у рішенні Воютинська сільська рада від 17.12.2019 року визначено, що орендована позивачем земельна ділянка виробничо необхідна для безоплатної передачі земельних ділянок із земель комунальної власності у власність жителям сільської ради, учасникам АТО з метою дотримання їх конституційного права на землю, створення умов для можливості реалізації забезпечення пріоритету сільськогосподарського землеволодіння, не зазначив дані про особу (осіб), яким така земельна ділянка має передаватись у власність та умови такої передачі. Враховуючи належне виконання орендарем обов`язків за договором, своєчасного звернення до орендодавця із листом-повідомленням про продовження дії договору з наданням проекту додаткової угоди орендодавець порушив право позивача на встановлений законом порядок розгляду питання про поновлення договору оренди на новий строк, а отже і на укладення додаткової угоди до договору. З підстав викладених вище, суд дійшов висновку про визнання недійсним та скасування рішення Воютинської сільської ради Луцького району Волинської області "Про продовження дії договорів оренди земельних ділянок з гр. [PERSON] " № 37/5 від 17.12.2019 року в частині відмови у продовженні на наступний термін дії договору оренди, укладеного між [PERSON] та Воютинською сільською радою на земельну ділянку із кадастровими номерами 0722881500:04:000:0904 та визнати укладеною Додаткову угоду № 01 від 21.11.2019 року до Договору оренди землі від 27.01.2010 року, зареєстрований в Луцькому районному відділі Волинської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель 27.01.2010 року вчинено запис № 041007600002. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1816 грн. судового збору за подачу позову .

Outcome: approved