Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до керівника Одеського кризового медіа центру [PERSON], журналіста газети «Вести» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Інновація і рішення», в якому, з урахуванням уточнень, просить суд визнати недостовірними, такими, що порушують права свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], відомості, викладені в інтернет мережі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та поширені відносно неї - [PERSON] 27 січня 2015року, а також відомості, поширені у статті журналіста [PERSON] «Поборы в школах растут даже в долларах», надрукованої у газеті "Вісті" від 6 лютого 2015 року 20 (420); визнати наклепом дії відповідачів з виготовлення та поширення інформації відносно неї - [PERSON] у: статті «Директриса школи вимагає «добровільні пожертви» виключно в долларах» за інтернет адресою: http://www.odcrisis.org/direktor-shkoli-vimagaye-dobrovilni-pozhertvi-viklyuchno-v-dolarax/ (або за скороченим посиланням: http://goo.gl/fmKkSN); статті «Директор школи вымогает «добровольные пожертвования» исключительно в доларах» за інтернет адресою: http://www.odcrisis.org/direktor-shkoly-vymogaet-dobrovolnye-pozhertvovaniya-isklyuchitelno-v-dollarax/ (або за скороченим посиланням:http://goo.gL/6hlaif); статті «The director is extorting "donations" solely in dollars», (переклад: директор вимагає "пожертви" виключно в доларах) за інтернет адресою: http://www.odcrisis.org/director-extorting-donations-solely-dollars/ (або за скороченим посиланням: http://goo.gl/WfjcpS); відео уривку (тривалістю 50 сек., доповідач Боберець Ірина) «Директор одесской школы № 275 за год вымогает у родителей более 10 млн. гривен» за інтернет адресою: https://www.youtobe.com/watch?v=tefB7D7MWb4 (або за скороченим посиланням: http://goo.gl/iW44Uu); відео повного запису прес-конференції (тривалістю 22 хв. 57 сек., доповідачі Олена Балаба, Боберець Ірина, Громенко Ольга, Крижановська Ганна) «Родители учащихся школы №275 «Надежда» за інтернет адресою: https://www.youtube.com/watch?v=ebQILTae-VA (або за скороченим посиланням: http://goo.gl/HDcHIj); статті журналіста [PERSON] «Поборы в школа растут даже в долларах», надрукованої у газеті "Вісті" від 6 лютого 2015 року № 20(420); зобов'язати відповідачів - керівника Одеського кризового медіа центру [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] спростувати відомості, поширенні ними 27 січня 2015року під час прес-конференції у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення, шляхом офіційного вибачення перед нею - [PERSON] про те, що ними поширена недостовірна інформація, яка порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. зобов'язати відповідача журналіста газети «Вісті» [PERSON] спростувати відомості, поширенні ним 6 лютого 2015 року у статті «Поборы в школах растут даже в долларах», надрукованої у газеті "Вісті" № 20(420) у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення, шляхом офіційного вибачення перед нею - [PERSON] про те, що ним поширена недостовірна інформація, яка порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію [PERSON], не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути із відповідачів солідарно завдану їй - [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100\~000,00 гривень; витрати пов'язані зі спростуванням відомостей, поширених відповідачами 27 січня 2015року та 6 лютого 2015року у інтернет мережі та ЗМІ покласти на відповідачів, а також тягнути з відповідачів солідарно витрати на оплату судового збору та інші витрати, пов'язані з розглядом даної справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що 27 січня 2015року в Одеської кризовому медіа центрі за участю ЗМІ під керуванням [PERSON] відбулась відкрита прес-конференція групи осіб, які поширили недостовірну інформацію про тотальну корупцію в Одеському навчально-виховному комплексі «Надія» «загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний заклад №275» Одеської міської ради, та прямо звинуватили її - [PERSON] в вимаганні у них коштів під виглядом благодійних внесків виключно в доларах. Вказана вище прес-конференція була розпочата із звернення [PERSON] до групи осіб присутніх у залі для запрошення їх до мікрофону з конкретно визначеною темою - про корупцію в 275-ій школі «Надія», фрагмент відеозапису «Родители учащихся школы №275 «Надежда», опубліковано на офіційній сторінці Одеського кризового медіа центру 27.01.2015 р. доступний для вільного перегляду за інтернет адресою: https://www.youtube.com/watch?v=ebIQLTae-VA або за скороченим посиланням: http://goo.gl/u56ur6. Позивачка зазначає, що [PERSON] безпосередньо взяла участь у вказаній прес-конференції шляхом звернення до учасників із запитанням, яке містило в собі відповідь у формі фактичних тверджень, чим підтримала і конкретизувала розповсюдження недостовірної, образливої і принизливої інформації, під час проведення прес-конференції, відповідачем було забезпечено організацію і проведення прямої (он-лайн) відео трансляції в мережу інтернет для необмеженого кола осіб, подальше розміщенням вказаної вище відео трансляції та текстових публікацій, доступних для перегляду у режимі вільного доступу на офіційній сторінці Одеського кризового медіа центру з наступними заголовками: стаття «Директриса школи вимагає «добровільні пожертви» виключно в доларах», відео уривку «Директор одесской школы № 275 за год вымогает у родителей более 10 млн. гривен», статті журналіста [PERSON] «Поборы в школа растут даже в долларах», надрукованої та розтиражованої в кількості 370 000 примірників у газеті "Вісті" від 6 лютого 2015 року № 20 (420) та доступній для вільного перегляду під назвою: «В одесских школах возросли поборы в доларах» та в інших статтях. Позивачка вказує на те, що у зазначеній прес-конференції приймали участь [PERSON], [PERSON], [PERSON], які заявили про корупцію в Одеському навчально-виховному комплексі «Надія» «загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний заклад №275» Одеської міської ради, звинуватили її - [PERSON] у вимаганні у них коштів під виглядом благодійних внесків, що підтверджується їх відповідними висловлюваннями у відеозаписах. Однак, позивачка зазначає, що вказані висловлювання є неправдивими та такими, що містять фактичні твердження, які принижують її честь, гідність та ділову репутацію. З урахуванням викладеного, позивачка вважає, що розповсюджена відповідачами інформація є недостовірною, просить, щоб вона була спростована у такий точно спосіб, яким була поширена, зокрема шляхом офіційного вибачення відповідачів за вчинення ними неправомірних дій, у звязку з чим [PERSON] звернулася до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні 13.06.2016року представник позивачки позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. У судовому засіданні 13.06.2016року представник відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, зазначених у запереченнях. Так, в обґрунтування наданих заперечень представник відповідачів посилається на те, що відповідачі реалізували своє конституційне право, передбачене ст. 40 Конституції України, а не поширили достовірну інформацію, як стверджує позивачка. Представник відповідачів вказує, що [PERSON] є публічною особою, вона мала б усвідомлювати, що вона самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обов'язково приємною для позивача, навіть, шокуючою. При цьому, представник позивачів зазначає, що [PERSON] обіймаючи посаду директора Одеського навчально-виховного закладу «Надія» загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, очолюючи чисельний педагогічний колектив, керуючи процесом навчання учнів, мала бути готовою до того, що критика на її адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для неї. Представник відповідачів вказує, що на протязі тривалого часу батьки справно здавали кошти на школу, оскільки в школі працюють кваліфіковані вчителі, які дають хороші, ґрунтовні знання їхнім дітям, але, останньою каплею терпіння та розуміння батьків стало те, що у зв'язку зі складною економічною ситуацією в країні та зі значним ростом долара, сума в 700 доларів за рік є занадто великою, тим паче, що це приватна школа Також представник відповідачів зазначає, що положеннями Конституції України, Закону України «Про освіту» передбачено право громадян на безкоштовну освіту в усіх державних навчальних закладах та обовязок держави (та її органів) забезпечити доступність та безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах тощо. Якщо мова йде про благодійні внески в фонд школи, то тоді потрібно говорити, що це добровільні внески, і не повинно бути якоїсь фіксованої суми і будь-яка вимога з боку адміністрації школи є незаконною. Здавати або не здавати кошти, це індивідуальне рішення кожного. Законом України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» передбачено, що педагогічні й науково-педагогічні працівники навчальних закладів не мають права безпосередньо збирати кошти. Це є грубим порушенням статті 56 Закону України «Про освіту». В Постанові Кабінету [PERSON] України від 4.08.2000р. №1222 зазначається, що благодійні внески можуть надходити до благодійного фонду навчального закладу лише через банківську установу. Благодійні внески не акумулюються в повному обсязі на спеціальних розрахункових рахунках, які створені для цієї мети в органах Держказначейства. У цій процедурі залучення коштів на освіту всі пожертви набувають статусу бюджетних і повинні і використовуватися з дотриманням Бюджетного кодексу винятково в тому порядку, який встановлено зазначеним законом для подібного роду діяльності. Використання коштів, що надійшли в касу навчального закладу без зарахування на спеціальний рахунок заборонене. Представник відповідачів також зауважує, що інформація, яку висловлювали батьки на прес-конференції є достовірною, що може бути підтверджена показаннями свідків, і говорячи про всі ці події в школі, про корупцію, відповідачі не мали за мету ганьбити честь, гідність і ділову репутацію директора школи, адже там навчаються їхні діти і вони не зацікавлені в тому, щоб їхня школа була гіршою, а навпаки прагнуть, щоб вона була однією із кращих. З урахуванням викладеного, представник [PERSON], [PERSON], [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. У судовому засіданні 13.06.2016року відповідачка - керівник Одеського кризового медіа центру [PERSON] письмові заперечення проти позову не надала, однак просила суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що Одеський кризовий медіа центр є відкритою площадкою, де висловлюються проблемні питання та думки обох сторін. Відповідачка вказує, що вона жодним чином не стверджувала про корупцію в Одеському навчально-виховному комплексі «Надія» «загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний заклад №275» Одеської міської ради та не звинувачувала [PERSON] у вимаганні коштів, а лише задавала питання. У судове засідання 13.06.2016року відповідач - журналіст газети «Вести» [PERSON] не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заперечення, в яких також просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування наданих заперечень відповідач посилається на те, що згідно ч.3 ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень субєктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. Відповідач вказує, що у даному випадку інформація була отримана ним з брифінгу батьків дітей, що навчаються у вищезазначеній школі http://www.odcrisis.org/direktor-shkoly-vymogaet-dobrovolnye-pozhertvovaniya-isklyuchitelno-v-dollarax/, і ця інформація була відтворена на сторінках газети «Вести». На думку відповідача, [PERSON] являє собою публічну особу, інформація про неї в даному випадку є предметом громадського інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає право власника на її захист, що відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини ст.8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Також відповідач зазначає, що в своїй позовній заяві позивачка стверджує, що оспорювана інформація розміщена на інтернет ресурсі, який належить відповідачеві, але на якому само інтернет ресурсі не уточнює, доказів того, що цей ресурс належить відповідачеві, та того, що інформація дійсно розміщена на сайті не надає, а також те, що позивачка в своїй позовній заяві не зазначає, якими саме доказами підтверджується глибина моральних страждань, докази цих негативних наслідків неправомірних, на погляд позивача, дій відповідача, не надаються та не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями журналіста та негативними наслідками. У судове засідання 13.06.2016року представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Інновація і рішення» також не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих самих підстав, що зазначені у запереченнях відповідача - журналіста газети «Вести» [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки керівника Одеського кризового медіа центру [PERSON] та представника відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] працювала на посаді директора Одеського навчально-виховного комплексу «Надія» «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний заклад №275» Одеської міської ради Одеської області. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2015 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано неправомірними та скасовано накази Департаменту освіти та науки Одеської міської ради від 17.06.2015 року №99-К «Про звільнення [PERSON]В.» та від 25.11.2015 року №3І5-К «Про внесення змін до наказу департаменту освіти та науки Одеської міської ради від 17.06.2015 №99-К «Про звільнення [PERSON]В.». Поновлено [PERSON] на посаді директора Одеського навчального виховного комплексу «Надія» «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний заклад №275» Одеської міської ради Одеської області. Стягнуто з Департаменту освіти та науки Одеської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23949 грн. 31 коп. без урахування податків та обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати, моральну шкоду в сумі 25000 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді директора Одеського навчально-виховного комплексу « Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний заклад №275» Одеської міської ради Одеської області, та в частині стягнення Департаменту освіти та науки Одеської міської ради на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах розміру середнього заробітку за один місяць у розмірі 5481 грн. 33 коп. без урахування податків та обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати. Додатковим рішенням від 23.12.2015 року вирішено питання щодо судових витрат. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.02.2016року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2015 року скасовано, ухвалено нове. Позов [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним звільнення [PERSON] з посади директора Одеського навчально-виховного комплексу «Надія» «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний заклад №275» Одеської міської ради за п.1 ст.41 КЗпП України, визнано незаконним наказ Департаменту освіти та науки Одеської міської ради №315-К 25.11.2015року «Про внесення змін до наказу Департаменту освіти та науки Одеської міської ради від 17.06.2015 року №99-К». Змінено дату та формулювання причин звільнення [PERSON], вважати [PERSON] звільненою з посади директора Одеського навчально-виховного комплексу «Надія» «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний заклад №275» Одеської міської ради з підстав, передбачених контрактом (невиконання умов п.2.5. контракту) за п.8 ст.36 КЗпП України з 23.02.2016 року. Стягнуто з Департаменту освіти та науки Одеської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 32412 грн. відшкодування моральної шкоди 5000 грн., в решті позову відмовлено. 27 січня 2015року в Одеському кризовому медіа центрі за участю ЗМІ під керуванням [PERSON] та за участю батьків [PERSON], [PERSON], [PERSON], діти яких навчаються в Одеському навчально-виховному комплексі «Надія» «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний заклад №275» Одеської міської ради Одеської області, відбулась відкрита прес-конференція, які поширили інформацію про корупцію у зазначеній школі та звинуватили директора цієї школи - [PERSON] у вимаганні коштів під виглядом благодійних внесків виключно в доларах. Вказана прес-конференція була розпочата із звернення [PERSON] до групи осіб присутніх у залі для запрошення їх до мікрофону з конкретно визначеною темою - про корупцію в 275-ій школі «Надія», фрагмент відеозапису «Родители учащихся школы №275 «Надежда», опубліковано на офіційній сторінці Одеського кризового медіа центру 27.01.2015р. доступний для вільного перегляду за інтернет адресою: https://www.youtube.com/watch?v=ebIQLTae-VA або за скороченим посиланням: http://goo.gl/u56ur6. Під час участі у зазначеній прес-конференції відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] поширили наступну інформацію, а саме заявили, що: «Загальна сума зборів за загальноосвітню школу, за початкову школу і за дитячий садочок складає приблизно в рік 4 мільйона 740 тисяч гривень і близько 600 тисяч доларів США»; «На жаль, директор, завуч і викладачі, знаходячись в цілком заляканому стані, заважають процесу. 1 коли відбувся початок роботи комісії, так само заважали праці знімальної групи Першого міського телеканалу»; «Мене, як члена комісії не впустили в школу, виштовхали буквально за двері, про що є відео свідчення, Перший міський телеканал показував це. І, загалом, підписували пусті папери не зрозуміло про що. Швидше за все, це свідомо недостовірна інформація про захоплення школи, яка зараз транслюється у ЗМІ»; «Це загальний рух, я вже неодноразово згадувала, що батьки залякані, навіть ті, які хотіли офіційно виступати. Вони, на жаль бояться, тому як відбувається тиск на учнів, психологічний тиск»; «Питання вже про корупцію не на рівні 20-30 гривень, а питання про тисячі, сотні тисяч доларів. Дуже дивно, що з нею (директором) підписали контракт на 3-4 роки, тому як ні з ким не підписуються такі контракти довгострокові»; «У той час, як країна перебуває у стані війни, і в складному економічному стані, багато позбулися роботи, директор нашої школи [PERSON] вирішила підняти вартість навчання від 300 доларів за півріччя до 350 доларів, виключно у валюті доларів США. Ті, хто відмовлявся платити: ось бог - ось поріг, як говориться. Вам не подобається, йдіть в іншу школу. На питання, що це комунальна школа, державна, сказали - ні кого це не хвилює. Будете платити. Не влаштовуйте тут майдан. Це була пряма мова»; При вступі вже в перший клас, в обов'язковому порядку, батьків як би просять наполегливо, внести додатковий внесок у розмірі такому ж, 2800-2900 гривень. Менше сума не обмовляється»; «На батьківських зборах, які відбулись 4 чи 5 вересня, точно не пам'ятаю, 4 або 5 вересня, знову було піднято це питання. Що або в доларах, або за курсом продажу. Я задала питання, якщо завтра буде курс продажу ЗО, 40, потім 50, яку суму ми будемо платити? 1 я не згодна. До цього, в травні на зборах ми піднімали це питання, зверталися до директора, тобто ми не хотіли виносити, як кажуть, сміття з хати. Так, ми намагалися це вирішити полюбовно. Але директор сказала, що питання це вона розгляне, і на зборах у вересні нам оголосили, що сума за пів року вже не 300 доларів, а 350», та інше. Вказане вище підтверджується відеозаписами, які наявні в матеріалах справи, та які були оглянуті судом у судових засіданнях, в яких відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили та визнали, що дійсно, це були їх висловлювання. На підставі проведеної прес-конференції, яка опублікована в інтерент мережі, журналіст газети «Вести» [PERSON] надрукував в газеті «Вести» від 17.02.2015року статтю із заголовком «В одесских школах возросли поборы в долларах». Вважаючи, що розповсюджена відповідачами інформація є недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, [PERSON] звернулася до суду із відповідним позовом. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобовязаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Відповідно до п. 4\~постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Відповідно до\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. які є особистими немайновими благамифізичної особи; гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до\~ст. 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.\~ Відповідно до ст. 270 ЦК України, відповідно до\~Конституції України\~фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до ст. 277 ЦК України та розяснень, які містяться в п. 19 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Зі змісту оглянутих судом аудіо та відео записів вбачається, що наведені в них висловлювання не є оціночними судженнями, а є фактичними твердженнями. Крім того, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Однак, відповідачами - [PERSON], [PERSON], [PERSON] належним чином не доведено, що поширена ними інформація є достовірною. Навпаки, в матеріалах справи наявна постанова слідчого відділу Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 06.11.2015року, зі змісту якої вбачається, що 14.02.2015року до ЧЧ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява [PERSON]ЮЮ про те, що посадові особи школи НВК «Надія» №275, зловживаючи службовим становищем вимагають грошові кошти. Однак, вказаною постановою, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12015160480000705 від 14.02.2015року за ознаками ст.ст. 364-1 ч. 1, 191 ч. 1 КК України, закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також, постановою слідчого відділу Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 06.11.2015року було встановлено, що всі господарські операції за період з 01.01.2012 по 31.03.2015 знайшли своє відображення достовірно та в повному обсязі в даних звітів та звітності. Проведеним досудовим розслідуванням не виявлено достатньо доказів про скоєння кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси Федулеєвої Ю.О. від 10.12.2015року було відмовлено в задоволенні скарги про закриття кримінального провадження №120151604800000705. Крім того, в матеріалах справи наявні квитанції про здійснення касових операцій, з яких вбачається, що батьками дійсно здійснювались сплати на рахунок Одеського навчально-виховного комплексу «Надія» «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний заклад №275», однак в графі призначення платежу вказано благодійні внески. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 21 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Враховуючи вищевказані розяснення, суд зазначає, що [PERSON], яка працювала на посаді директора Одеського навчально-виховного комплексу «Надія» «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний заклад №275» Одеської міської ради Одеської області, була публічною особою. При цьому, межі допустимої критики відносно публічної особи повинні бути обґрунтовані. Таким чином, відповідачами- [PERSON], [PERSON], [PERSON] не доведено, що інформацію, яку вони поширили 27 січня 2015 року на прес-конференції в Одеському кризовому медіа центрі стосовно вимагання директором Одеської школи № 275 навчально-виховного комплексу «Надія» [PERSON] обовязкової сплати батьками учнів школи «добровільних пожертв» є достовірною, а тому суд вважає, що ця інформацію є недостовірною, такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні її вимог до керівника Одеського кризового медіа центру [PERSON], оскільки судовим розглядом встановлено, що Одеський кризовий медіа центр є відкритою площадкою де висловлюють свою думку учасники прес-конференції, у якій 27.01.2015року приймали участь батьки з однієї сторони та директор з іншої. Фрагменти відеозапису «внески є добровільними, тобто батьки можуть не вносити його абсолютно, але при тому всі вносять його як стадо баранів, вибачте...» та «виходить, ви здаєте по 600 доларів в рік, не рахуючи вступних внесків, близько 1000 в рік, виходить більше 600 тисяч у рік...» були запитаннями [PERSON], а не твердженнями, що підтверджується відео та аудіо записами, а тому суд вважає, що [PERSON] не поширювала інформацію, яка ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] Суд також вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні її вимог до журналіста газети «Вести» [PERSON], оскільки згідно ч.1 п.3 ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень субєктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. У даному випадку інформація, яка була надрукована в газеті «Вести» від 17.02.2015року стаття із заголовком «В одесских школах возросли поборы в долларах» була отримана журналістом газети «Вести» [PERSON] з брифінгу батьків дітей, що навчаються у вищезазначеній школі - http://www.odcrisis.org/direktor-shkoly-vymogaet-dobrovolnye-pozhertvovaniya-isklyuchitelno-v-dollarax/, і саме ця інформація була відтворена ним на сторінках газети «Вести». Щодо вимог [PERSON] про визнання наклепом дій відповідачів з виготовлення та поширення інформації відносно неї у статті «Директриса школи вимагає «добровільні пожертви» виключно в долларах» за інтернет адресою: http://www.odcrisis.org/direktor-shkoli-vimagaye-dobrovilni-pozhertvi-viklyuchno-v-dolarax/ (або за скороченим посиланням: http://goo.gl/fmKkSN); статті «Директор школи вымогает «добровольные пожертвования» исключительно в доларах» за інтернет адресою: http://www.odcrisis.org/direktor-shkoly-vymogaet-dobrovolnye-pozhertvovaniya-isklyuchitelno-v-dollarax/ (або за скороченим посиланням:http://goo.gL/6hlaif); статті «The director is extorting "donations" solely in dollars», (переклад: директор вимагає "пожертви" виключно в доларах) за інтернет адресою: http://www.odcrisis.org/director-extorting-donations-solely-dollars/ (або за скороченим посиланням: http://goo.gl/WfjcpS); відео уривку (тривалістю 50 сек., доповідач Боберець Ірина) «Директор одесской школы № 275 за год вымогает у родителей более 10 млн. гривен» за інтернет адресою: https://www.youtobe.com/watch?v=tefB7D7MWb4 (або за скороченим посиланням: http://goo.gl/iW44Uu); відео повного запису прес-конференції (тривалістю 22 хв. 57 сек., доповідачі Олена Балаба, Боберець Ірина, Громенко Ольга, Крижановська Ганна) «Родители учащихся школы №275 «Надежда» за інтернет адресою: https://www.youtube.com/watch?v=ebQILTae-VA (або за скороченим посиланням: http://goo.gl/HDcHIj); статті журналіста [PERSON] «Поборы в школа растут даже в долларах», надрукованої у газеті "Вісті" від 6 лютого 2015 року № 20(420), суд зазначає наступне. Чинний Цивільний кодекс України не передбачає поняття «наклеп». Разом з тим, під наклепом, передбаченим ст.125 КК, слід розуміти повідомлення винним невизначеній кількості осіб або хоча б одній людині завідомо неправдивих вигадок про начебто вчинений потерпілим протиправний чи аморальний вчинок або інших відомостей, що ганьблять потерпілого. Завідомою неправдивістю визнається очевидний для винного факт невідповідності відомостей дійсності. Тобто фактично, в рамках цивільного провадження позивачка просить суд встановити наявність в діях відповідачів складу злочину, що передбачає кримінальну відповідальність, однак чинним цивільним законодавством такого способу захисту цивільних прав не передбачено. Також, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні її вимог в частині зобов'язання відповідачів - керівника Одеського кризового медіа центру [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] спростувати відомості, поширенні ними 27 січня 2015року під час прес-конференції у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення, а саме: шляхом офіційного вибачення перед нею про те, що ними поширена недостовірна інформація, яка порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. П. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимогам розумності та принципу справедливої сатисфакції буде відповідати зобовязання відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] протягом одного місяця після набрання рішення законної сили, за власний рахунок, розмістити в газеті «Одеські вісті» оголошення про визнання спростованою та недостовірною інформацію на підставі рішення суду про вимагання директором Одеської школи № 275 навчально-виховного комплексу «Надія» [PERSON] обовязкової сплати батьками учнів школи «добровільних пожертв» що була поширена 27 січня 2015 року на прес-конференції в Одеському кризовому медіа центрі. Такий висновок щодо заходів захисту порушених прав позивача обґрунтовано зокрема тим, що відновлення порушеного права у цій категорії справ має відбуватися способом, найбільш наближеним до способу поширення недостовірної інформації. При цьому покладення обовязку на відповідачів з спростування інформації шляхом участі у прес-конференції в Одеському кризовому медіа центрі потребує покладення кореспондуючого обовязку на Одеський кризовий медіа-центр з надання відповідної можливості, що з огляду на висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог до керівника Одеського кризового медіа центру, та відсутність вимог до Одеського кризового медіа центру безпосередньо, відповідно до положень ст. 10, 11 ЦПК України, та зважаючи на характер діяльності такого центу вбачається неможливим. Натомість розміщення в газеті «Одеські вісті» оголошення відповідного змісту можливе на підставі публічної оферти редакції газети щодо надання відповідних послуг, при цьому визначаючи друкований засіб масової інформації суд виходив з того, що газета «Одеські вісті», згідно розпорядження Кабінету [PERSON] України від 16 грудня 2015 року №1333-р, є офіційним засобом масової інформації місцевої сфери розповсюдження, в якому у 2016 році розміщуються оголошення у тому числі стосовно питань судочинства. Щодо вимог про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно\~до п. 19\~постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обовязок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5). Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування,а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Постанова Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995року передбачає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги положення Постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд вважає, що інформація, яка була поширена відповідачами відносно позивачки, не була висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі, а тому у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити. Крім того, суд зазначає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині, не доведено та не надано суду доказів спричинення їй такої шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню в рівних частинах з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивачки [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial