Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до відповідачів, в якому просить встановити, що право власності у [PERSON] на 3/8 квартири [ADDRESS] виникло за її життя, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оформленого на її ім'я Десятою Харківською державною нотаріальною конторою 14.09.2010 року за реєстровим №1-2154, визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після [PERSON] на 19/48 квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом після [PERSON] на 19/48 квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, надали заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про визнання позовних вимог и слухання справи у її відсутності. Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Третя особа, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилася, у своїй заяві просить слухати справу у її відсутності. Суд, всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], внаслідок чого у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] була відкрита спадкова справа. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 19/24 (дев'ятнадцяти двадцять четвертих) часток квартири [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на вказану частку відповідної квартири виникло на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих їй Десятою Харківською державною нотаріальною конторою 23.12.2005 року за реєстровим №2-2992 (на 5/6 частини квартири) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Десятою Харківською державною нотаріальною конторою 14.09.2010 року за реєстровим №1-2154 (на 3/4 частини квартири). Таким чином, до складу спадщини після [PERSON] входять 19/24 (дев'ятнадцять двадцять четвертих) часток вказаної квартири, тоді як власницею інших 5/24 часток вказаної квартири є відповідач [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом після померлої [PERSON] в рівних долях є її рідні діти - позивачі [PERSON], та [PERSON]. Право власності на спадщину у вигляді часток вказаної квартири за ними не оформлено, свідоцтва про право власності вони не отримали, у зв'язку з тим, що 9/24 часток вказаної квартири [PERSON] за життя не встигла зареєструвати в КП Харківське бюро технічної інвентаризації, через що за місцем відкриття спадкової справи нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] відмовила спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право власності на вказане майно, вказавши на необхідність оформлення права власності у судовому порядку (копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 283/01-16 від 16.09.2013 р., надана до матеріалів справи). Згідно із ч. 7 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідна реєстрація прав має проводитись на підставі заяви власника, у той час як звернення неналежної особи із заявою про державну реєстрацію є підставою для відмови у відповідній дії (на підставі п.3 ч.1 ст. 24 відповідного Закону). [PERSON], на підставі письмового запиту нотаріуса, зверталась до Державної реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції з заявою про реєстрацію права власності на вказану частку квартири за померлою у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, але у прийнятті документів їй було відмовлено. Таким чином, попередній власник [PERSON] вже не може зареєструвати право власності, а спадкоємці ще не можуть, оскільки не є власниками. Відповідно до листа (роз'яснення) Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року "Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна", у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У зв'язку із тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості набути право на спадщину щодо відповідної частки квартири після [PERSON] у звичайному нотаріальному порядку, вони просять суд визнати їх право власності на належні їх матері за життя 19/24 часток вказаної квартири в порядку спадкування за законом. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] з їх матір'ю [PERSON] підтверджується копіями їх свідоцтв про народження. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] фактично є єдиними спадкоємцями, оскільки на момент своєї смерті [PERSON] не залишила заповіту, у шлюбних відносинах не перебувала, а її батьки померли раніше. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування лише у разі відсутності спадкоємців попередньої черги (ч.2 ст. 1258 ЦК України), таким чином будь-які інші особи, окрім [PERSON] та [PERSON] претендувати на спадщину після [PERSON] не можуть. Окрім того, що [PERSON] та [PERSON] фактично є єдиними спадкоємцями після [PERSON], вони постійно мешкають у цій квартирі починаючи з дитинства по теперішній час, самостійно вносять оплату за житлово-комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату (копії додаються), своєчасно звернулись до нотаріальної контори с заявами про прийняття спадщини після [PERSON] Таким чином, у суду є всі підстави визнати право власності у порядку спадкування за законом після [PERSON] на належні їй 19/24 квартири [ADDRESS], розподіливши їх порівну між [PERSON] та [PERSON] (по 19/48 кожному). Враховуючи втрату чинності норм статті 1299 ЦК України, відповідно до яких право власності на нерухоме майно раніше виникало у спадкоємця з моменту державної реєстрації (статтю 1299 ЦК України було виключено згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку із запровадженням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 04.07.2013 р.), суд визнає, що право власності у [PERSON] на незареєстровані у КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 3/8 квартири [ADDRESS] виникло за її життя, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оформленого на її ім'я Десятою Харківською державною нотаріальною конторою 14.09.2010 року за реєстровим №1-2154. Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обов'язок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів. Враховуючи наведене, суд вважає, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивачів. На підставі ст.ст. 392, 1261, 1258, 1226, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved