Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач 30.03.2021 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.03.2016 по 31.01.2021 в сумі 43321,10 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачам надавались комунальні послуги, однак вони зобов`язання по їх оплаті не виконали належним чином, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку. Сторони в судове засідання не з`явились, однак належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову. Відповідачі подали відзив на позовну заяву, в якому окрім заперечень проти позову. Відповідач [PERSON] звернулась із заявою про розгляд справи без її участі. Враховуючи викладене, суд на підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) судовий розгляд здійснює за відсутності сторін, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, а також вивчивши поданий відповідачами відзив, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачі мають зареєстроване місце проживання і є споживачами послуг, які надаються позивачем за вищезазначеною адресою. Відповідачами поданий відзив, відповідно до якого вони заперечують проти позову частково. Просять застосувати позовну давність і відмовити у стягнення заборгованості за період з 01.03.2016 по 28.02.2018, які заявлені поза межами строку позовної давності. Разом з тим, відповідачами подані клопотання про звільнення від сплати судового збору. Дослідивши матеріали справи, а також вивчивши подані сторонами відзив і відповідь на відзив, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. Між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 р.). Факт несення витрат, пов`язаних з наданням відповідних комунальних послуг також підтверджується: відкритим особовим рахунком № [NUMBER] , відповідно до якого Концерном «МТМ» надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартирі за вищевказаною адресою, історією нарахувань і оплат з централізованого опалення і гарячого водопостачання. Зазначені докази в сукупності підтверджують реальне надання споживачам зазначених послуг. Випискою з особового рахунку по квартирі, розрахунком суми заборгованості за послуги, встановлено, що за період з 01.03.2016 по 31.01.2021 за вказаною адресою рахується заборгованість в сумі 43321,10 грн. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії і гарячої води, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», Цивільним Кодексом України (далі ЦК), а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі Правила). Відповідно до ст. 509 ЦК, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст.ст.7,8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно із ст.ст.322,360 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 3 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з п.п.18,20 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно із ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.610,611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. У поданому відзиву на позовну заяву відповідачі наявність заборгованості не заперечують, окрім заборгованості, яка нарахована поза межами строку позовної давності. При цьому суд виходить з того, що квартира підключена до мережі централізованого опалення і постачання гарячої води, безперервну роботу і обслуговування якої забезпечує позивач. Ці послуги у зазначений період надавалися і споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі не зверталися. Факт отримання вказаних послуг не спростований, докази того, що у квартирі відсутнє (відключене у встановленому порядку) централізоване опалення (гаряче водопостачання) відсутні, за спожиті послуги відповідно до особового рахунку позивачем нараховувалась помісячна плата, однак оплата цих послуг в повному обсязі не здійснювалась. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання послуг і наявності перед ним заборгованості, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Разом з тим, позовна заява не підлягає задоволенню в поновному обсязі, виходячи з наступного. Відповідачами заявлено про застосування строків позовної давності. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. З огляду на те, що між Концерном «Міські теплові мережі» та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Як випливає з наданого розрахунку заборгованості по особистому рахунку № [NUMBER] , за останні три роки до дати звернення до суду оплата за надані комунальні послуги здійснювалась лише в межах нарахувань за поточні місяці в загальній сумі 9369,38 грн. За лютий 2018 року відповідачі повинні здійснити оплату до 20.03.2018, отже з 21.03.2018 розпочався перебіг позовної давності за вказаним місячним платежем, який закінчився 21.03.2021. З огляду на те, що позивач звернувся до суду з позовом 30.03.2021, підстави для зупинення або переривання строку позовної давності не встановлені, суд приходить до висновку, що за період з 01.03.2016 по 28.02.2018 року сплинули строки позовної давності, а тому за цей період у задоволенні позову необхідно відмовити. За таких обставин, стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2018 по 31.01.2021 з врахуванням сплачених платежів в сумі 9369,38 грн в загальній в сумі 25148,45 грн. Згідно частини першої статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 1317,76 грн (2270грн х25148,45 грн/43321,10 грн). Відповідачами надані клопотання про звільнення від сплати судового збору: [PERSON] на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як інваліда ІІ групи, а [PERSON] на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як учасника бойових дій та на підставі ст..8 Закону України «Про судовий збір», оскільки розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Вивчивши матеріали клопотань, і подані на їх обґрунтування докази, перевіривши матеріали справи, прихожу до висновку про необхідність часткового їх задоволення, виходячи з наступного. Згідно із ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України «Про судовий збір». Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» встановлює пільги щодо сплати судового збору, зокрема від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (п.9) та учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав (п.13). Наявність II групи інвалідності відповідача [PERSON] підтверджується наданими документами, а тому остання підлягає звільненню від сплати половини судового збору в сумі 658,88 грн (1317,76 грн/2), яка в силу положень ч.6 ст.141 ЦПК компенсується позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Щодо звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору, то його клопотання не підлягає задоволенню. Аналіз вищевказаної норми закону (п.13 ч.1 ст.9) дає підстави дійти до висновку, що звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема статус ветеранів війни - учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав. Тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення особи до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Однак,в даній справі предметом позову є стягнення з [PERSON] як власника майна заборгованості з житлово - комунальних платежів. Тому, оскільки подана позовна заява, яка не зачіпає порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то судовий збір у цій справі підлягає сплаті на загальних підставах. Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень п.13 ч.1 ст. 5 Закону № 3674-VI, викладеним, зокрема, у постанові від 9 жовтня 2019 року (справа № 9901/311/19). Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити, зменшити або звільнити від сплати судового збору за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Зазначене положення закону стосується тільки позивачів як учасників справи. Разом з тим, за наданими відповідачем документами його дохід за минулий рік склав 26188,57 грн, отже розмір судового збору в сумі 658,88 грн не перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу. Враховуючи викладене, підстави для звільнення [PERSON] від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 та ст.8 Закону України "Про судовий збір" відсутні.

Outcome: partial