Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON] 06 жовтня 2020 року звернулася до Любешівського районного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що 11 лютого 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, у якому в них народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В заяві також вказує, що оскільки подружні стосунки з чоловіком погіршились, позивачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Зазначила, що на даний відповідач коштів на утримання дітей не надає. Належний рівень життя дітям забезпечити самостійно не зможе. У зв`язку з вищевказаним, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 09 жовтня 2020 року у справі відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. У відповідності до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, згідно свідоцтв про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 12.08.2011 року, та [PERSON] , серії [NUMBER] від 27.10.2014 року, батьком останніх є [PERSON] . Статтею 8 ЗУ «Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень\~Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до\~ст.180\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України)\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі\~ст.141 цього Кодексу\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Виходячи з цього, відповідач як батько, зобов`язаний брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей наряду з позивачем. У відповідності до ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,\~разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2\~ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатньості заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» також визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для\~дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня - 2318 гривень, для\~дітей віком до 6 років 1859 гривень. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, з врахуванням того, що у суду відсутні відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача, відсутність інших утриманців, наявні відомості про його матеріальне становище (довідка про доходи, видана [INFO] ), суд, дотримуючись меж позовних вимог, визначає аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 (однієї третьої) частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у\~ст.7 СК України. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК\~України рішення у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України). Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,\~\~п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано копію договору про надання правової допомоги та додатку про наданняя правничої допомоги від 17 липня 2020 року. Проте позивачем та його представником не надано належних доказів, які підтверджують сплату [PERSON] гонорару адвокату. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені позивачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до ч.6\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., встановлений\~Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VІ\~з урахуванням ставок судового збору станом на 01 січня 2020 року.

Outcome: partial