Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

11.08.2015 позивач звернувся до Солом»янського районного суду м.Києва з позовом до АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. Свої вимоги мотивує тим, що 23.10.2007 між позивачем [PERSON] та відповідачем АТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір №ML-002/970/2007, відповідно до умов якого ЗАТ «ОТП Банк» надає [PERSON] кредит у розмірі 180 480,00 дол. США, а останній зобов»язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати всі інші зобов»язання передбачені договором. П.2 ч.1 Договору визначено цільове призначення кредиту - для придбання нерухомого майна, сума першого внеску визначено у розмірі 20% вартості нерухомого майна у відповідному договорі купівлі-продажу та визначено дату остаточного повернення кредиту-23.10.2024. Згідно п.3 ч.1 Договору між сторонами погоджено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде встановлюватися плаваюча процентра ставка у формі фіксованого відсотку (FIDR)-3,99% річних. Плаваюча процентна ставка підлягає корегуванню протягом дії Договору щоразу після кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладання Договору, якщо інше не передбачено договором ( п.1.4.1.1.3 Договору). Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього Договору, підлягає коригуванню після пробігу 11 календарного місяця, починаючи з дати укладання Договору ( 1.4.1.4 Договору). 23.10.2007 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна -квартири [ADDRESS]. З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору, 23.10.2007 між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки № РML-002/970/2007, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., зареєстрованого у реєстрі за №6419. За умов вказаного договору іпотеки, відповідачу передано в іпотеку вказане вище нерухоме майно. Позивач зазначає, що до 23.03.2015 він належним чином виконував взяті на себе зобов»язання, внаслідок чого на користь банку було сплачено 96 818, 28 дол. США тіла кредиту. Проте, позивач зазначає, що внаслідок ускладненням політичної ситуації в країні, економічною кризою, і як наслідок знеціненням національної валюти, позивач не має можливості належним чином виконувати взяті на себе зобов»язання на умовах, визначених Договором. Разом з тим, зазначає, що п.1.11.ч.2 Договору передбачає, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом мають здійснюватися у валюті кредиту в строки та умовах, визначених Договором. Інші платежі, згідно з цим Договором, розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати (п.1.11.1.1. Договору). Відповідно до повідомлення відповідача від 27.05.2015 сума заборгованості по Кредитному договору склала 2058, 77 дол. США. Позивач зазначає, що у досудовій вимозі банк вимагає достроково виконання зобов»язання в повному обсязі, а саме, впродовж 30 календарних днів з дня отримання вимоги сплатити кредит в розмірі 86 732, 80 дол. США та суму процентів у розмірі 1 656,36 дол. США. Позивач вважає, що Кредитний договір №002/970/2007 від 23.10.2007 укладаний між позивачем та відповідачем підлягає визнанню недійсним в порядку ч.1,3 ст. 203 ЦК України, п.4 ч.1 ст. 21 ЗУ « Про захист прав споживачів», Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». В обгрунтування чого посилається на те, що умови спірного Кредитного договору містять несправедливі умови та суперечать принципу добросовісності, призводять до дисбалансу договірних прав та обов»язків на шкоду позивачу, як споживачу кредитної послуги. Так, умови кредитного договору передбачають сплату кредиту в долар США, що на думку позивача є несправедливим, оскільки офіційний курс гривні з часу підписання кредитного договору зазнав таких змін, що заборгованість позивача стала набагато більшою, ніж та, на яку він міг розраховувати при підписанні договору. Посилається, що на час підписання спірного Кредитного договору позивач при всій своїй завбачливості та, усвідомлюючи можливі коливання курсу долара США, не міг би передбачити економічну кризу, повне знецінення національної валюти відносно долара США та пов»язані з ними валютні ризики. Вважає, що під час укладання кредитного договору відповідачем не було надано ні письмової , ні усної інформації про можливі валютні ризики, що може понести боржник при укладанні кредитного договору в іноземній валюті, а тому оспорюваний Кредитний договір не містить умов, що попереджали б споживача кредитної установи про вказані валютні ризики. За таких обставин вважає, що вказаний вище Кредитний договір має бути визнаний недійсним у судовому порядку. Також позивач вважає, що договір іпотеки нерухомого майна № РML-002/970/2007 від 23.10.2007 підлягає визнанню недійсним внаслідок недійсності Кредитного договору. В подальшому представником позивача було подано пояснення до позову, письмові доводи в обгрунтування позову та доводи у формі рекомендаційного характеру в яких останній посилався на те, що в діях банку вбачаються порушення також вимог чинного законодавства, що регулюють порядок введення бухгалтерського обліку і фінансової звітності та валютне законодавство, а також вбачаються дії, що порушують публічний порядок і спрямовані на вчинення злочину ( а.с.72-73, 89-99, 110-116,171- 177, 191-199 т.1, 133-154т.2). Вважає, що у відповідача, як банківської установи відсутні передбачені чинним законодавством умови, необхідні для укладання спірного Кредитного договору з позивачем, а оскільки зобов»язання за спірний Кредитним договором невиконані відповідачем, то на думку представника позивача, даний договір є нікчемним, оскільки не породжує жодних юридичних наслідків для сторін даного правочину. За таких обставин, просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного двостороннього правочину, укладеного між позивачем та відповідачем за кредитним договором, а позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов з додатково наданими письмовими пояснення, доводами та рекомендаціями до суду підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти позову [PERSON] заперечував надавши до суду письмові пояснення ( а.с. 74-78,169-170 т.1). У свої поясненнях посилався на те, що доводи позивача про несправедливі умови кредитного договору в частині сплати за кредитним зобов'язаннями в доларах США є безпідставними, оскільки вважає, що у розумінні вимог ст. 638 ЦК України, підписавши спірний договір позивач погодився з усіма його істотними умовами, в т.ч. і щодо порядку повернення кредиту у доларах США. Крім того, вважає, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а АТ «ОТП Банк» позбавлений права впливати на валютний ринок та контролювати курс іноземної валюти, бо він розміщує і залучає кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. За таких обставин вважає, що саме по собі зростання ( коливання) курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання недійсним Кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходити з динаміки зміни курсу валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Звертає увагу, що на момент укладення договору позивач не був позбавлений права отримати кредит в національній валюті України - гривні, але розпорядившись своїм правом на власний розсуд отримав кредит в іноземній валюті - доларах США, що підтверджується також розділом 12 «Параметри кредиту» анкети-заяви на отримання кредиту від 05.10.2007 . Вважає, що позивач, згідно з ч. 2 ст.1056 ЦК України, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Також, відповідно до п. 6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скористався. Таким чином, вважає, що укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане, і у позивача існувала можливість передбачення в момент укладення договору зміни курсу гривні відносно іноземних валют, ураховуючи динаміку зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні і її девальвації, та можливість отримання ним кредитів у національній валюті, а тому підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні. Крім того, посилається, що позивачу перед підписанням спірного кредитного договору було надано повну інформацію, як споживачу фінансових послуг, що підтверджується розділом 15 «Для клієнта» Анкети-заявки фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, зазначено про те, що позивач підписавши цю анкету підтверджує, що Банк надав йому (Позивачу) в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» , зокрема, про:1)особу та місцезнаходження кредитодавця;2)кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; г) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; є) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Крім того, перед укладенням Договору позивачу було надано під розписку Інформаційний листок про умови кредитування, тобто повідомлено у письмовій формі про умови кредитування, а також надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, в якому Позивач розписався, тим самим підтвердивши факт ознайомлення з умовами кредитування - зі свого боку, а також виконання норм законодавства - з боку відповідача на виконання вимог п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 перед підписанням надано у письмовій формі інформацію про можливі валютні ризики та оспорюваний кредитний договір також не містить вказаних умов. За таких обставин вважає, що спірний Кредитний договір укладено в письмовій формі, підписано повноважними особами, він містить всі суттєві умови, передбачені законом для договорів, які мають істотне значення та були узгоджені сторонами, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не надано обґрунтування заявлених вимог у частині визнання недійсним договору Іпотеки № PML-002/970/2007 від 23.10.2007, а тому просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Разом з цим, не погоджуючись з первісним позовом, 28.10.2016 ПАТ «ОТБ Банк» звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 101 021, 76 дол. США. Свої позовні вимоги мотивує тим, що укладений 23.10.2007 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «ОТП Банк» Кредитний договір №ML-002/970/2007, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 184 480 доларів США із встановленням плаваючої відсоткової ставки 3,99%+FIDER, [PERSON] не виконується належним чином. З метою забезпечення виконання умов вказаного вище Кредитного договору, 23.10.2007 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № SR-002/890/2007, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі. Станом на 20.10.2016 заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №ML-002/970/2007 від 23.10.2007 складає 101 021, 76 доларів США. Банком на адресу відповідачів 09.08.2016 були направлені вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором, проте станом на дату подання позовної заяви вимоги виконані не були. На підставі наведеного представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за Кредитним договором у сумі 101 021, 76 доларів США та витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях і доводах, просив позов [PERSON] задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність належними та допустимими доказами по справі. Вважає вимоги зустрічної позовної заяви безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки порушують права позивача, як споживача. Представник відповідача проти первісного позову заперечував посилаючись на його необґрунтованість, а зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. 12.08.2015 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Демідовській А.І. Ухвалою суду від 13.08.2015 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду на 28.09.2015 о 09-30 год. 21.12.2015 представником позивача подано до канцелярії суду заяву про витребування доказів ( а.с. 46-49 т.1). 28.09.2015 відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог [PERSON] ( а.с. 85-86 т.1). 21.12.2015 представником позивача подано пояснення щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності ( а.с. 87-89 т.1) , а також пояснення на заперечення представника відповідача щодо позову [PERSON] ( а.с. 89-99 т.1). 02.11.2016 згідно повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Кицюк В.С. Ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 22.06.2017 у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Кицюк В.С. відмовлено. 05.09.2017 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 07.02.2018 ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва клопотання представника позивача про відвід головуючого судді Букіної О.М. залишено без задоволення, а провадження по справі зупинено з передачею заяви про відвід для її вирішення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України. Ухвалою Солом»янського районного суду м.Києва від 19.02.2018 у задоволенні заяви про відвід головуючого судді Букіної О.М. відмовлено. Суд вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом 05.10.2007 [PERSON] власноруч заповнив Анкету-заяву фізичної особи на отримання іпотечного кредиту (а.с. 79-81 т.1). Як вбачається з п. 12 Анкети-заяви - параметри кредиту: валюта - долар США; бажана сума кредиту - 220000; цільове призначення кредиту - придбання житла; строк на якій бажає отримати кредит -30 років; відсоткова ставка -11.49. Відповідно до п.13 Анкети -заяви, [PERSON] підтвердив, що вся надана йому інформація вірна. Зобов'язався повідомити про всі зміни щодо зазначеної в анкеті інформації. Не заперечував, щоб банк перевірив надану ним інформацію, про що власноруч 05.10.2007 підписав Анкету-заяву фізичної особи на отримання кредиту (а.с.79-81 т.1). Крім того, як вбачається з наявних у справі доказах, [PERSON] 27.09.2007 підписав Інформаційний листок Умови кредитування по програмі «Житло в кредит», згідно якого останній підтвердив, що він ознайомлений у письмовій формі з умовами кредитування, а також підтвердив, що банк надав йому інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту ( додаток №1), наявних у Банку форми кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов»язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування ( а.с. 82-83 т.1). 23.10.2007 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «ОТП Банк», був укладений Кредитний договір №ML-002/970/2007 ( а.с.131-139 т.1 ). Відповідно до п.2 Частини №1 умов даного Договору, Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 184 480, доларів США, цільове використання кредиту - придбання нерухомості; річна база нарахування процентів 360 днів у році; сума першого внеску 20% вартості нерухомого майна у відповідності до договору купівлі-продажу та остаточного повернення кредиту 23.10.2024; поточний рахунок - 2620 0 201752960. З матеріалів справи вбачається, що банк виконав взяті на себе зобов»язання та надав [PERSON] обумовлену умовами Кредитного договору суму коштів у розмірі 184 480 дол.США, що у гривневому еквіваленті становило 931 624,00 грн., що підтверджується наявним у справі валютним меморіальним ордером №1 від 23.10.2017 (а.с. 25 т.2). Відповідно до п. 3 Частини №1 Кредитного договору № ML-002/970/2007 від 23.10.2007 сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись плаваюча відсоткова ставка 3,99% + FIDR. Відповідно до п. 4 Частини №1 Кредитного договору сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Згідно з п.п. 1.4.1.1, 1.4.1.1.1, 1.4.1.1.2, 1.4.1.2, 1.4.1.3 Частини №2 вказаного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплати банку відповідну плату в порядку і на умовах, визначених нижче, а саме: проценти за користування кредитом розраховуються банком наступним чином: у разі використання фіксованої процентної ставки, вони розраховуються на основі фіксованої процентної ставки з розрахунку річної бази нарахування процентів; у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Проценти нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше дати повернення кредиту, визначеної у Графіку платежів (Додаток №1), на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього договору. Проценти (крім процентів за прострочений кредит) сплачуються позичальником на поточний рахунок у банку в розмірі, визначеному підпунктами 1.4.1.1- 1.4.1.2 цього договору. Плаваюча процентна ставка підлягає корегуванню протягом дії Договору щоразу після кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладання Договору, якщо інше не передбачено договором ( п.1.4.1.1.3 Договору). Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього Договору, підлягає корисигуванню після пробігу 11 календарного місяця, починаючи з дати укладання Договору ( 1.4.1.4 Договору). Пунктом 1.4.1.5.1 Кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань , встановлених будь-яким з п.п. 2.3.6, 2.3.7, 2.3.7.1 цього договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка) підвищується на 4% річних в порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до п. 1.5.1 Частини №2 Кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до цього договору), шляхом внесення готівки в касу або безготівковим перерахуванням. На поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим Договором. Відповідно до п.п. 1.7.1, 1.7.2. п. 1.7. Кредитного договору Банк здійснює видачу Кредиту Позичальнику однією сумою чи Траншами згідно з Кредитною/ними заявкою/ами Позичальника. Кредит надається однією сумою чи Траншами шляхом дебетування позичкового рахунку Позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в Кредитній/их заявці/ках Позичальника, зменшених на утриману комісію Банку у відповідності до Тарифів та умов цього Договору.кожний наступний Транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу, якщо інше не передбачено цим Договором. Відповідно до п.1.9.1 зазначеного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст.3 цього договору) чи іншими, укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. 23.10.2007 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна -квартири [ADDRESS] ( а.с. 21-22 т.1). З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору, 23.10.2007 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РML-002/970/2007, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Івановою С.М., зареєстрованого у реєстрі за №6419.( а.с.149-150 т.1 ). За умов вказаного договору іпотеки, [PERSON] передано в іпотеку вказане вище нерухоме майно. Згідно Кредитного договору вбачається, що [PERSON] повідомлено, що усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися позичальником у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим договором. Інші платежі, згідно з цим договором, розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати. Судом встановлено, що позичальнику [PERSON] повідомлено про сукупну вартість кредиту та всю необхідну інформацію про умови отримання та обслуговування кредиту. Інформація по Кредитному договору в повному об'ємі викладена в тексті Кредитного договору та Додатку №1 до Кредитного договору, з чим [PERSON] у повній мірі погодився, особисто підписавши Кредитний договір та Додаток №1 до даного договору( а.с. 140-148 т.1). Також, як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] був ознайомлений із щомісячними платежами, які повинні сплачуватись після отримання кредиту (а.с.140-148 т.1). З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 23.10.2007 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №SR-002/890/2007 (а.с. 149-150 т.1). Згідно п. 1.1. договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань пере кредитором за кредитним договором в повному обсязі. Згідно п. 1.2 договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Відповідно до частини 2 пункту 2.1. до договору поруки №SR-002/890/2007, боржник зобов'язаний повернути Кредитору повну суму отриманих боржником кредитних коштів не пізніше 23 жовтня 2024 року. Сума отриманого кредиту може скласти 184 480,00 долар США. Боржник зобов'язаний сплатити відсотки за користування отриманими ним кредитними коштами, наданими згідно з Кредитним Договором, в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в Кредитному Договорі. Якщо дата повернення нарахованих процентів припадає на не банківський день - платежі здійснюються Боржником в банківський день, наступний за таким не банківським днем, але не пізніше передостаннього дня поточного місяця. При повному поверненні кредиту, відсотки сплачуються одночасно з поверненням. Відсотки на прострочений кредит сплачуються одночасно з поверненням кредиту. Відповідно до частини 3 пунктів 3.1.-3.2., 3.5 договору поруки №SR-002/890/2007, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буд повідомлено поручителю додатково. При простроченні виконання своїх зобов'язань, як вони визначені в п. 3.2 цього договору, поручитель зобов'язаний виплатити кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочення сум за цим Договором із застосуванням для її розрахунку Валютного курсу НБУ на день сплати. Відповідно до п.1 ч.4 Договору поруки, договір поруки набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до повного виконання боржником своїх за Кредитним договором. Відповідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, суд вважає, що підписавши договір поруки [PERSON], як поручитель погодилася з його умовами. 09.08.2016 за вих. № 12-4-10/2876 ПАТ «ОТП Банк» направив [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 02.08.2016 складала 98 826, 43 доларів США з яких: заборгованість за кредитом в сумі 86 301, 80 доларів США та заборгованість по відсоткам у сумі 12 424, 63 доларів США та повідомив боржника про право банку на звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо протягом 30 банківських днів з дати одержання позичальником відповідна вимога не буде задоволена (а.с. 127-128 т.1). Крім того, 09.08.2016 за вих. № 12-4-10/2876 ПАТ «ОТП Банк» направив [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості та повідомив останню, що загальний розмір невиконаної забезпеченою порукою вимоги станом на 02.08.2016 складала 98 826, 43 доларів США з яких: заборгованість за кредитом в сумі 86 301, 80 доларів США та заборгованість по відсоткам у сумі 12 424, 63 доларів США. Цим же листом банк також вимагав від поручителя виконати порушене зобов'язання в триденний строк з дати отримання цієї вимоги (а.с. 129 т.1). Як вбачається з матеріалів справи вимога банку про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором №ML-002/970/2007 від 23.10.2007, позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON] виконана не була. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] порушили взяті на себе зобов'язання за даним Кредитним договором, а тому станом на 20.10.2016 загальний розмір заборгованості становить - 101 021, 76 доларів США, яка складається з: -86 301, 80доларів США - заборгованість за кредитом; -14 719, 96 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. У добровільному порядку борг перед банком позичальником та поручителем не погашається, про що зазначено у наданому позивачем розрахунку заборгованості та випискою за особовим рахунком ( а.с. 124-126 т.1, 25-123 т.2). Вказана сума заборгованості не спростована боржником та поручителем у судовому порядку. При цьому, суд враховує вищевказані положення 1.9.1 Кредитного договору про право кредитора вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3. та ст.3 цього договору) чи іншими, укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Положеннями статей 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Ст. 611 ЦК України закріплює, що при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до п. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець мас право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Відповідно до п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженогопостановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку. Відповідно до листа НБУ від 15.10.2010, згідно зі ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 2.3 глави2 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій , письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ. При цьому, відповідно до п. 5.3 глави 5 Положення № 275 письмовий дозвіл НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ від 19.02.1993р. «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Вбачається, що ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» має банківську ліцензію №191 на право здійснювати банківські операції на право здійснювати операції з валютними цінностями. З Кредитного договору № ML-002/970/2007 від 23.10.2007 вбачається, що сторони кредитного договору дійшли згоди, зокрема, позичальник погодився, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого процента + FIDR, та висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором зміни такої плаваючої процентної ставки. Згідно застереження до п. 1.4.1.4 до Кредитного договору № ML-002/970/2007 від 23.10.2007 сторони висловлюють цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредит, встановлене п. 1.4. цього договору повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього договору ( а.с. 134 т.1). Як вбачається з матеріалів справи, позичальник [PERSON] підписав кожну сторінку Кредитного договору № ML-002/970/2007 від 23.10.2007, що є підтвердженням факту ознайомлення його з усіма істотними умовами цього договору. Тобто, підписанням Кредитного договору ML-002/970/2007 від 23.10.2007 позичальник підтвердив свою здатність виконувати умови договору, свої права та обов'язки. Отже, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача за зустрічним позовом було вільним і відповідало його внутрішній волі. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. П.2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У разі солідарного обов'язку боржників, у відповідності до ч. 1 ст.543 ЦК України кредитор має траво вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі, на підставі п.2 ч.2ст.543 ЦК України. Згідно п. 3.1. договорів поруки у випадку невиконання Боржником боргових зобов'язань перед Кредитором за Кредитним Договором, Кредитор має право звернутися до Поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Згідно п. 3.2. договорів поруки Поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання Боржником боргових зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором, здійснити виконання Боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-ьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Кредитора. Згідно ст. 3.4. договорів поруки обов'язок Поручителя виконати боргові зобов'язання зішикає при отриманні від Кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою Поручителем, якщо Кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому Договорі. Таким чином, при укладенні Кредитного договору ML-002/970/2007 від 23.10.2007 сторонами були дотримані вимоги Цивільного кодексу України, Законів України «Про захист прав споживачів» та «Фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року. Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України). Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Враховуючи викладене вище та приймаючи до уваги те, що [PERSON] та [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконали, суд приходить до висновку про те, що зустрічний позов ПАТ «ОТП Банк» про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 101 021, 76 доларів США є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог за зустрічним позовом, а тому підстави для закриття провадення у справі за зустрічним позовом відсутні, а доводи представника позивача в цій частині є необґрунтованими. Що стосується первісного позову [PERSON], то суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного. Суд вважає, що доводи [PERSON] про те, що Кредитний договір №ML-002/970/2007 від 23.10.2007 є недійсним, є необґрунтованими та недоведеними. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Як вбачається з умов спірного Кредитного договору, відповідач надав позивачу кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що працівниками банку не було роз'яснено йому інформацію про кредитування, як передбачено Законом України «Про захист прав споживачів». Суд не погоджується з доводами позивача [PERSON] в цій частині, оскільки як вбачається зі змісту оспорюваного договору підпис позивача свідчить про те, що останній ознайомлений з усіма його умовами, правами та обов'язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України, що підтверджується також Анкетою-заявою позивача від 26.09.2007 та Інформаційним листом, згідно яких [PERSON] засвідчив, що з умовами кредитування ознайомлений. Таким чином, Банк перед укладання даного договору надав у письмовій формі необхідну інформацію про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Отже, суд вважає, що позивач погодилася з усіма умовами спірного договору вважаючи їх зрозумілими до виконання взятих зобов`язань. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що при підписанні спірного Кредитного договору [PERSON] був обізнаний про валютні ризики. 05.10.2007 власноруч заповненій анкеті-заяві зазначив, що бажає отримати кредит саме в доларах США. На момент укладення кредитного договору [PERSON] не був позбавлений отримати кредит в національній валюті України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому (п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Як встановлено в судовому засіданні, позивача при укладенні договорів ознайомлювали з умовами кредитування, правами та обов'язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Пункт 1.3. Положення про валютний контроль, за твердженого постановою Правління НБУ N 49 від 08.02.2000 року, визначає, що використання іноземної валюта як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об'єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти - гривні. Відповідно до ст.36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", валютні курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом міністрів України. Поряд з цим, Положення "Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів", затвердженого Постановою Правління Національного Банку України N 496 від 12.11.2003 р., визначається, що офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. З наведеного можливо зробити висновок, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним та враховувати підвищення валютного ризику за цим договором. Окрім того, п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5 визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено обов'язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. При вирішенні спору про визнання спірного Кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів». Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Тобто, підписанням спірного Кредитного договору позичальник підтвердив свою здатність виконувати умови договору, свої права та обов'язки, і погоджується з ними. Отже, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача за первісним позовом було вільним і відповідало його внутрішній волі. Згідно наявних в справі матеріалів позичальник [PERSON] здійснював повернення кредиту та сплату відсотків за його користування на виконання умов Кредитного договору, що свідчить також про те, що останній був обізнаний про сукупну вартість кредиту. При цьому, позичальник не скористався наданим йому правом та на виконання ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» протягом 14 днів не відкликала свою згоду на укладення договору про надання кредиту, враховуючи передбачену законом можливість не пояснювати причини такого відкликання. Так, у своєму рішення від 10.11.2011 № 15-рп/2011, Конституційний Суд України зазначив, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень ЦК України. Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у п. 3 ст. 3 ЦК України. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Конституційний Суд України бере до уваги також положення актів міжнародного права. Так зокрема за змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на до контрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди. За таких обставин, суд вважаєа, що позивачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності в оспорюваному Кредитному договорі умов, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків чи несправедливі умови на шкоду споживача, тобто позичальника [PERSON] Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача за первісним позовом про визнання недійсним кредитного договору. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, а тому суд не знаходить підстав для визнання недійсним договору іпотеки від 23 жовтня 2007 № PML-002/970/2007 . Таким чином, у задоволенні первісного позову [PERSON]слід відмовити у повному обсязі, як необґрунтованого. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявлених вимог за первісним позовом [PERSON] та відмову у задоволенні даного позову по суті, а тому підстави для задоволення заяви ПАТ «ОТП Банк» про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, відсутні. Приймаючи до уваги обставини встановлені в ході розгляду справи, що викладені вище, суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України за заявою представника позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» підялягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 38 933, 84 грн. в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved