Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Купянської міської ради Харківської області про втрату права користування житлом, посилаючись на те, що вона являється власником будинку розташованого за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. 60 років СРСР, буд. №35 на підставі договору купівлі-продажу. В її будинку зареєстрована але фактично не проживає [PERSON] Відповідач не користується жилим приміщенням, комунальними послугами та в будинку відсутні її особисті речі. Як власник спірного будинку №35, позивач терпить незручності у звязку з чим: не може оформити субсидію, платить за відповідача комунальні послуги тощо. У звязку з викладеним позивач була вимушена звернутися до суду з позовною заявою про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] у її будинку. У судовому засіданні [PERSON] повідомила, що відповідач [PERSON] жодного дня не мешкала у її будинку, вона просто попросила зареєструвати її так як потрібна була прописка щоб влаштуватися на роботу. Крім того позивач просила задовольнити позов у повному обсязі, зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно з п. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Представник третьої особи: в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, зазначив, що при вирішенні справи повністю покладаються на розсуд суду. Тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України, і розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи та додані до них документи, судом були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Спірний будинок, який розташований за адресою: Харківська область, м. Куп'янськ, вул. 60 років СРСР, буд. №35 належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівліпродажу житлового будинку від 26 лютого 1998 року (а.с. 7-8). В будинку №35 по вул. 60 років СРСР у м. Куп'янську зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Факт реєстрації осіб підтверджує довідка №4 від 30 січня 2016 року надана виконавчим комітетом Купянської міської ради Харківської області (а.с. 5). Факт не проживання відповідача [PERSON] у будинку №35 по вул. 60 років СРСР підтверджується актом не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 30 січня 2016 року, складеного в присутності власника будинку, двох сусідів даного будинку та представника квартального комітету Купянської міської ради Харківської області. В акті зазначено, що [PERSON] не мешкає в будинку за місцем реєстрації (а.с. 6). Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Конституція гарантує кожному вільний вибір місця проживання, однак наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не можуть бути підставою для визнання будь якого права. Наявність реєстрації не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" з подальшими змінами) громадяни України, а також іноземець особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. При цьому ця норма не передбачає надання обов'язкової згоди наймодавця на реєстрацію. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до вимог ст. 64 ч.2 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача можуть бути визначено й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Під час розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] не являлась членом сім'ї [PERSON], оскільки не входить в коло осіб, які визначені житловим законодавством, постійно не проживала разом з позивачкою і не вела з нею спільне господарство, а відтак не набула прав та обов'язків щодо користування житлом. Відповідно до ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користуванням приміщенням(тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. За правилами ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають не залежно від тривалості проживання. У відповідності до вимог ч.3 ст. 818 ЦК України тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. За правилами ст. 98 ч.3 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення-підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в житловому будинку, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку особу втратившою право користування житловим приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] зареєстрована у встановленому законом порядку в спірному будинку №35 по вул. 60 років СРСР в м. Куп'янську, Харківської області, однак за даною адресою не проживає з моменту своєї реєстрації. Крім того, відповідно до відомостей зазначених в акті складеному в присутності сусідів будинку №35, відповідач [PERSON] не мешкає за місцем своєї реєстрації. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, а також те, що відповідач за комунальні послуги не платить, у будинку №35 не проживає, а також те, що визнання [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку №35 по вул. 60 років СРСР, необхідне позивачу для оформлення субсидії, у звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги позивача. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органів реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved