Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

26 травня 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позову зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 12.05.2006 року уклали кредитний договір № DNG0AU01965704. Згідно договору відповідач 12.05.2006 року отримав кредит 9401,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.05.2013 року. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 13.05.2015 року має заборгованість - 33283,01 [Долар США], яка складається з наступного: - 6900,59 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 7018,31 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 537,68 [Долар США] заборгованість по комісії за користування кредитом; - 18826,43 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач і відповідач 12.05.2006 року уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким відповідач надав у заставу автомобіль Daewoo, що належить відповідачу на праві власності. Згідно з приписами Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором вилучити у відповідача предмет застави, звернути на нього стягнення, стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, заяву про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 12.05.2006 року уклали кредитний договір № DNG0AU01965704 (а.с. 12-13). Згідно з п.1.1 вказаного договору банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 13.05.2013 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 9401,00 доларів США, на наступні цілі: купівлю автомобіля, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,13% від суми виданого кредиту. Пунктом 4.1. договору зазначено, що при порушенні позичальником зобовязань, передбачених цим договором , банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № DNG0AU01965704 позивач та відповідач 12.05.2006 року уклали нотаріально засвідчений договір застави рухомого майна № DNG0AU01965704 (а.с. 14-15). Згідно з п.6 договору застави в забезпечення виконання заставодавцем зобовязань за кредитним договором заставодавець надав у заставу наступне майно: автомобіль Марка ТЗ [PERSON] TF69Y, модель: DAEWOO Lanos TF69Y, рік випуску 2006, тип ТЗ: Легковий-Седан-В, номер кузова (шасі) SUPTF69YD6W275173, реєстраційний номер [NUMBER]. Предмет застави належить відповідачу на праві власності, що підтверджується техпаспортом РСА № 277361, виданим Дніпропетровським МРЕВ 1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області від 11.05.2006. Відповідно до п.15.7.1 заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ Статтею 2 Закону України "Про заставу" визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Частиною першою ст.19 Закону України "Про заставу" визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст.20 Закону України "Про заставу" визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст.20 Закону України "Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Стаття 1 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", обтяжував, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобовязаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконував свої зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим станом на 13.05.2015 року має заборгованість - 33283,01 [Долар США], яка складається з наступного: - 6900,59 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 7018,31 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 537,68 [Долар США] заборгованість по комісії за користування кредитом; - 18826,43 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 4-7). Згідно ст.192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до вимог чинного законодавства позивачем розраховано заборгованість відповідача у національній валюті України згідно з офіційним курсом НБУ, встановленим на 13.05.2015 2063,7560 грн. за 100 доларів США. (а.с. 8). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача про передачу йому предмета застави в заклад ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню та вважає за можливе захистити порушене право позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved