Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дітей. В позовній заяві посилається на те, що з 17 травня 1997 року по 02 квітня 2004 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі народилось двоє дітей син [PERSON],[INFO] і дочка [PERSON], [INFO], які на даний час є неповнолітніми. Син [PERSON] навчається на І курсі денного відділення Чернівецького національного університету на контрактній основі. На весь період навчання вартість навчання становить 36000 гривень згідно договору №11-89 від 15.08.2015 року, в тому числі розмір плати за один семестер складає 4500 грн. Дочка [PERSON] навчається на ІІ курсі коледжу Буковинського державного медичного університету на контрактній основі. Згідно угоди №8/см9 про підготовку фахівця з неповною вищою медичною освітою від 01.09.2014 року вартість навчання складає 28000 гривень (7000 грн. на рік). Всі витрати по оплаті за навчання дітей вона змушена була взяти на себе, що підтверджується відповідними квитанціями. Вона є інвалідом ІІІ групи. Пенсію з грудня місяця 2015 року не отримує. За 2016 рік вона знайшла лише кошти на оплату за навчання сина, а за навчання дочки коштів так і не знайшла. Відповідач різними способами ухиляється від надання допомоги дітям. Просить суд задовольнити її позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги не визнав. В запереченні на позов посилається на те, що за рішенням суду від 20 жовтня 2009 року він сплачує аліменти на кожну дитину по 300 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. Також вважає, що його участь в додаткових витратах на дітей не викликана особливими обставинами, як то розвиток здібностей у дітей, їх хвороба, каліцтво, тощо. Також посилається на те,що позивач та діти без погодження із ним взяли на себе зобов"язання по оплаті за навчання у відповідних навчальних закладах і будь-яких зобов"язань по додаткових витратах на дітей на нього не було покладено. На протязі десяти років він немає постійної роботи і доходів, а тому будь-яке збільшення стягнення з нього може поставити його у скрутне матеріальне становище. В судове засідання позивачка не з"явилась але подала заяву, що позовні вимоги підтримує і просить суд справу розглянути без її участі. Відповідач позов не визнав, на позовну заяву подав заперечення. Суд заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов"язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо. Відповідно п.18 Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, син [PERSON], [INFO] і дочка [PERSON],[INFO] є неповнолітніми. Син [PERSON] навчається на першому курсі Чернівецького національного університету денного відділення на контрактній основі. Згідно договору №11-89 від 15.08.2015 року вартість навчання за весь період складає 36000 гривень. Розмір плати за семестер складає 4500 грн. Дочка [PERSON], [INFO] навчається на другому курсі коледжу Буковинського державного медичного університету на контрактній основі. Згідно угоди №8/см9 про підготовку фахівця з неповною вищою медичною освітою від 01.09.2014 року вартість навчання складає 28000 грн. За перший і другий семестри позивачка сплатила за навчання сина [PERSON] по 4500 гривень, а всього 9000 грн. Відповідно до чинного законодавства відповідач повинен компенсувати позивачці 4500 грн., поскільки батьки несуть додаткові витрати в рівних частках. За навчання дочки [PERSON] позивачка сплатила в серпні 2014 року 3500грн. за перший семестер, 17 грудня 2014 року - 3500 грн. за другий семестер першого курсу, і в червні 2015 року 3500 грн. за перший семестер другого курсу, а всього за три семестри 10500 гривень, що підтверджується квитанціями. Відповідно відповідач повинен відшкодувати позивачці половину витрат, що становить 5250 гривень. Твердження відповідача про те, що він не повинен брати участі у додаткових витратах, так як не брав участі при укладенні договорів на навчання дітей є помилковим. Суд вважає, що навчання дітей зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток їх здібностей, як-то зазаначено в ст.185 СК України, тому стягнення з відповідача додаткових витрат на їх навчання є обгрунтованим. Якщо відповідач добровільно не бажає приймати участі в додаткових витратах, то відповідно чинного законодавства таке рішення про його участь може бути тільки за рішенням суду. Вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат з відповідача в розмірі по 4500 грн. щорічно починаючи з серпня 2016 року по січень 2019 рік задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню і вимоги по стягненню додаткових витрат з відповідача в сумі 3500 грн. щорічно за період з червня 2015 року по липень 2018 рік.

Outcome: partial