Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні належній на праві приватної власності квартирі [ADDRESS], визнавши [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він є власником та відповідальним квартиронаймачем квартири №12 в будинку №7 по провулку у м.Камянському на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2000 року, виданого державним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] З 07.11.2012 року відповідач [PERSON], з якою позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з 1982 року по серпень 2012 року, фактично не мешкає за адресою належного йому на праві власності спірного житла, разом із відповідачем [PERSON], яка є донькою позивача, що підтверджується актами про їх не проживання, складеними в різні часи. Позивач зазначає, що відповідачі з 07.11.2012 року забрали свої речі з квартири та фактично мешкають за адресою: м.Камянське, вул.Кармелюка, 8-6. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 08.07.2014 року було задоволено позовні вимоги відповідачів до позивача про вселення та зобовязано його не чинити перешкоди відповідачам у користуванні спірним житловим приміщенням. 10 грудня 2014 року відповідачів за цим позовом було вселено до спірного житла, що підтверджується копією повідомлення державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ [PERSON] від 25.11.2014 року, а також копіями постанов про закінчення виконавчого провадження державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ [PERSON] від 11.12.2014 року, згідно якого вбачається факт вселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] до спірного житла, а також копіями постанов про закінчення виконавчого провадження державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ [PERSON] від 11.12.2014 року. Позивач вказує, що після вселення, з 10.12.2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] жодного дня не проживали у належній йому на праві власності квартирі, не сплачували за житлово-комунальні послуги та не намагались будь-яким чином вселитись до спірного житла. Позивач самостійно сплачує за житлово-комунальні послуги та несе тягар утримання свого житла. Позивач неодноразово намагався оформити субсидію по сплаті житлово-комунальних послуг без врахування доходів відповідачів, які не мешкають за місцем своєї реєстрації, але до нинішнього часу субсидію позивачу не надано. Крім того, відповідачі створюють певні перешкоди у користуванні належною позивачу на праві власності квартирою. Наведені обставини у своїй сукупності слугували підставою для її звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 19 липня 2017 року було відкрито провадження у справі (а.с.40). 15 грудня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим\~ЦПК України\~викладено в новій редакції. У відповідності до п.п.9 п.1 Розділу\~ХIII\~Перехідних Положень ЦПК України\~в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією\~ЦПК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила задовольнити їх. Відповідачі повторно в судові засідання у справі не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзиви. За таких обставин на підставі ст.128, ч.4 ст.223 ЦПК України відповідачі вважається повідомленими про день та час судового засідання, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, у сторін по справі є дві доньки, після розірвання шлюбу в 2012 році відповідач [PERSON] приїхала з машиною та вивозила меблі зі спірної квартири. З тих пір, свідок не бачила відповідачів за адресою: м.Камянське, пр-к Кармелюка, 7-12. З позивачем свідок спілкується щодня, та не бачила відповідачів за вищевказаною адресою. Відповідачі вселятися не намагались, наразі проживають в їх кварталі за іншою адресою. За результатами повного зясування обставин справи та перевірки їх доказами, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до наступних висновків. Позивач [PERSON] є власниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією відповіді на запит за вих.№175 від 28.02.2017 року про державну реєстрацію права власності, виданою Обласним комунальним підприємством "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" (а.с.10). Обставина реєстрації відповідача у справі [PERSON], [INFO], із зазначенням родинних відносин «дружина» та [PERSON], [INFO], із зазначенням «донька» у вказаній квартирі підтверджується копією особового рахунку №7300110786 від 03 квітня 2014 року (а.с.30) та згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС в Дніпропетровській області, відповідач [PERSON] та [PERSON] станом на 13 липня 2017 року дійсно з 21.03.1995 року та 10 липня 2007 року, відповідно, зареєстровані у квартирі за адресою: м.Дніпродзержинськ, Дніпровський район, п-к Кармелюка[ADDRESS] (а.с.38, 39). Згідно копії рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 серпня 2012 року, яке набрало законної сили 24 серпня 2012 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Відповідно до копій постанов про закінчення виконавчих проваджень ВП №45026661 від 11.12.2014 та ВП №45026602 від 11.12.2014 [PERSON] доведена резолютивна частина виконавчого листа, в частині зобов'язання не чинити перешкод [PERSON] та [PERSON] в користуванні квартирою за адресою - провулок Кармелюка, 7/12 м.Дніпродзержинськ про що складено акт державного виконавця від 10.12.2014 року (а.с.17, 19). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі виконавчих листів №209/1918 виданих Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області 02.10.2014 року вселені за адресою провулок Кармелюка, 7/12 м.Дніпродзержинськ, про що складені акти державного виконавця від 10.12.2014, що підтверджується копіями постанов про закінчення виконавчого провадження ВП №45026408 від 11.12.2014 та ВП №45026211 від 11.12.2014, відповідно (а.с.20, 22). Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] у вказаній квартирі не проживають з листопада 2012 року. Дана обставина підтверджується письмовим доказом, а саме: актами про не проживання №37 від 02.06.2014 року, №130 від 24 грудня 2015 року та копією акта б/н від 20 січня 2017 року, складеним техніками дільниці №6 ТОВ «Крона», ТОВ «Крона-Сервіс» 4 та КП КМР "УКОЖФ" відповідно (а.с.27, 28, 29). Згідно повідомлення №345 від 3.11.16 заявникові [PERSON], що мешкає за адресою: вул.Кармелюка, 7-12 субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг не призначено у зв'язку з відсутністю даних для встановлення права (а.с.24). При вирішенні питання щодо позовної вимоги, суд приймає до уваги правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Частиною 1 ст.7 цього ж Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу УРСР, встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживає в квартирі, розташованій за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр-к Кармелюка[ADDRESS] понад 1 (один) рік. При вирішенні питання щодо позовної вимоги, суд приймає до уваги правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога про визнання осіб такими, які втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" від 19.05.2016 № 1377-VIII, місто Дніпродзержинськ Дніпропетровської області перейменовано на місто Камянське. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до п.35 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Тому, відповідно до ст.141 ЦПК України, з кожного з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у розмірі 640,00 грн. у рівних частинах з кожного по 320,00 грн.

Outcome: approved