Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, заборону вчиняти певні дії, зобов'язання вчиняти певні дії та відшкодування моральної шкоди в якому (з врахуванням подальших уточнень) вказувала, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,1 га., розташованої за цією ж адресою та призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідач, будучи власником сусіднього житлового будинку та суміжної ділянки по [ADDRESS], грубо порушує правила добросусідства, а саме протягом тривалого часу не утримує свою ділянку в належному стані (зберігав поблизу будинку позивачки ємність з побутовими відходами, які розповсюджували неприємний запах), крім цього в безпосередній близькості до належного позивачці будинку (на відстані до 5 м.) висадив дерева, що руйнують фундамент будинку та погіршують інсоляцію житлових кімнат. На численні звернення [PERSON] та вимоги компетентних органів щодо необхідності приведення ділянки в належний стан, зокрема видалення дерев та їх паростків відреагував частково, перемістивши ємність з побутовими відходами в інше місце. Решту порушень не усунув, внаслідок чого продовжує руйнуватися будинок позивачки, їй створюються незручності та завдаються моральні страждання. Зокрема в останньої в зв'язку з протиправною поведінкою [PERSON] значно погіршився стан здоров'я та морально-психологічний стан, виникли нові захворювання, що потребує додаткового лікування, порушено нормальний ритм життя. В зв'язку з цим [PERSON] просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом видалення належних йому 24 дерев, що ростуть на відстані до 5 м. від житлового будинку по [ADDRESS], зокрема 21 дерева айлант, 1 горіха, 2 вишень та їх паростків. Також просила заборонити [PERSON] висаджувати дерева та кущі в проміжку до 5 м. від стін її будинку, зобов'язати відповідача своєчасно видаляти парості дерев та кущів на земельній ділянці по [ADDRESS] на цій же відстані від стін її будинку. Крім цього [PERSON] просила стягнути з [PERSON] моральну шкоду, грошовий еквівалент якої визначила в 7 000 грн. Ухвалою суду від 17 листопада 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні майном, заборони вчиняти певні дії залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. В судовому засіданні позивачка [PERSON] через свого представника [PERSON] уточнила позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача вчиняти певні дії, а саме просила зобов'язати його забезпечити дотримання належного санітарно-технічного стану прибудинкової території по [ADDRESS] в проміжку 5 м. від стін належного їй житлового будинку, а також на цій же ділянці своєчасно проводити огляд зелених насаджень та видаляти аварійні, сухостійні, фаутні, самосійні і порослеві дерева та кущі, не допускати затінення деревами та порушень світлового режиму в належного їй житловому будинку. Вимоги в частині відшкодування моральної шкоди залишили без змін. При цьому пояснили, що [PERSON] добровільно усунув створювані ним раніше перешкоди шляхом самостійної вирубки дерев та паростків, що були в безпосередній близькості до належного позивачці житлового будинку та привів ділянку до належного стану. Проте вказані дії ним здійснені лише після втручання компетентних органів та звернення позивачки з відповідним позовом до суду. А тому вважали, що відповідача слід зобов'язати вчиняти дії щодо подальшого утримання ділянки в належному стані, оскільки в іншому випадку є всі підстави вважати, що подальша можлива протиправна поведінка [PERSON] призведе до порушення прав позивачки в майбутньому. Також просили стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 7 000 грн. з підстав, зазначених в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зобов'язався в подальшому утримувати власну земельну ділянку в належному стані та не допускати порушення прав суміжних землекористувачів, а тому не вбачав підстав для судового примусу до вчинення ним цих дій. Вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не визнав, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON], показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] Миколаївської області та земельної ділянки, площею 0,1 га., розташованої за цією ж адресою та призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідач, будучи власником сусіднього житлового будинку та суміжної ділянки по [ADDRESS], грубо порушив правила добросусідства, а саме протягом тривалого часу зберігав поблизу будинку позивачки ємність з побутовими відходами, які розповсюджували неприємний запах, крім цього в безпосередній близькості до належного позивачці будинку (на відстані до 5 м.) висадив дерева, що руйнували фундамент будинку та погіршували інсоляцію житлових кімнат, чим порушив вимоги ст. 103 ЗК України та п. 5.12 таблиці 5.2 ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістбудування від 17 квітня 1992 року №44. На вимоги [PERSON] та звернення компетентних органів щодо необхідності приведення земельної ділянки в належний стан [PERSON] відреагував частково, видаливши частину дерев та паростків, а також перемістивши ємність з побутовими відходами в інше місце. В процесі розгляду справи відповідач повністю привів ділянку в належний стан шляхом видалення решти дерев та їх паростків, що знаходилися в безпосередній близькості до будинку позивачки. Вказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні та знайшли своє повне підтвердження показаннями свідка [PERSON] та письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с. 4-15, 18-19, 22-33, 54-64, 70, 77-78). Позивачка, заявляючи вимоги про зобов'язання [PERSON] в подальшому вчиняти певні дії, а саме забезпечити дотримання належного санітарно-технічного стану прибудинкової території по [ADDRESS] в проміжку 5 м. від стін належного їй житлового будинку, а також своєчасно проводити огляд зелених насаджень та видаляти аварійні, сухостійні, фаутні, самосійні і порослеві дерева та кущі, не допускати затінення деревами та порушень світлового режиму належного їй житлового будинку, обґрунтовувала їх тим, що невчинення відповідачем цих дій може призвести до подальшого порушення її прав. Дійсно, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Проте, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] добровільно усунув обставини, що призводили до порушення прав позивачки, як суміжного землекористувача, зокрема самостійно привів власну земельну ділянку в належний стан. Крім цього в судовому засіданні зобов'язався в подальшому уникати діянь, які б створювали позивачці перешкоди в користуванні її власністю. Разом з тим, заявляючи такі вимоги, сторона позивача не врахувала, що власник земельної ділянки має право на її використання за власним розсудом. Будь-які обмеження у використанні або зобов'язання його у здійсненні певних дій можуть бути встановлені лише у випадках та порядку, передбачених законом, зокрема в разі порушення правил добросусідства, які включають два обов'язкові складові елементи: - порушення землевласником будівельних, екологічних, фітосанітарних, інших норм чи правил; - внаслідок таких порушень порушуються права або інтереси інших осіб. Тобто в кожному конкретному випадку особа зобов'язана довести не тільки наявність протиправних діянь іншої особи, а й те, що такі діяння призвели до порушення її прав, що підлягають захисту, що узгоджується з положеннями ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України та практикою Верховного Суду України. Вказані обставини не можуть бути узагальнені, в тому числі на майбутнє, а підлягають встановленню (доведенню), а також оцінці в своїй сукупності судом в кожному випадку окремо. Разом з тим позивачкою не прийнято до уваги, що її вимога до відповідача про зобов'язання вчиняти певні дії є надто загальною та невизначеною в частині строків та порядку реалізації, а тому позбавлена можливості практичного виконання, навіть в разі встановлення такого обов'язку судовим рішенням. Враховуючи наведене, зокрема передчасність та необгрунтованість вказаних вимог, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Що стосується вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч. 3 ст. 386 ЦК України). Суд вважає, що протиправна бездіяльність [PERSON] протягом тривалого часу дійсно призвела до порушення прав [PERSON] Така бездіяльність безумовно призвела до настання негативних наслідків для позивачки, яка відчувала нервові переживання, наслідком чого було часткове погіршення стану її здоров'я та необхідність додаткового лікування, остання тривалий час докладала зусиль для поновлення своїх прав. Разом з тим, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, що переконливих доказів того, що саме поведінка [PERSON] були визначальним фактором для значного погіршення стану здоров'я [PERSON] та виникненню у неї нових хвороб, стороною позивача не надано, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ще до інциденту позивачка мала тяжке захворювання, яке прогресувало, їй було встановлено групу інвалідності. Інші зазначені в цій частині обставини не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" враховує характер, обсяг та тривалість страждань, яких зазнала [PERSON], характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. За такого, суд вважає достатнім відшкодування в розмірі 700 грн. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки з врахуванням розміру задоволених вимог, в тому числі добровільно задоволених [PERSON] під час виіршення справи, а також обсягу отриманої правової допомоги з врахуванням положень ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року слід стягнути 1 300 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: partial