Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

В жовтні 2016 року представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на наступні обставини. [INFO] народилась [PERSON] та реєстрація її народження проведена в порядку ст. 135 СК України. З 11.06.2016 року дитина знаходиться в притулку для дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації на підставі заяви її бабусі [PERSON] від 11.06.2016 року, яка повідомила, про те, що мати дівчинки - [PERSON] залишає дитину без догляду та відвідує її один або два рази на тиждень, вказувала на погрози життю дитини у разі знаходження її вдома. Під час медичного обстеження у малолітньої [PERSON] виявлено шлункові захворювання, що свідчить про неналежне харчування. Крім того, про занедбаний стан дитини свідчить невідповідність її мовного розвитку віковим особливостям, а також низький рівень психічних якостей та пізнавальної сфери особистості. Виїздом соціальних служб за місцем проживання відповідачки було встановлено незадовільний стан житлових умов, а також проведено бесіду з відповідачкою, якій роз'яснено порядок та умови повернення дитини. Крім того, [PERSON] неодноразово запрошувалась листами на співбесіду до служби у справах дітей та на засідання комісії з питань захисту прав дитини, проте вона ігнорує всі рекомендації соціальних служб, необхідні документи не надала та з заявою про повернення дитини не зверталась. Вказував на те, що відповідачка самоусунулась від виховання та утримання доньки, не виявляє бажання забрати її з дитячого закладу, піклуватись про фізичний, духовний розвиток та майбутнє малолітньої дитини. Доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON]., [INFO], підтверджено рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13.09.2016 року №577/17 та висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.09.2016 року №01/02-24/2615. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON]., [INFO], в розмірі 500 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для потреб дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Вказував на те, що після поміщення дитини в притулок для дітей відповідач не вживала заходів щодо її повернення та на рекомендації працівників соціальної служби не реагувала. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Вказувала на те, що свої батьківські обов'язки щодо доньки виконувала належним чином, піклувалась про неї. Після поміщення дитини у притулок її медичний огляд було здійснено тільки через три тижні, при цьому саме у притулку дитина почала більше хворіти. Зазначала, що дівчинку без догляду не залишала, а у її відсутності донька залишалась з бабусею. В притулку доньку не провідувала часто, оскільки хворіла бронхітом. На даний момент в неї вдома прибрано та в приміщенні ніхто не курить, а тому вважає, що дівчинка може бути повернута їй та підстави для позбавлення її батьківських прав відсутні. В судове засідання, призначене на 28.11.2016 року [PERSON] з'явилась в стані алкогольного сп'яніння, про що працівниками поліції винесено відповідну постанову №223610 від 28.11.2016 року, якою на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. в дохід держави. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП. У зв'язку з наведеним 28.11.2016 року розгляд справи було відкладено та в подальшому відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судові засідання не з'являлась. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, вказуючи на те, що дитина була доставлена в притулок для дітей працівниками поліції у супроводі бабусі, при первинному огляді відхилень зафіксовано не було. На даний момент дівчинка набрала вагу та почала розмовляти реченнями. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що за час відвідування працівниками соціальної служби відповідачки за місцем її проживання, остання була відсутня, мешканці зустріли працівників агресивно, спілкуватись з ними не хотіли. В приміщенні було накурено та брудно, а дитину утримували за рахунок пенсії бабусі. Відповідачці була запропонована допомога та роз'яснено, які дії потрібно вчинити для оформлення пенсії по інвалідності та повернення дитини, проте [PERSON] рекомендації працівників соціальної служби проігнорувала. В подальшому від представника Чернівецького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] суду показала, що вони з відповідачкою раз на тиждень гуляли з дітьми та їй відомо про те, що відповідачка перебувала на обліку у соціальних службах у зв'язку з тим, що її родичі мають намір продати житло, яке належить [PERSON], а тому пишуть в соціальні служби різні заяви. Вказувала на те, що малолітня [PERSON]. за час прогулянок спілкувалась з нею, а на даний момент вона перебуває в притулку для дітей та відповідачка часто її навідує. Крім того, їй відомо, що відповідачка має неофіційний дохід, а також є інвалідом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є братом відповідачки та йому відомо, що вона любила і піклувалась про доньку. Зазначав, що сестра раніше зловживала алкоголем та вихованням дитини займалась переважно бабуся, яка скаржилась йому що більше не може самостійно доглядати дитину, а відповідачка постійно відсутня. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є бабусею малолітньої [PERSON] та дівчинка часто залишалась під її доглядом. Працівників поліції вона не викликала та про те, що життю чи здоров'ю дитини щось загрожує також не вказувала. Крім того, зазначила, що відповідачка є хорошою матір'ю, алкоголем не зловживає, інколи вона залишалась ночувати у чоловіка з яким у неї близькі стосунки, при цьому доньку з собою не забирала, а залишала разом з нею. Вважає, що дівчинку потрібно повернути матері або їй та вони будуть виховувати її, а також здійснювати за нею належний догляд. Дитину утримували та будуть утримувати за рахунок її пенсії. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає неподалік місця проживання відповідачки та інколи заходить до неї в гості. Їй не відомі випадки агресивного поводження [PERSON] зі своєю донькою, навпаки вона терпляче відносилась до дівчинки та піклувалась про неї, проте часто залишала дитину з старенькою матір'ю і кілька днів була відсутня вдома, а тому мати викликала працівників поліції. Були випадки, коли вона бачила відповідачку в стані алкогольного сп'яніння. Суд, заслухавши пояснення відповідача і представників позивача та третьої особи, а також покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до копії свідоцтва про народження та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126,133,135 СК України [INFO] народилась [PERSON], її матір'ю є [PERSON], відомості про батька дитини внесені у відповідності до ст. 135 СК України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що 11.06.2016 року в притулок для дітей звернулась [PERSON] з проханням помістити її онуку [PERSON] в притулок, оскільки її мати [PERSON] залишила доньку без догляду, а вона за станом здоров'я не може доглядати за дитиною (а/с 20). 11.06.2016 року малолітня [PERSON] доставлена до притулку, де перебуває по даний час (а/с 21). Згідно характеристики дитини, остання поступила у притулок в стані страху та підвищеної тривожності, відмічалась її недовіра до оточуючих та страх фізичної розправи, оскільки дівчинка лякалась різких рухів та гучних звуків. Мовний розвиток [PERSON] не відповідає її віковим особливостям та у неї виявлено шлункові захворювання, що свідчить про неналежне харчування вдома (а/с 22). З довідки Міської дитячої поліклініки №69 від 19.10.2016 року вбачається, що малолітня [PERSON] знаходилась з 29.12.2012 року по 31.07.2014 року на диспансерному обліку у лікаря-інфекціоніста. Мати дівчинки регулярно відвідувала медичну установу та під час відвідування дитина була охайна і мати агресивно до неї не відносилась (а/с 35). Згідно матеріалів справи відповідач до кримінальної відповідальності не притягувалась та не знятої і не погашеної судимості немає, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває та за психіатричною допомогою не зверталась (а/с 36, 37). Відповідно до положення статті 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.09.2016 року №01/02-24/2615, мати [PERSON] самоусунулась від виховання та утримання доньки, не виявляє бажання забрати її з дитячого закладу, піклуватись про фізичний, духовний розвиток та майбутнє дитини. 13.06.2016 року працівниками служби у справах дітей міської ради обстежено умови проживання за адресою реєстрації відповідачки та під час візиту останній було рекомендовано прийти на співбесіду до приміщення Служби та роз'яснена процедура повернення дитини на виховання. 23.06.2016 року [PERSON] звернулась у службу та їй повторно роз'яснено перелік документів, які необхідні для повернення дитини, а також попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків. Крім того, 13.07.2016 року працівниками Центру соціальних служб здійснено виїзд за місцем проживання відповідачки та встановлено, що квартира потребує генерального прибирання та провітрювання, оскільки бабуся курить в приміщенні, а при розмові з [PERSON] відчувався різкий запах алкоголю, працівниками центру проведено профілактичну бесіду з відповідачкою та роз'яснено процедуру повернення дитини. Також, з вказаного висновку вбачається, що з метою повернення та виховання малолітньої [PERSON] відповідачка неодноразово запрошувалась листами на співбесіду до приміщення служби у справах дітей та на засідання комісії з питань захисту прав дитини. Однак, станом на 14.09.2016 року всі рекомендації соціальних служб відповідачкою проігноровано та з відповідною заявою і необхідними документами на повернення дитини не зверталась. З метою соціального захисту інтересів малолітньої [PERSON] орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] відносно її доньки [PERSON] у зв'язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а/с 3). Пунктом 1.2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13.09.2016 року №577/17 надано суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] у зв'язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а/с 4). Крім того, відповідно до листа ЧВП ГУНП в Чернівецькій області від 30.09.2016 року №15785/123/35/1-16, відповідачка за місцем проживання характеризується негативно, часто вживає алкогольні напої та не виключено факти вживання наркотичних чи психотропних речовин. Упродовж 2015-2016 років до поліції надійшло чотири звернення громадян щодо фактів неналежного виконання нею батьківських обов'язків та залишення на тривалий час, без нагляду своєї малолітньої доньки [PERSON] Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За час розгляду справи відповідачкою не надано суду доказів усунення тих обставин, які стали підставою для висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] Крім того, відповідачка з'являлась в судове засідання по даній справі в стані алкогольного сп'яніння за що була притягнута до адміністративної відповідальності, характеризується з негативної сторони, а в подальшому перестала взагалі з"являтись до суду. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка навідувала свою доньку у притулку протягом липня 2016 року, після чого такі відвідування припинились. Відповідповідно до картки обліку роботи з сім"єю (особою), відповідачка в грудні 2016 року по місцю свого проживання не перебувала (а/с 19). За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У відповідності до вимог ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до вимог ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З системного аналізу положень ст. 182 СК України вбачається, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка офіційно не працює та має нерегулярний, мінливий дохід. Таким чином, з відповідачки на користь її малолітньої дитини підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., при цьому варто зазначити, що статтею 182 СК України передбачено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, окрім випадків коли аліменти стягуються у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 184 СК України якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, прохання позивача про стягнення з відповідачки аліментів в твердій грошовій сумі, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є зайвим. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідачки на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved