Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.03.2006 року в розмірі 12653 грн.. 35 коп., посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 3000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем договір та підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 05.12.2013 року має заборгованість - 12653.35 грн., яка складається з наступного: 11439.69 грн. - заборгованість за кредитом; 134.93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 578.73 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Враховуючи викладене, позивач - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача - [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 12653.35 грн. за кредитним договором № б/н від 31.03.2008 року та судові витрати. Просить позов задоволити. Представник позивача в судовому засіданні вимоги викладені у позовній заяві підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог і з приводу мотивів їх заявлення заперечив та вважає такі вимоги позивача безпідставними із наступних міркувань. Зазначає, що із наданих доказів, а саме з розрахунку не можливо встановити, чим обґрунтовується розмір основної кредитної заборгованості в сумі 11439,35 грн., якщо сам позивач в позові зазначає про те, що відповідачем отримано кредит в сумі 3 000 грн; не встановлено і питання щодо строку отримання кредиту, оскільки із кредитної картки, про яку вказано в заяві про отримання кредиту, не вбачається строк дії цієї кредитної картки; також не надано доказів про особисте підписання ним Умов і правил надання банківських послуг, на порушення яких посилається позивач, а також надані у якості доказів Умови та правила надання банківських послуг викладені недержавною для відповідача мовою. Вважає, що позивач не надав суду належних доказів про порушення ним умов кредитного договору, а доказування заявленого позову ґрунтується лише на особистих поясненнях представника позивача. Окрім цього, у позовній заяві позивач, посилаючись на Умови та правила надання банківських послуг, вказує що договір на надання кредитної лінії діє на протязі 12 місяців з моменту підписання і може бути пролонгований, тобто фактично договір діяв до 04.12.2007 року. Також, із наданого ПАТ КБ "ПриватБанк" розрахунку вбачається, що кошти в із кредитної карти відповідач зняв 04 грудня 2006 року у сумі 2901,30 грн. і проплати із його сторони не проводилось із моменту зняття коштів. Отже, на його думку, строк дії кредитного договору на відкриття кредитної лінії від 04 грудня 2006 року тривав 12 місяців та кінцевий термін його закінчився 04 грудня 2007 року. Крім цього, позивач посилаючись на п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, вказує, що у разі якщо на протязі попередніх місяців дії кредитного договору ні одна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же термін - тобто на 12 місяців. Наголошує, що із наданих доказів, зокрема із розрахунку ПАТ КБ "ПриватБанк", вбачається, що відповідачем кошти із кредитної картки були зняті - 04 грудня 2006 року та жодних погашень не відбувалось з цього моменту. Однак, лише після спливу тривалого часу, тобто через 7 років, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що з урахуванням того, що дія договору припинилася ще 04 грудня 2007 року, ним заборгованість за кредитом не сплачена на день закінчення дії договору, банк автоматично продовжив строк дії договору, незважаючи на тривале порушення відповідачем його умов, хоча виходячи з таких обставин, не повинен був автоматично продовжувати термін дії договору. Тобто, ПАТ КБ "Приват Банк" після закінчення дії договору у грудні 2007 року з достовірністю знав про грубе порушення з боку відповідача взятих на себе зобов'язань і вже тоді у позивача виникло гарантоване право на звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача. Однак, позивач не скористався своїм правом на звернення до суду про стягнення заборгованості із відповідача, а навпаки продовжив дію договору ще на 12 місяців, згодом договір було продовжено знову. При цьому, протягом усіх вказаних років, а саме з грудня 2006 року ним кошти в рахунок погашення заборгованості не вносились на кредитну лінію, проте кредитор, користуючись своїм правом, продовжував нараховувати відсотки, комісію та штрафи за прострочену заборгованість за кредитним договором, замість того, щоб скористатися своїм правом стягнути заборгованість за кредитним договором у судовому порядку після закінчення першого строку дії кредитного договору. Тому, такі дії позивача відповідач розцінює як зловживання своїм правом в односторонньому порядку, незважаючи на грубі порушення по виконанню своїх зобов'язань відповідачем, на продовження дії кредитного договору з метою щонайбільших нарахувань штрафних санкцій. З вищенаведеного випливає, що після закінчення строку кредитного договору 04 грудня 2007 року та не сплатою на цей час відповідачем заборгованості по цьому кредитному договору, позивачу було достовірно відомо про порушення його права і з цієї дати протягом трьох років, а саме до 04 грудня 2010 року у позивача було право звернутися з відповідним позовом про стягнення наявної вже тоді заборгованості з відповідача. Однак, зазначає, що позивач цей строк звернення з позовом до суду пропустив, бо звернувся до суду з позовом до суду лише після спливу шести років. Виходячи із наведеного вважає, що у даному випадку наявні передбачені чинним законодавством підстави для застосування до позовних вимог позивача - ПАТ КБ "ПриватБанк" строку позовної давності терміном 3 роки відповідно до вимог ст. 257 ЦК України. Також при вирішенні судом питання розподілу судових витрат просить застосувати норми ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі у зв'язку із пропущенням строків позовної давності та судові витрати покласти на позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, оглянувши матеріали цивільної справи, оцінивши всі докази в їхній сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задоволити в повному обсязі у звязку з наступним. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 31.03.2006 року укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Даний факт підтверджується копією договору долученого позивачем до матеріалів справи. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач погодився з умовами кредитного договору, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Судом встановлено і даний факт відповідачем не спростовувався у судовому засіданні, що позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється . Зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами ч.1 ст. 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). В ст. 599 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так відповідно до п. 6.5 договору, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 кредитного договору, позичальник зобов'язується у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п.8.6 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач свої обов'язки за договором не виконує, заборгованості згідно умов вказаного договору не сплачує. Згідно розрахунку заборгованості представленого позивачем вбачається, що відповідач станом на 05.12.2013 року за кредитним договором від 31.03.2006 року заборгував позивачу 12653 грн.. 35 коп., з яких: - 11439,69 грн. - заборгованість за кредитом; - 134,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 578,73 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак, в судовому засіданні відповідач просить відмовити у позові в повному обсязі у звязку із пропуском позивачем строків позовної давності на звернення з позовом до суду. Слід зазначити наступне. Відповідно до ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України). Відповідач в судовому засіданні зазначив, що строк дії договору 12 місяців з дня його підписання. Вважає, що оскільки кредитні кошти ним було знято із рахунку 04.12.2006 року, а тому термін дії кредитного договору до 04.12.2007 року. Тобто, позовна давність для позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав - до 04.12.2010 року, натомість позивач звернувся до суду з позовом 19.12.2013 року, тобто із пропуском строків позовної давності. Так, слід зазначити, що відповідач дійшовши до зазначеного висновку не звернувши уваги на те, що пролонгація договору полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Жодна із сторін, на протязі дії договору, не виявила наміру припинити його, а відтак необгрунтовано застосовувати до спірних правовідносин строки позовної давності Внаслідок вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача є цілком обґрунтовані та підлягають до задоволення. Згідно ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з наведеним, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Outcome: approved