Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що він працював на посаді управителя ОСББ "Зоря". 10.02.2015 р. наказом № 3 його було звільнено із займаної посади в зв'язку з виконанням дій, що дають підстави для втрати довіри з боку правління та співвласників ОСББ "Зоря", з причини чисельних порушень фінансової дисципліни, невиконання рішень загальних зборів і правління ОСББ, порушення прав та інтересів жителів будинку. Вважаючи, що звільнення було проведено з порушенням вимог закону, зокрема, було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, не зрозуміло в чому полягають дії, які призвели до втрати довіри, не надано доказів порушення статуту ОСББ чи діючого законодавства, тому просить суд поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Позивач просить суд слухати справу у його відсутність. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали даної цивільної справи, встановив наступне. 10 лютого 2015 року ОСББ "Зоря" винесено наказ № 3 "Про звільнення з роботи управителя [PERSON]", відповідно до якого позивача було звільнено з посади, зобов'язано повернути всі матеріальні цінності об'єднання. Судом встановлено, що позивачу надавалась копія наказу про його звільнення для ознайомлення, але він відмовився від ознайомлення, про що зазначено в наказі. Позивач зазначав, що при прийнятті на роботу його не було ознайомлено з посадовою інструкцією, посадову інструкцію про посадові обов'язки управителя ніхто не затверджував, договору про матеріальну відповідальність він не підписував. За весь період робот він не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справах про поновлення на роботі доведення законності звільнення та дотримання встановленої процедури звільнення покладається на роботодавця. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. На підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано тільки з працівниками, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності, тобто такими, з якими може бути укладено договір про повну індивідуальну чи колективну (бригадну) матеріальну відповідальність або які, незалежно від можливості укладення такого договору, зайняті прийманням, зберіганням, транспортуванням, відпуском або розподілом матеріальних цінностей (наприклад головний бухгалтер). Приводом для звільнення може бути вчинення таким працівником навмисних або необережних дій, що давали роботодавцю підстави для втрати до нього довір'я. Зокрема, це може бути порушення працівником правил проведення операцій з матеріальними цінностями, а не факт недостачі їх. Таким чином, з метою звільнення за цієї статтею необхідно встановити одночасну наявність таких умов: неправомірні дії працівника, вина, працівник обслуговує матеріальні цінності, дії призвели до втрати довіри. З досліджених матеріалів справи встановлено, що [PERSON] обслуговував матеріальні цінності та вирішував питання перерахунку грошових коштів, оформлював платіжні доручення, що підтверджується довіреностями (а.с.8, 9) та не заперечувалось позивачем. В обґрунтування неправомірних дій позивача щодо порушення фінансової дисципліни суду надано протокол Правління ОСББ "Зоря" від 08.12.2014 року (а.с.16-21), згідно п.5 якого [PERSON] оголошено догану, протокол Загальних Зборів ОСББ "Зоря" від 05.05.2014 року про звіт управителя (а.с.61, 62), яким оголошено догану позивачу, вимогу ревізійної комісії про надання документації (а.с.63-68), лист про застосування розцінок [PERSON] (а.с.69). Суд критично оцінює надані докази, оскільки звільнення відбулося не систематичне невиконання посадових обов'язків (п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України), а на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. В силу ч.1 ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Тому, звільнення не може ґрунтуватися на оголошеній 08.12.2014 року догані, оскільки сплинув місячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності. Загальні Збори ОСББ "Зоря", згідно положень Статуту (а.с.12-15), ст.10 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" не є органом уповноваженим на оголення догани працівнику. Такі повноваження віднесено до компетенції виконавчого органу, голова якого приймав позивача на роботу (а.с.10). Тому, висновки протоколу Загальних Зборів ОСББ "Зоря" від 05.05.2014 року про звіт управителя (а.с.61, 62) носять рекомендаційний характер. Єдиним нормативно правовим актом, який регулює питання проведення інвентаризації суб'єктами господарювання є Інструкція по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року N 69 Відповідно до п.п.11.1, 11.2 цієї Інструкції, для проведення інвентаризаційної роботи на підприємствах, розпорядчим документом їх керівника створюються постійно діючі інвентаризаційні комісії у складі керівників структурних підрозділів, головного бухгалтера, які очолюються керівником підприємства або його заступником. Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії та у присутності матеріально відповідальної особи. Крім того, на підставі п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", розмір шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд визначає відповідно до ст. 135-3 КЗпП, Закону України N 217/95-ВР від 6 червня 1995 р. "Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей" і затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. N 116 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 27 серпня 1996 р. N 1009 та від 20 січня 1997 р. N 34. Визначаючи розмір шкоди, суд має виходити з цін на матеріальні цінності, що діють у даній місцевості на час вирішення справи, і застосовувати встановлені нормативно-правовими актами для даних випадків кратність, коефіцієнти, індекси, податок на добавлену вартість, акцизний збір тощо. В силу п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. N 116 "Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей", розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. Висновок про вартість майна, відносно якого виявлено нестачу повинен бути складений незалежним професійним оцінювачем згідно Методики оцінки майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 р. N 1891 та Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Однак, суду не доведено, що [PERSON] є атестованим оцінювачем або експертом та може складати висновки про порушення фінансової дисципліни. Також, не заперечувалось учасниками процесу, що витрати у 2014 році було здійснено в межах затвердженого Загальними зборами ОСББ "Зоря" кошторису (а.с.111). Таким чином, не доведено відповідачем належними доказами, що мало місце порушення посадових обов'язків зі сторони позивача. Не запере6чувалось сторонами, що після отримання вимоги про припинення платежів на користь ПП "Екосервіс" (а.с.66-68), позивач оплату виконаних робіт не проводив. Доводи відповідача ґрунтуються на незаконно підписаному договорі колишнім Головою Правління ОСББ "Зоря" [PERSON] (а.с.95-97). При цьому, представник відповідача не заперечував, що в момент підписання договору [PERSON] був посадовою особою та мав право підпису, акти виконаних робіт (а.с.98-114) також складені уповноваженими особами. Вказаний договір недійсним не визнано, припинення або розірвання договору віднесено до компетенції саме керівних органів ОСББ "Зоря". Отже, належними та допустимими доказами не доведено, що [PERSON] допущено порушення трудової дисципліни, за наявності чинних договірних зобов'язань, дотримання меж кошторисних видатків не доведено наявність винних дій позивача. Не можуть прийматися до уваги надані документи стосовно внесених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, листування з іншими органами (а.с.46-6-, 129-143), оскільки вчинення розкрадання або засудження працівника за корисливий злочин може стати самостійною підставою для звільнення із займаної посади. Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, наказ про звільнення підлягає скасуванню, а позивачка поновленню на роботі. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ОСББ "Зоря" заробіток за останні два місяці роботи позивача становив 2622,22 грн., тобто середньоденна заробітна плата становить 43,70 грн. Отже, враховуючи позовні вимоги про стягнення заробітної плати на роботі, суд встановив, що позивач в зв'язку з незаконним звільненням не працював з 11.02.2015 р. по 13.05.2015 р. (дата постановлення рішення), кількість робочих днів з цей період становить: у лютому -13, у березні - 22, у квітня - 22, у травні - 5, всього 62 дні, тобто розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу становить 62 х 43,70 = 2709,40 грн. Однак, суд обмежений розміром позовних вимог, тому позов слід задовольнити виходячи з 1000,00грн., оскільки позивач вимоги не збільшував та уточнював. В силу ст.237(1) КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незважаючи на зазначення в частині другій ст. 237(1) КЗпП України на те, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством, судова практика після включення до Кодексу законів про працю названої статті пішла шляхом стягнення моральної шкоди, заподіяної порушенням власником трудових прав працівників не лише при ушкодженні здоров'я працівника та у випадках, передбачених контрактом, але і в інших випадках. Звичайним стало стягнення моральної шкоди у випадках незаконного звільнення працівника. Визнається за можливим відшкодування моральної шкоди, викликаної невиплатою належних працівникові грошових сум, виконанням робіт в небезпечних для життя та здоров'я умовах тощо (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). В судовому засіданні не підтверджено жодними доказами доводи позивача з приводу завдання моральної шкоди, не надано медичних висновків, не просив позивач допитати свідків на підтвердження своєї позиції, не надав розрахунку з якого суд мав би змогу оцінити глибину моральних страждань. Тому, враховуючи дані обставини суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 150 грн. В силу ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Тому, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам, тому стягненню з відповідача на користь держави підлягає 10,00грн. В силу ст.367 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць. Оскільки, позивача звільнено 10.02.2015 року, то за період до 10.03.2015 року розмір заробітної плати становить: 19 робочих днів х 43,70 = 830,30грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial