Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

30 травня 2019 року до Дніпровського районного суду міста Києва разом з ухвалою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року про визначення підсудності надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Крименерго» про скасування арешту. Відповідно до предмету позовних вимог, позивач просить суд скасувати арешт нерухомого майна [PERSON] : обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції особа/права якої обтяжуються [PERSON] , особа в інтересах якої встановлено обтяження Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Крименерго» предмет обтяження квартира за адресою: [ADDRESS] ; обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції особа/права якої обтяжуються [PERSON] , особа в інтересах якої встановлено обтяження Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Крименерго» предмет обтяження житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду посилається на наступне, що в березні 2018 року позивачу стало відомо, що в реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано арешти нерухомого майна. Підстава виникнення обтяження - постанова про арешт майна боржника ВП 39311675 від 17.10.2013 року, видавник Державна виконавча служба Відділ державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції Автономної республіки Крим старший державний виконавець Балашов С. О.. Позивач вказує, що в автоматизованій системі виконавчих проваджень вона як боржник відсутня, жодних постанов про відкриття виконавчого провадження з вищевказаними реквізитами не отримувала. Ухвалою суду від 03.06.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 05 липня 2019 року (вх. №42780) від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що АТ «ДТЕК Крименерго» є неналежним відповідачем по даній справі. Крім того, звертає увагу на те, що 19 лютого 2019 року Оболонським районним судом міста Києва у справі №756/4589/18 було розглянуто заяву [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову, за результатами розгляду якої, постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви, та залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не надано доказів про виконання рішення суду, в межах якого було накладено арешт на нерухоме майно. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Згідно ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] накладено арешт, на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: ВП№39311675, виданого 17.10.2013 року, видавник: Відділ державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим старший державний виконавець Балашов С. О.; крім того, на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] накладено арешт, на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: ВП№39311675, виданого 17.10.2013 року, видавник: Відділ державної виконавчої служби Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим старший державний виконавець Балашов С. О.. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов`язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України). Згідно зі ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02 червня 2016 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Позивач [PERSON] , обґрунтовуючи підстави звернення з даним позовом до суду посилається на те, що в автоматизованій системі виконавчих проваджень вона як боржник відсутня, жодних постанов про відкриття виконавчого провадження з вищевказаними реквізитами не отримувала. Як на доказ, позивачем надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, та результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП, відомості яких, підтверджують відсутність її як боржника у виконавчих проваджень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 8 Постанови Пленуму ВСУ "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 № 2 роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Згідно з наданого відповідачем відзиву на позовну заяву, 19 лютого 2019 року, ухвалою Оболонського районного суду міста Києва, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року, відмовлено у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову. Як вбачається зі змісту ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року «Заочним рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 15.01.2014 року у цивільній справі №121/5067/13-ц задоволено позов ПАТ «ДТЕК Крименерго» та стягнуто з [PERSON] збитки у розмірі 15 513 грн. 17 коп., судові витрати по справі в сумі 229 грн. 40 коп. витрати пов`язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 900 грн., а всього 16 642 грн. 57 коп.» Таким чином, у суду є підстави вважати, що арешт на належне позивачу майно було накладено в межах примусового виконання рішення Ялтинського міського суду АР Крим від 15.01.2014 року у цивільній справі №121/5067/13-ц, в той же час, при зверненні з даним позовом до суду позивачем визначено процесуальний статус відповідача ПАТ «ДТЕК Крименерго», разом з тим, позивачем не надано доказів, які б підтверджували виникнення між сторонами спірних правовідносин, вимоги позивача стосуються скасування арешту з майна, який накладено на підставі постанови ДВС, однак, не наведено яку саме відповідальність повинен понести відповідач у разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2 ст.. 4 Цивільного - процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Крименерго» про скасування арешту є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed