Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

26.04.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права користування кімнатою [ADDRESS], зобов'язання видати ордер на право зайняття кімнати [ADDRESS] зазначеного гуртожитку. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що з 2008 року проживає у гуртожитку по [ADDRESS] що підтверджується відповідним договором про надання послуг по утриманню ліжко-місця №734 від 13.09.2010 року, актом про проживання №147 від 11.04.2013 року, та відповідними договорами про надання в користування житлової площі №2 від 04.01.2011 року, від 01.05.2012 року, договорами про надання послуг з утримання житлової площі від 04.01.2011 року та від 01.05.2012 року. 23.04.2013 року їй (позивачу) було видано ордер №56 на ліжко-місце в кімнаті [ADDRESS] Враховуючи, що зазначений ордер було видано лише на "ліжко-місце" у кімнаті [ADDRESS] гуртожитку, вона (позивач ) не має можливості приватизувати зазначене житло. Крім того на неодноразові звернення до відповідача з приводу надання їй окремої кімнати для проживання, отримувала відмови. З огляду на викладене позивачка просила визнати за нею право користування кімнатою [ADDRESS], зобов'язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради видати їй, ордер на право зайняття кімнати [ADDRESS] зазначеного гуртожитку. У судове засідання представник позивача не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі доказів, що є у справі, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Судом встановлено, що з 02.09.2008 року [PERSON] зареєстрована та проживає у гуртожитку [ADDRESS] Згідно короткострокового договору №734 від 13.09.2010 року укладеного між ТОВ "Корабел-Промстрой" і [PERSON] про надання послуг по утриманню (обслуговуванню) ліжко-місця за наймом житлового приміщення, останній надано у строкове платне користування та утримання одне ліжко-місце у житловій кімнаті у гуртожитку для проживання самотніх громадян, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Строк найму (користування ліжко-місцем) за цим договором становив з 13.09.2010 року по 12.09.2011 рік. Згідно визначення понять, використаних у договорі, «ліжко-місце» - частка житлової площі у житловому приміщенні, яка дається для проживання у будинку, квартирі, кімнаті, у томі числі кімнаті гуртожитку, у розмірі не менш 6 квадратних метра на одну особу. За наслідками укладення договору, [PERSON] було отримано 21.09.2010 року талон реєстрації місця перебування особи за адресою: [ADDRESS] на термін з 21.09.2010 року по 21.03.2011 року. Після цього, 04.01.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Корабел-Помстрой» було укладено договір № 2 про надання послуг з утримання житлової площі (частки житлової площі - одного ліжко-місця) строком дії з 04.01.2011 року по 31.05.2011 року у гуртожитку №6, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Договір аналогічного змісту №249 від 01.05.012 року було укладено між [PERSON] та ТОВ «Корабел-Помстрой» про надання послуг з утримання житлової площі (частки житлової площі - одного ліжко-місця без зазначення кімнати) у гуртожитку №6, розташованого за адресою: [ADDRESS]. За змістом довідки КП СКП "Гуртожиток" від 01.09.2016 року у кімнаті 12 гуртожитку за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] Актом комісії КП "СКП "Гуртожиток" №147 від 11.04.2013 року зафіксовано, що у кімнаті 12 гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з 2008 року по теперішній час фактично проживає [PERSON] Позивач [PERSON] неодноразово зверталась до відповідача про надання їй окремої кімнати в гуртожитку. Листом Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15.11.2013 року на ім'я [PERSON] з питання про надання окремої кімнати в гуртожитку по [ADDRESS] останній було відмовлено у наданні окремої кімнати з посиланням на відсутність вільних кімнат, а також те, що [PERSON] забезпечена житловою площею в гуртожитку (норма 6 кв.м. на 1 особу), та громадською комісією з житлових питань при виконкомі ММР, яке відбулось 26.06.2013 року, 30.10.2013 року , комісія прийняла остаточне рішення про залишення без змін надання [PERSON] ліжко-місця в кімнаті [ADDRESS] гуртожитку по [ADDRESS] В подальшому аналогічне питання про надання кімнати [ADDRESS] [PERSON] у гуртожитку по вул. Бутоми 9 було розглянуто на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконкомі міської ради 19.10.2016 року, та комісія вирішила надати вказану кімнату іншій особі з числа дітей-сиріт. Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст.16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, визначений ч.2 цієї статті. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Отже судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах проживає у гуртожитку по [ADDRESS] і її право користування спірним приміщенням ніким не оспорюється, спору з цього приводу не існує, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею право користування кімнатою [ADDRESS] у гуртожитку по [ADDRESS] є безпідставними і задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині зобов'язання виконавчий комітет Миколаївської міської ради видати ордер на право зайняття кімнати [ADDRESS] у гуртожитку по [ADDRESS], суд приходить до наступного. Згідно ст. 58 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ст. 127 Житлового кодексу Української РСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Порядок надання жилої площі в гуртожитках, згідно ст. 128 Житлового кодексу Української РСР визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. За змістом ст. 129 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно пункту 5 розділу 1 Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 № 84 (далі - Положення про гуртожитки), за призначенням гуртожитки поділяються на два види: для проживання окремих осіб (жилі приміщення перебувають у користуванні кількох осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні однієї сім'ї). Жила площа в гуртожитках надається в розмірі не менше 6 квадратних метрів на одну особу (пункт 9 розділу 1 Положення про гуртожитки). За змістом розділу 2 Положення про гуртожитки, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку. Облік ордерів та осіб, які проживають у гуртожитках, оформлення необхідних документів щодо реєстрації місця проживання або місця перебування здійснюються власником гуртожитку або уповноваженою ним особою. Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення (постанова Верховного Суду України у справі 6-83цс15 від 10.06.2015 року). Матеріали справи не містять будь - яких даних про те, що у встановленому законом порядку приймалося рішення адміністрації підприємства щодо виділення у користування [PERSON] кімнати [ADDRESS] Крім того, за положеннями зазначених вище правових норм, видача громадянам ордеру для вселення в жилу площу у гуртожитку здійснюється на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету, тобто уповноваженими на це органами до яких суд не належить. Статтями 6,19 Конституції України судове рішення не може будь-яким чином підміняти собою рішення органу державної влади. Оскільки питання щодо виділення жилої площі у гуртожитку здійснюється уповноваженими на це органами, задоволення позову про покладення обовязку видати ордер на житлову кімнату у гуртожитку, не узгоджується з нормами матеріального права. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] в частині зобов'язання відповідача видати ордер на право зайняття кімнати [ADDRESS] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed