Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

06 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції)та процентів від простроченої суми, посилаючись на те, що за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року на його користь стягнуто з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 15 000 гривень та судові витрати у справі 375 гривень, а всього стягнуто 15 375 гривень. На виконання вказаного рішення суду, було видано виконавчий лист № 2-72 і 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Згідно довідки від 23 січня 2014 року №575/03-48, кошти в сумі 42,83 гривень, що були стягнуті в липні 2011 року з відповідача, перераховані на користь позивача в рахунок повернення боргу, згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року Першотравенського міського суду про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 15 375,00 гривень, повернення боргу, який повинен був бути повернутий [PERSON] в грудні 2007 року. Станом на 01 серпня 2011 року заборгованість [PERSON] по виконавчому листу №2-72 від 29 грудня 2009 року становить 12 678,13 гривень і тому, 10% від простроченої суми на день звернення до суду становить 12 678,13 х 0,1 = 1 267,81 гривні. Згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2013 року справа № 22-ц/774/6734/13 індекс інфляції за грудень 2007 року - січень 2011 року становить 56,4 (1,564х100-100), враховуючи, що повернута частка боргу в розмірі 45,36 грн. була повернута в жовтні 2011 року (в лютому 2011 року щомісячний індекс споживчих цін (за даними Держкомстату) більше одиниці, а саме: - 100,9% (1,009) в березні 2011 року - 101,4% (1,014), в квітні 2011 року - 101,3% (1,013), в травні 2011 року - 100,8 ( 1,008), в червні 2011 року - 100,4% (1,004), в липні 2011 року 98,7% (0,987), в серпні 2011 року 99,6% (0,996), та в вересні 2011 року - 100,1% (1,001) то приріст індексу споживчих цін за період неповернення боргу, а саме грудень 2007 року - вересень 2011 року становить: (1,564х1,009х1,014х1,013х1,008х1,004х0,987х0,996х1,001)х100-100=1,6143 х 100-100=61,43, і тому на повернуту суму боргу нараховується індекс інфляції, в грошовому еквіваленті 45,36х61,43:100=2919,11:100=27,86 грн. Отже, сума матеріальної шкоди на вересень 2011 року (часткове повернення боргу), відповідно росту індексу інфляції (приріст індексу споживчих цін за період неповернення (невиплати) боргу, з грудня 2007 року по вересень 2011 року включно становить 27,86 грн., і, враховуючи 10% від боргу станом на вересень 2011 року - 1 267,81 гривні, всього - 27,86+1267,81 = 1 295,67 гривень. Оскільки відповідач порушив своє зобов'язання по поверненню позики в грудні 2007 року позивач на підставі ст.625 ЦК України та п.6 договору позики від 20 жовтня 2007 року просить суд стягнути з відповідача спричинену в результаті несвоєчасного повернення позики, матеріальну шкоду в розмірі 1295,67 гривень та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення згідно яких, між ним та відповідачем склались правовідносини, врегульовані Цивільним кодексом України, а саме статтею 629 ЦК в якій зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст. 623 ЦК). За змістом ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як правило, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини. Одним із таких способів відповідно до ст. 16 ЦК України є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно п. 6 Договору позики від 20 жовтня 2007 року, "У випадку несвоєчасного повернення позики Позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять процентів від простроченої суми". Відповідно з п. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі) у строк та в порядку, що встановленні договором. Згідно п. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а відповідно п. 1 даної статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконати ним грошового зобов'язання. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або Законом. Оскільки зобов'язання в повному обсязі не виконано, кошти йому не повернуті, відповідач несе відповідальність відповідно умов договору позики, в зв'язку з несвоєчасним поверненням отриманих коштів (ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджатися предметом спору на власний розсуд. Відповідно п.6 Договору позики від 20 жовтня 2007 року "У випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення………" і тому на частку повернення боргу в жовтні 2011 року - 45.36 грн., "індекс інфляції", в грошовому еквіваленті: 45.36 х 61.43 : 100 = 27 грн. 86 коп. Відповідно п.6 Договору позики від 20 жовтня 2007 року "......., а також десять процентів від простроченої суми" і тому на частку простроченої суми (залишку боргу) станом на 01.11.2011 року складає 12 678,13 гривень, то: 12 678.13 х 0.1 = 1 267 грн. 81 коп. Саме 10% (десять відсотків) від простроченої суми (неповернутої суми) і є відповідальність за неналежне виконання зобов'язання. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить: 27.86 + 1 267,81 = 1 295,67 гривень. При ухваленні рішення суд також повинен врахувати поведінку боржника і враховуючи, що [PERSON] отримуючи щомісяця дохід 3 - 5 тисяч гривень, ухилявся від повернення позики, а також враховуючи, що [PERSON] з грудня 2007 року по жовтень 2011 рік отримав дохід (пенсія + страхові виплати (регрес) в розмірі - 130 091.16 + 80 852.65 = 210 943 гривень 81 копійка, тому даний позов підлягає задоволенню у повному обсязі. [PERSON] в судове засідання 27 січня 2015 року не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, так як він за станом здоров'я (інвалід ІІ групи) не може бути присутнім у судовому засіданні, позов не визнає, посилаючись на те, що він не позичав у [PERSON] грошових коштів, оскільки [PERSON] обманним шляхом отримав його підпис на чистому аркуші паперу з ксерокопією його паспорту, пізніше надрукувавши текст розписки. Також, вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] в частині заявлених позовних вимог про стягнення з нього 10% від простроченої суми за кожен день простроченням, оскільки [PERSON] сам надрукував договір позики, але і з нього не вбачається, що він письмово оговорив саме стягнення пені, як одного із виду заходів забезпечення виконання зобов'язання у виді неустойки, передбаченого ст.549 ЦК України, тому вважає його позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та несправедливими, оскільки тлумачаться позивачем одностороннє. Вважає, що п.6 договору позики передбачено виплату 10 % річних за прострочення договору. Окрім того [PERSON] вважає пропущеним позивачем річний строк позовної давності по заявленим ним в суді по цій справі позовних вимог 06 жовтня 2014 року про стягнення з нього пені в розмірі 1267,81 грн. із заборгованості в сумі 12 678,13 грн. станом на 01.11.2011 року, який просить суд застосувати. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в межах заявлених позовних вимог підлягають задоволенню з наступних підстав. 20 жовтня 2007 року сторони по справі уклали договір позики в простій письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача 15 000 гривень. Строк повернення боргу визначено - 20 грудня 2007 року. За умовами п.6 вказаного договору в випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобов'язався сплачувати позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 10% від простроченої суми. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг у сумі 15 000 гривень і судові витрати - 375 гривень. Постановою державного виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ ВП №18323027 від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених коштів. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до п.6 укладеного сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року також передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 Цивільного Кодексу України, зокрема, договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми /за умови якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/. Оскільки відповідач порушив своє зобов'язання по поверненню позики в грудні 2007 року він повинен сплатити позивачу на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.6 договору позики індексацію заявлених позивачем прострочених сум боргу: -45,36 грн. отриманих у жовтня 2011 року, в розмірі 27 грн. 86 коп. з врахуванням індексу інфляції за грудень 2007 року - вересень 2011 року 61,43 (45,36 грн. х 61,43 : 100 = 27 грн. 86 коп.). Всього позивачу слід стягнути з відповідача в рахунок індексації зазначеної суми 27,86 гривень. Вирішуючи заявлені позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 10% пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання, суд вважає вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Пунктом 6 укладеного між сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 відсотків від простроченої суми. Частиною 1 ст.598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, що передбачені договором або Законом (ст.ст.559, 599-601, 604-609 ЦК України), зокрема виконанням, проведеним належним чином. Оскільки зобов'язання не було належним чином виконане, кошти позивачу не повернуті, відповідач несе відповідальність відповідно умов договору позики, в зв'язку з несвоєчасним поверненням отриманих коштів (ст.549 ЦК України). Рішеннями Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2013 року та від 01 грудня 2014 року по цивільним справам за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди з застосуванням індексу інфляції та відсотків від простроченої суми, які набрали законної сили з моменту проголошення, встановлено, що розрахунок заборгованості по договору позики між [PERSON] та [PERSON] укладеному 20 жовтня 2007 року здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу помножена на 10% та на кількість днів прострочення. Відповідно до ст.16 ЦК України та ст.11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд. Станом на 01 листопада 2011 року заборгованість [PERSON] по виконавчому листу №2-72 від 29.12.2009 року становить 12 678,13 грн., згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ від 23 січня 2014 року, заборгованість зі сплати 10% простроченої суми позивач визначив у розмірі 1267,81 грн. Згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ від 23.01.2014 року №572/03-41, кошти в розмірі 45,36 грн., що стягнуті в жовтня 2011 року з [PERSON] перераховані на підставі виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року на погашення боргу, який не повернуто в грудні 2007 року. Тому стягненню підлягає сума заборгованості за відсотками в розмірі 1267,81 гривень та інфляційне збільшення в сумі 27 гривні 86 копійок. Посилання [PERSON] на пропуск позивачем річного строк позовної давності по заявленим ним позовним вимогам 06 жовтня 2014 року про стягнення з нього пені в розмірі 1267,81 гривень, суд вважає безпідставними, оскільки строки позовної давності в один рік підлягає застосуванню щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Разом з тим, треба мати на увазі, що вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами, щодо певного основного зобов'язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов'язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо неустойкою (штрафом, пенею) забезпечується виконання зобов'язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Як вбачається з довідки ВДВС Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області №572/03-11 від 23 січня 2014 року, що по виконавчому листу №2-72 від 29 грудня 2009 року виданому Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 15 375,00 гривень на користь [PERSON] в жовтні 2011 року на користь стягувача було перераховано кошти в розмірі 45,36 грн., а позивач звернувся до суду з позовом 06 жовтня 2014 року, тому загальним строк позовної давності три роки ним не пропущений. У відповідність до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються інваліди 2 групи. Згідно висновку МСЕК від 01.11.2001 року [PERSON] є інвалідом 2 групи по трудовому каліцтву безстроково. При таких умовах суд вважає за необхідне сплачений позивачем [PERSON] судовий збір по справі в сумі 243 гривні 60 копійок компенсувати за рахунок держави, як це передбачено ч.2 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved