Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідачки. Представник позивача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи в його відсутності , вимоги позову підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Із змісту позовних вимог вбачається, що ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 23.08.2007 року уклали кредитний договір №IFU0GA00000403, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 34025,00 дол. США строком до 22.08.2017 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачка [PERSON] 23.08.2007 року уклали договір іпотеки, згідно якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 204,60 кв.м., житловою площею 111,00 кв.м, який розташований в [ADDRESS] майно належить відповідачці на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідачка в свою чергу порушила чвої зобов»язання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а отже, у порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідачка зобов'язання за кредитним договором не виконала. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 23.07.2009 року за рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області по справі №2-568 було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 204,60 кв.м., житловою площею 111,00 кв.м, який розташований в [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570). Звернення стягнення на перееданий в іпотеку житловий будинок є підставою для виселення відповідачки . Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову заперечила, суду пояснила, що з часу укладення нею кредитного договору від 23.08.2008 року по даний час в наслідок нестабільної фінансової ситуації різко збільшився курс долара до української національної валюти - гривні в наслідок чого вона не змогла вчасно погашати обумовлену кредитним договором суму заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом із тим вона по мірі можливості практично щомісяця вносить платежі на погашення заборгованості , таким чином не уникає сплати боргу а всіляко намагається погашати борг. Іншого житла в неї немає, просить врахувати всі обставини та в позові відмовити. Вислухавши відповідачку, вивчивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 23.08.2007 року уклали кредитний договір №IFU0GA00000403, (а.с. 9-13) відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачці кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 34025,00 Дол. США строком до 22.08.2017 року, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] 23.08.2007 року уклали договір іпотеки (а.с.14-20) згідно якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 204,60 кв.м., житловою площею 111,00 кв.м, який розташований в [ADDRESS] майно належить відповідачці на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, що не заперечує і сама відповідачка. Згідно зі статями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В наслідок порушення відповідачкою умов кредитного договору ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 23.07.2009 року за рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області по справі №2-568/2009 р (а.с.21-22) було задоволено позов Банку і вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23.08.2007 року за № IFU0GA00000403 в розмірі 214015,11 грн (еквівалетно 27794,17 доларів США) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 204,60 кв.м., житловою площею 111,00 кв.м, який розташований в [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570). Позивач в підставу своїх позовних вимог посилається на ст.40 ЗУ «Про іпотеку» , та ст.109 ЖК України, за якими звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. За змістом ч. 1 ст.575 ЦК України та ст.1 ЗУ «Про Іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 цього Закону. Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст.39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною 1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Правовою нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК Української РСР, у ч. 1 якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст.109 ЖК України регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ч. 3 ст.109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст.109 цього ж Кодексу громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст.109 Житлового Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Встановивши, що предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 23.08.2007 року а саме житловий будинок загальною площею 204,60 кв.м., житловою площею 111,00 кв.м, який розташований в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Кутської селищної ради 05.05.2006 року а, отже, придбаний нею не за рахунок кредитних коштів і такі надавалися позичальникові [PERSON] на споживчі цілі, а тому вимога Банку про виселення не може підлягати до задоволення як така , що є способом звернення стягнення та відчуження майна. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст. 40 Закону України "Про іпотеку", ст. 109 Житлового кодексу України, та

Outcome: dismissed