Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовною заявою, яку в подальшому уточнив та просив стягнути з ТОВ "ВТГ"ДІПТРАНСГАЗ" на його користь: заробітну плату за період з 12.09.2016 року по 16.12.2016 року що становить 5991,32 грн., середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 17.12.2016 року по 14.07.2017 року, що становить 15874,32 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 7200,00 гривень та поштові витрати у сумі 60,08 гривень; зобов'язати ТОВ "ВТГ"ДІПТРАНСГАЗ" видати йому належним чином оформлену трудову книжку. В обґрунтування позову вказує, що був прийнятий на посаду провідного інженера ТОВ "ВТГ"ДІПТРАНСГАЗ" з 12 вересня 2016 року з окладом 2315,00 грн. щомісячно, що було відображено в штатному розкладі. Приступивши до виконання своїх обов'язків він був відряджений в м.Чернігів з 12.09.2016 року по 24.09.2016 року та у період з 10.10.2016 по 08.11.2016 року для проведення робіт згідно умов договору між ним та ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «КИЇВТРАНСГАЗ» №1607000898 від 29.07.2016 року. Усі документи по виконаній роботі ним були передані керівнику групи [PERSON], у складі якої він працював. Однак заробітної плати не отримав, що спонукало його написати 28.11.2016 року письмову заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням на підставі\~ст.38 КЗпП України, яку він направив поштою на адресу відповідача, останній отримав його заяву 29.11.2016 року. Наказ про звільнення його з роботи відповідачем був виданий 16.12.2016 року, однак не був проведений розрахунок по заробітній платі та не була видана трудова книжка. Вважає, що його права порушені у зв'язку з невиплатою належних при звільненні працівнику сум та видачі працівнику трудової книжки, тому роботодавець зобов'язаний сплатити працівнику середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу до дня прийняття судового рішення. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. При цьому пояснив, що Позивач був прийнятий на роботу з 12.09.2016 року на посаду провідного інженера. Підпис у відомостях на виплату грошей він не ставив. Відповідач не телефонував позивачу щодо отримання заробітної плати та трудової книжки. [PERSON] намагався влаштуватися на роботу, але не зміг цього зробити, оскільки необхідна була трудова книжка. Письмово йому у прийнятті на роботу було відмовлено підприємством ХАІ-Сервіс. Оскільки договір про надання правової допомоги укладається з клієнтом, враховуючи його матеріальний стан було укладено договір про надання правової допомоги від 06 лютого 2017 року з оплатою 900 гривень за 1 годину. Відповідач достовірно знав, за якою адресою проживає позивач, оскільки [PERSON] надавав копію свого паспорта при прийнятті на роботу та в заяві про звільнення також вказував свою адресу адресу: [ADDRESS], але будь-яких повідомлень Відповідачем Позивачу не направлялося. [PERSON] отримав копію наказу про звільнення від 16.12.2016 року від свого представника 23.12.2016 року, який випадково отримав його у керівника групи [PERSON], де працював позивач. В позовних вимогах зазначене посилання на\~ст.117 КЗпП України, за яке передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надав суду письмові заперечення на позовну заяву про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та зобов'язання видати трудову книжку [PERSON] та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обґрунтованість та законність дій відповідача. В запереченні зазначив, що з 12 вересня 2016 року [PERSON] був прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «ВТГ «Діптрансгаз» на посаду провідного інженера з окладом згідно штатного розпису, про що був виданий Наказ №14-К від 09.09.2016 року «Про прийом на роботу», на підставі заяви позивача. Трудовий договір з позивачем у письмовій формі ніколи не укладався. Посадовий оклад позивача (як провідного інженера) становив 2315 (дві тисячі триста п'ятнадцять), 00 грн., що підтверджується Штатним розкладом, затвердженим наказом №11 від 01.09.2016 та Штатним розкладом, затвердженим наказом №17/1-к від 01.10.2016. Заробітна плата за вересень 2016 року була нарахована позивачу у розмірі пропорційно до відпрацьованого часу у сумі 1394,64 грн. На підставі наказу директора ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» від 07.10.2016 року №27-ВД позивача було відряджено з 10.10.2016 по 08.11.2016 року до Чернігівського ЛВУМГ УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» з метою виконання першого етапу робіт по Договору № [NUMBER] від 29.07.2016 року «Послуги щодо технічного випробування та аналізування (послуги з технічних випробувань (комплексне обстеження протикорозійного захисту та корозійного стану газопроводів) 021:2015-71632000-7 Послуги з технічних випробувань). За дорученням ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» під час перебування у вищевказаному відрядженні позивач повинен був провести польові роботи з комплексного обстеження протикорозійного захисту та корозійного стану газопроводів в межах Чернігівського ЛВУМГ УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» та здійснити необхідні технічні вимірювання. Разом з тим, за результатами вказаного відрядження ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» так і не було отримано від позивача вищезазначених відомостей про проведені роботи. Позивач жодного разу не з'являвся на роботі після закінчення відрядження. Заробітна плата за жовтень-грудень включно по дату звільнення була нарахована у сумі 5116, 36 грн., що підтверджується Відомістю на виплату грошей № НЗП -000016 за грудень 2016 року від 16.12.2016 року. 13 грудня 2016 року на адресу відповідача надійшла заява позивача датована 28.11.2016, в якій останній просив його звільнити з займаної посади з 28.11.2016, а також просив направити трудову книжку за місцем його мешкання «замовним» листом, а розрахунок при звільненні - на його банківський рахунок. Наказом № 22-К від 16.12.2016 року (в день отримання заяви про звільнення) було звільнено позивача з займаної посади за власним бажання згідно ст.38 Кодексу законів про працю України. Про прийняте рішення Відповідач у телефонному режимі повідомив Позивача та запропонуав йому отримати свою трудову книжку. Відповідач не здійснював перерахування коштів, оскільки Позивач не отримав повідомлення про розмір нарахованих йому сум. Відповідач неодноразово намагався уточнити причини неотримання вищевказаного листа в телефонному режимі, однак Позивач на зв'язок не виходив. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Разом з тим, Відповідач повідомляв Позивача про можливість отримати трудову книжкут і жодним чином не перешкоджував Позивачу, однак Позивач наданною йому можливістю не скористувався. Відтак, вина Відповідача у затримці у видачі трудової книжки відсутня. В той же час Позивач не надає доказів того чим місце вимушений прогул. Таким чином, вимоги Позивача про оплату йому середнього заробітку за вимушений прогул є необґрунтованими. Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача судових витрат в частині витрат на правову допомогу у розмірі 7200,00 грн., вважає необґрунтованими та такими, що повинні бути відхилені. Відповідач готовий негайно вручити Позивачу його трудову книжку, а також видати нараховані йому грошові кошти у сумі 5116,36 грн. Третя особа в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, пояснення свідка, письмові заперечення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ВТГ»ДІПТРАНСГАЗ» з 12.09.2016 року по 16.12.2016 року на посаді провідного інженера, звідки був звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП України, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією заяви про звільнення від 28 листопада 2016 року та копією наказу про звільнення від 16.12.206 року. В порушення вимог законодавства позивачу в період роботи не виплачувалася заробітна плата, крім того, при звільнені йому також невиплачена заборгованість по заробітній платі. За період знаходження на посаді провідного інженера ТОВ «ВТГ»ДІПТРАНСГАЗ», на підставі наказу директора ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» від 07.10.2016 року №27-ВД позивача було відряджено з 10.10.2016 по 08.11.2016 року до Чернігівського ЛВУМГ УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» з метою виконання першого етапу робіт по Договору № [NUMBER] від 29.07.2016 року «Послуги щодо технічного випробування та аналізування (послуги з технічних випробувань (комплексне обстеження протикорозійного захисту та корозійного стану газопроводів) 021:2015-71632000-7 Послуги з технічних випробувань). 29.11.2016 року відповідач ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ» отримав від позивача письмову вимогу про розрахунок заборгованості по заробітній платі, 9 трудову книжку направити за місцем його мешкання замовним листом, а заборговану суму грошей направити за місцем його мешкання. Ці обставини не заперечувались і не оспорювались відповідачем по справі, та підтверджується наявною копією повідомлення про вручення поштового відправлення за №6100133502170 від 28.11.2016 року (а.с.6). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з позивачем разом працював в ТОВ «ВТГ «ДІПТРАНСГАЗ», позивач працював провідним інженером. Бачив [PERSON] два рази. Бригада була прийнята на роботу 18.09.2016 року, трудові угоди їм не видали. З середини листопада 2016 року він вирішив звільнитись. Підпис у відомості на виплату грошей за грудень та підпис про складання відомості за цей місяць його. Він підписував відомість на виплату грошей за вересень 2016 року. Відомості підписував після отримання грошей. Також, суд критично ставиться до твердження представника відповідача, щодо повідомлення позивача про розмір нарахованої йому суми коштів у загальному розмірі 5116,36 грн., а також про можливість отримання трудової книжки яка була надана позивачем при прийнятті на роботу, оскільки при прийнятті на роботу позивач [PERSON] в своїй заяві від 09 вересня 2016 року та заяві про звільнення від 28 листопада 2016 року вказує одну й ту ж саму адресу: [ADDRESS]. Як встановлено судом, станом на день розгляду справи позивачу не виплачена заробітна плата за вересень-грудень 2016 року, ця обставина не заперечувалась і не оспорювалась відповідачем по справі. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1, 2 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Рішенням Конституційного суду України від 22.02.2012 р. №4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положенням ст.ст.117, 213-1 КЗпП України. Конституційний суд України визначив, що для звернення працівників до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Крім того Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 р. №1-18/2013 дано офіційне тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, де зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Затримка у виплаті заробітної плати допущена з вини відповідача, а тому згідно зі ст.117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому виходячи з принципу диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 12.09.2016 року по 16.12.2016 року в сумі 5991,32 гривень. При цьому береться до уваги той факт, що [PERSON] був прийнятий на роботу згідно його заяви про прийняття на роботу від 09 вересня 2016 року та наказу про прийняття на роботу №14-К від 09 вересня 2016 року з 12 вересня 2016 року. Представник позивача надав суду копію заяви [PERSON] про прийняття на роботу від 09 вересня 2016 року, згідно якої він просить прийняти його на роботу на посаду провідного інженера з 12.09.2016 року з окладом згідно штатного розпису, який станом на 01 вересня 2016 року та 01 жовтня 2016 року складав 2315,00 гривень, що підтверджується копіями затверджених Наказом №11-к від 01 вересня 2016 року та Наказом №17/1-к від 01 жовтня 2016 року відповідних штатних розкладів. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд виходить з того, що обчислення середньої заробітної плати проводиться згідно п.21 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок), відповідно якого середньомісячна заробітна плата за час затримки обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з п.5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З цих підстав, згідно листа Міністерства соціальної політики України № 10846/0/14-15/13від 20.07.2015 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» та\~розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №1155-р, позивач за два повних робочих місяці до звільнення: жовтень-листопад 2016 року, відпрацював 42 дня (п'ятиденний робочий тиждень). Виходячи з положень Порядку, суд приймає для розрахунку заробітну плату позивача за останні два повних відпрацьованих місяців роботи: вересень-грудень 2016 року у розмірі 6945,00 грн. (2 315,00 грн. + 2 315,00), згідно копії штатного розкладу від 01 жовтня 2016 року розмір посадового окладу провідного інженера, наданого відповідачем. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становитиме 110,24 грн. (4 630,00 грн. : 42 дня = 110,24 грн.). Кількість робочих днів з 12 вересня 2016 року по 16 грудня 2016 року складає 67, таким чином заборгованість по заробітній платі складає 110,24 грн. х 67 дня = 7055,36 грн. При цьому, враховуючи отриманням позивачем з цієї суми 1394,64 грн. сума заборгованості по заробітній платі становить 5991,32 грн. Кількість робочих днів затримки розрахунку з 17 грудня 2016 року по 14 липня 2017 року (включно) містить 144 робочих дні, згідно листа Міністерства соціальної політики України № 11535/0/14-16/13від 05.08.2016 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік». Таким чином, середня заробітна плата за весь період затримки, з 17.12.2016 року по 14.07.2017 року (включно) становить 15874,32 гривень (110,24 грн. х 144 днів = 15874,32 грн.). З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 5991,32 гривень, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 15874,32 гривень. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, 3 ст.79 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу. За ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, та не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Абзацом 4 п.48 Постанови Пленуму Верховного суду України від 17.10.2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах зазначено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем надані суду договір від 06 лютого 2017 року, згідно якого адвокат [PERSON] надає правову допомогу [PERSON] строком до 06.05.2017 року і договір від 06.05.2017 року про надання правової допомоги строком до 06.08.2017 року, а також звіт (акт) від 07 лютого 2017 року про виконання договору про надання правової допомоги адвокатом [PERSON] від 06.02.2017 року в період з 06.02.2017 року по 06.05.2017 року про врегулювання трудового спору з ТОВ «ВТГ» ДІПТРАНСГАЗ» в Джержинському районному суді м. Харкова. Суд оцінює зазначений звіт як достовірний, оскільки адвокат дійсно приймав участь у наведеній справі. Також, позивачем до матеріалів справи надано квитанцію до прибуткового касового ордера №9 від 07.02.2017 року, відповідно до якої прийнято від [PERSON] на підставі угоди від 06.02.2017 року 7200,00. З наданих документів та з заяви про уточненя позовних вимог вбачається, що вартість 1 години роботи адвоката становить 900,00 грн. Представник відповідача у своїх письмових запереченнях зазначив, що з урахуванням вимог діючого законодавства України вартість 1 години роботи адвоката не може перевищувати 640,00 грн. Таким чином, на думку представника відповідача витрати на правову допомогу в наведеному випадку не можуть перевищувати 5120,00 грн за 8 годин роботи адвоката. Суд погоджується з наведеним розрахунком складеним відповідачем, оскільки він є обгрунтованим, а сам факт надання правової допомоги адвокатом [PERSON] у наведеному провадженні відповідачем не заперечується. Тому необхідно стягнути з Відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 5120,00 грн. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення 60,01 грн. за відправлення заяви про звільнення від 28.11.2016 року, оскільки наведені витрати не входять до складу судових витрат. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial