Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України в неповнолітньому віці, станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. В заяві [PERSON] вказав, що він народився 05 квітня 1985 року в м.Умань Черкаської області. З моменту народження та до теперішнього часу заявник постійно проживав на території України, але вчасно не звернувся за отриманням паспорту громадянина України. Посилаючись на те, що на станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року він, будучи неповнолітнім, проживав на території України за місцем проживання свого батька [PERSON]М та бабки [PERSON] в с.Курячі Лози Кривоозерського району Миколаївської області, проте завідувачем Кривоозерським РС УДМС України йому відмовлено у видачі паспорта громадянина України, оскільки в його свідоцтві про народження наявний незаповнений будь-яким записом, відбиток штампа Тюменської області, просив про задоволення заявлених вимог. Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, Управління державної міграційної служби у Миколаївській області, в суді вказала, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ч.2 ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії ІІ-СР №424941, виданого Уманським міським відділом ЗАГС Черкаської області 11 квітня 1985 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с.7), [PERSON] народився 05 квітня 1985 року в м.Умань Черкаської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №445. Батьками заявника записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідок Курячелозівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області №209 від 29 січня 2019 року, №1283 від 07 вересня 2017 року та копії погосподарської книги на особовий рахунок №456 по с.Курячі Лози Кривоозерського району, у житловому будинку, який належить [PERSON], [INFO], в період з 01 січня 1992 року по 01 січня 1995 року, крім неї, був зареєстрований та проживав її син - [PERSON], та онук - [PERSON], який постійно проживає у вказаному житловому з 1989 року без реєстрації до теперішнього часу. Відомості про місце проживання матері заявника відсутні (а.с.8, 90-92). Згідно даних довідки Курячелозівського дошкільного навчального закладу ясла-садок "Сонечко" загального розвитку від 28 серпня 2017 року [PERSON] відвідував заклад з 24 серпня 1991 року до 03 серпня 1992 року (згідно журналу відвідування) (а.с.11). Вказані обставини підтвердила в суді в якості свідка завідувач Курячелозівського дошкільного навчального закладу ясла-садок "Сонечко" - [PERSON] З 01 вересня 1992 року по 21 червня 2003 року [PERSON] навчався в Курячелозівській [PERSON] ступенів, що підтверджується даними довідки навчального закладу №108-38/01-108 від 29 серпня 2017 року та атестату про повну загальну середню освіту серії МК №22653189 від 24 червня 2003 року (а.с.12-13). Вказані обставини підтвердила в суді в якості свідка директор Курячелозівській [PERSON] ступенів - [PERSON] Із матеріалів справи також вбачається, що Кривоозерським РС УДМС України в Миколаївській області проведено процедуру встановлення особи [PERSON] за результатами якої особу заявника встановлено, проте не встановлено його належності до громадянства будь-якої держави (а.с.59-84). Із даних повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00021916066 від 21 січня 2019 року щодо актового запису про смерть №17 складеного Курячелозівською сільською радою 23 квітня 2010 року батько заявника - громадянин України [PERSON] [INFO], уродженець та житель [INFO], помер 23 квітня 2010 року, відомості про те, що він мав громадянство України, в актовий запис про смерть внесені на підставі паспорта громадянина України серії ЕР308369, виданого Кривоозерським РВ УМВС України в Миколаївській області 19 березня 2008 року (а.с.87). Допитані в суді в якості свідків [PERSON], [PERSON] пояснили, що знають заявника з дитинства, з 1989 року він постійно проживав в [INFO] разом із своїм батьком [PERSON], який помер 23 квітня 2010 року та бабкою [PERSON], яка померла 17 вересня 2011 року, матір заявника в селі не проживала, фактично його виховувала [PERSON], так як батько періодично їздив на сезонні роботи в Тюменську область колишнього СРСР. Із матеріалів справи також вбачається, що Кривоозерським РС УДМС України в Миколаївській області проведено процедуру встановлення особи [PERSON] за результатами якої особу заявника встановлено, проте не встановлено його належності до громадянства будь-якої держави (а.с.59-84). Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року є підставою для оформлення належності до громадянства України. Тобто юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.315\~ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв'язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, Законом України "Про громадянство України", та Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень". Відповідно до п.1,п.2 ч.1 ст.3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України\~"Про\~громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно п.10, п.44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає, серед іншого, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Також суд враховує, що одним із принципів громадянства України, які втілені в Конституції України, у Декларації про державний суверенітет України, у Декларації прав національностей, в Законі України "Про національні меншини в Україні", в Законі України "Про громадянство України", є принцип запобігання виникненню випадків безгромадянства. Цей принцип спрямований на те, щоб особа, яка подала заяву про набуття українського громадянства або про вихід з нього, не втратила громадянства взагалі, тобто не стала апатридом - особою, права якої не захищає жодна держава. Таким чином, підтверджено, що станом на серпень та листопад 1991 року заявнику було 6 років, його проживання встановлюється відповідно до місця проживання та реєстрації батьків чи одного з них, тому суд приходить до висновку, що факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року підтверджено сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються між собою, а тому заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved