Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

10.01.2014р. в суд поступила позовна заява [PERSON] до [PERSON], Виконавчого комітету Стрийської міської ради, Реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради, частково недійсним свідоцтво про право власності на житло, визнання права власності. В позові позивачка вказує, що в 1950 році батьком [PERSON] було отримано ордер на одноквартирний будинок [ADDRESS]. З вересня 2005 року Позивачка проживала і на даний час також проживає по [ADDRESS]. 22 грудня 2005 року Виконавчим комітетом Стрийської міської ради було прийнято рішення № 401 «Про передачу у власність квартир державного житлового фонду в м.Стрий» згідно п.1 зазначеного рішення передано у власність квартири квартиронаймачам та членам їх сімей, згідно з доданками № 1,2,3. П.2 зазначеного рішення Затверджено розрахунки вартості безоплатної передачі квартир, згідно з додатком № 1 ; вартості житлових чеків за недостатню загальну площу квартир, згідно з додатком № 2; вартості доплати за перевищену загальну площу квартир, згідно з додатком № 3. Відповідно до додатку № 2 до рішення виконкому № 401 від 22 грудня 2005р. в списку квартир, які передаються у власність з видачею житлових чеків за недостатню загальну площу квартир під № 20 зазначено одноквартирний будинок [ADDRESS] загальною площею 37,77 м.кв. житловою площею 17,59 м.кв. передано у власність гр.. [PERSON] та гр.. [PERSON]. 26.12.2005р. Стрийською міською радою було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - одноквартирний будинок [ADDRESS] загальною площею 37,77 м.кв. житловою площею 17,59 м.кв. згідно якого власниками зазначеного вище нерухомого майна є гр.. [PERSON] ? частки та гр.. [PERSON] ? частки. Того ж 26.12.2005 року право власності нерухоме майно - одноквартирний будинок [ADDRESS] зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 13395209. 10.02.2006р. матір Позивача - [PERSON] подарувала Позивачу ?? частки одноквартирного будинку [ADDRESS]. загальною площею 37,77 м.кв. житловою площею 17,59 м.кв. за договором дарування будинку посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної кантори Костур У.Т. реєстровий № 1-691. Після укладення зазначеного договору дарування Позивач вважала весь будинок своїм, так, як в зазначений одноквартирний будинок вона вселилась разом з батьками ще 1956 року . Після одруження Позивачка, ще довший час проживала з батьками, а згодом переїхала на квартиру, однак коли мама Позивачки тяжко захворіла остання у вересні 2005 року переїхала до матері, де і живе до цього часу. За весь це час Позивач сплачувала комунальні послуги, які отримувала проживаючи в будинку [ADDRESS], брат же Позивачки Відповідач-1 [PERSON] в будинку ніколи не проживав. 18.06.2013р. померла матір Позивачки - [PERSON]. 24 грудня 2013 року Позивачка звернулась до виконавчого комітету Стрийської міської ради із запитом про надання інформації зокрема рішеня Виконавчого комітету Стрийської міської ради від 22.12.2005р. № 401 «Про передачу у власність квартир державного житлового фонду в м.Стрий», яке отримала 26 грудня 2013р. За таких обставин з врахуванням того, що залишила за собою право на безоплатну до приватизацію житла просила позов задоволити в повній мірі. В суді представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові та додаткових поясненнях. Додатково наголосив на тому, що позивачка на момент приватизації проживала в спірному будинку значний час та на час розгляду справи, недовикористала повністю житловий чек на безоплатну приватизацію у розмірі 1,75м/2 то має право його використати, а на остальну частку провести оплату. За таких підстав зіславшись на рішення Конституційного суду України за конституційним зверненням гр. [PERSON] щодо тлумачення положення п.5ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р. № 2482-ХІІ просив позов задоволити та скасувати частково рішення і свідоцтво і визнати позивачку одноосібним власником спірного будинку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав з підстав , що хоча не проживав в спільному будинку але був там приписаний та мав право на приватизацію своєї частки. Додатково повідомив , що проживає за адресою в [ADDRESS].. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги заперечила з підстав, що відповідач [PERSON] був прописаний в спірному будинку на момент приватизації і незважаючи на те, що проживав за іншою адресою мав право приймати участь в приватизації спірного будинку. Натомість позивачка небула зареєстрована в спірному будинку та використала своє право на приватизацію іншого житла, а зважаючи на те, що приватизувати безоплатно житло можливо лише один раз то в задоволенні позову просила відмовити. При цьому подала заяву про застосування строків давності. Представник Стрийської міської ради та Виконавчого комітету Стрийської міської ради Темник Н. позов заперечила з підстав, що приватизація проводилась відповідно до чинного законодавства зважаючи на дані про зареєстрованих мешканців будинку. В судове засідання на 11.06.2014р. неявилась. Представник Реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції в суд не явився, про причини неявки суд неповідомив. Суд заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає що даний позов частково підставний та підлягає до часткового задоволення. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. В суді встановлено, що 22 грудня 2005 року Виконавчим комітетом Стрийської міської ради було прийнято рішення № 401 «Про передачу у власність квартир державного житлового фонду в м.Стрий» згідно п.1 зазначеного рішення передано у власність квартири квартиронаймачам та членам їх сімей, згідно з доданками № 1,2,3. П.2 зазначеного рішення Затверджено розрахунки вартості безоплатної передачі квартир, згідно з додатком № 1 ; вартості житлових чеків за недостатню загальну площу квартир, згідно з додатком № 2; вартості доплати за перевищену загальну площу квартир, згідно з додатком № 3. Відповідно до додатку № 2 до рішення виконкому № 401 від 22 грудня 2005р. в списку квартир, які передаються у власність з видачею житлових чеків за недостатню загальну площу квартир під № 20 зазначено одноквартирний будинок [ADDRESS] загальною площею 37,77 м.кв. житловою площею 17,59 м.кв. передано у власність гр.. [PERSON] та гр.. [PERSON]. 26.12.2005р. Стрийською міською радою було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - одноквартирний будинок [ADDRESS] загальною площею 37,77 м.кв. житловою площею 17,59 м.кв. згідно якого власниками зазначеного вище нерухомого майна є гр. [PERSON] ? частки та гр. [PERSON] ? частки. Зі свідчень [PERSON] (сусідки по [ADDRESS]) вбачається, що позивачка [PERSON] проживала по [ADDRESS] зі своєю хворою мамою з вересня 2005р. та доглядала хвору матір, а [PERSON] там не проживав. Повідомила, що знає про прописку позивачки в квартирі за іншою адресою разом зі своїм чоловіком але на скілики їй відомо вони з чоловіком разом не проживають. Зі свідчень свідка [PERSON] (сусідки по [ADDRESS]) вбачається , що [PERSON] проживала по [ADDRESS] зі своєю хворою мамою з вересня 2005р. та доглядала хвору матір, а [PERSON] там не проживав. Інсульт хвора мати позивачки дістала з вересня 2005р. і тому до неї поселилась позивачка яка там постійно жила та доглядала за мамою. Зі свідчень свідка [PERSON] (сусід по [ADDRESS] до 2004р.) вбачається , що він жив по сусідству з мамою позивачки до 2004р. і бачив позивачку постійно в своєї матері по [ADDRESS] . Зі свідчень свідка [PERSON] (сусід по [ADDRESS]) вбачається , що [PERSON] періодично жив по [ADDRESS] до 2007р., а позивачка зі своєю матірю були в сварці. Коли її мати в 2007р. захворіла то тоді позивачка з нею примирилась та заїхала туди жити з своїм чоловіком. Суд критично оцінює покази [PERSON] зважаючи на те, що сам відповідач [PERSON] підтвердив, що в спірному будинку не проживав, а медичні дані з матеріалів справи засвідчують факт захврювання померлої [PERSON] значно раніше ніж 2007р.. За таких обставин з показів свідків [PERSON], [PERSON] та з даних довідки КП «Мрія» від 17.12.2013р. № 885 судом встановлено, що позивачка - [PERSON] дійсно постійно з вересня 2005р. проживала по [ADDRESS] зі своєю матірю та вела спільне з нею господарство та проживає там і на даний час. Суд приймає до уваги покликання позивачки про те, що пропущений строк позовної давності з підстав, що рішення про приватизацію отримано в грудні 2013р. про що свідчить запит до Виконавчого комітету Стрийської міської ради від 24.12.2013р. За таких обставин суд вважає за необхідне поновити позивачу строк звернення до суду. При цьому судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 23.01.2003р. [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира в [ADDRESS]. загальною площею 48,5м/2 приватизована згідно Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Нормою ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. З даної норми вбачається, що позивачка та її чоловік повністю не використали своє право на приватизацію державного житлового фонду, а саме при праві на 52м/2 приватизували квартиру в [ADDRESS]. загальною площею 48,5м/2, а отже позивачка мала право на безоплатну доприватизацію 1,75м/2 житлового фонду. Як вбачається з Рішення Конституційного суду України за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 36, ст. 524) встановлено наступне, що: в аспекті конституційного звернення положення пункту 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. За таких умов, зважаючи , що позивачка на час приватизації проживала в спірному будинку з своєю мамою постійно та вела там спільне господарство і мала право на безоплатну до приватизацію 1, 75м/2 (що в пропорції до житлової прощі будинку по [ADDRESS] становить 4/100) житлового фонду то відповідач мав право на безоплатну приватизацію 48/100 частини будинку по [ADDRESS] як і померла [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, Тобто, передача квартир у власність здійснюється тільки наймачам і членам їх сімей. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону, право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Відповідно до п. 5 ст. 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до ст. 651 ЖК України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Згідно ст.. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України, а інші закони повинні прийматись тільки на основі Конституції і Цивільного кодексу, в тому числі і Закон «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», по іншому визначаючий місце проживання. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно проживають у квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно ст.. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України, а інші закони повинні прийматись тільки на основі Конституції і Цивільного кодексу, в тому числі і Закон «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», по іншому визначаючий місце проживання. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першої статті 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. ст. 1, 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", за якими передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири, при цьому до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Позивач вселилася до спірної квартири і набув прав і обов'язків, як члени сім'ї наймача, постійно, в тому числі і на час приватизації проживав у спірній квартирі, іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням з Позивачем не укладено. Та на час вселення позивачки в будинок жоден з членів сім»ї прописаних в будинку цього не заперечував , що неспростовано відповідачем. Судових рішень з приводу виселення з квартири чи втрати права користування жилим приміщенням відсутні. Враховуючи вищевикладене, при здійсненні приватизації спірної квартири були порушені вимоги законодавства України та права позивачки, оскільки відсутня письмова згода всіх повнолітніх членів сім'ї на приватизацію квартири, У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, зважаючи на порушене право позивача як особи яка проживала в спірному будинку та мала право на приватизацію його частки у відповідності до недовикористаної частки приватизованого майна то суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково , а саме : 1) скасувати рішення Виконавчого комітету Стрийської міської ради №401 Про передачу у власність квартир Державного житлового фонду в м.Стрий від 22.12.2005р. в частині передачі [PERSON] у приватну власність ? частки одноквартирного будинку [ADDRESS] загальною площею 37,77м.кв., житловою площею 17,59м.кв. з правом передачі йому у приватну власність 48/100 частини одноквартирного будинку [ADDRESS]; 2) визнати частково недійсним свідоцтво про право власності від 26.12.2005р. видане [PERSON] в частині належності йому ? частки одноквартирного будинку [ADDRESS] загальною площею 37,77м.кв., житловою площею 17,59м.кв. з правом належності йому 48/100 частини одноквартирного будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності в порядку приватизації на 4/100 одноквартирного будинку [ADDRESS] загальною площею 37,77м.кв., житловою площею 17,59м.кв.. В решті позову відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed