Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», так-як отримав право вимоги, в порядку регресу, на відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем, внаслідок ДТП, та просив стягнути з відповідача, в порядку регресу, суму страхового відшкодування в розмірі 16 341,92 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.05.2013 року на вул. Білоцерківській, в с. Гребінки, Василківського района, Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (відповідач), власником якого він є, та автомобіля марки «DAF 95» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON](потерпілий) . Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «DAF 95» д.н. [NUMBER]. Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що підтверджується постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2013 року в адміністративній справі № 755/16338/13-п. В зв'язку з тим, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н. [NUMBER], [PERSON], на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1658275 застрахована у ПАТ «ПРОСТО- страхування», то 04.03.2014р. [PERSON] (потерпілий) звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. На виконання умов договору від 10.01.2013 р. № АЕ/1658275, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «МАЗ 54323» д.н. [NUMBER], на підставі страхового акту №75670 від 09.03.2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування, звіту про визначення вартості матеріального збитку для автомобіля марки «DAF 95» д.н. [NUMBER] № 083/05-13 від 11.06.2013 року, позивачем було сплачено потерпілому страхове відшкодування в розмірі 17 509,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11126 від 10.04.2014. 22.05.2014 року позивачем на адресу відповідача було надіслано регресну вімогу №04-3022 з вимогою сплатити борг. Позивач зазначає, що сплативши на його користь лише частину суми в розмірі 1167,31, відповідач тим самим визнав наявну у нього заборгованість. Проте, після сплати вказаної суми, інших платежів від відповідача на користь позивача не надходило, а тому не погашеною залишилась сума боргу в розмірі 16341,92 грн. З урахуванням викладеного, позивач просив позов задовольнити. 28.10.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рашення не заперечував. Відповідач в судові засідання 14.12.2015 року та 02.02.2016 року не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач звернувся до суду з позовом, в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», так-як отримав право вимоги в порядку регресу на відшкодування шкоди заподіяної відповідачем, внаслідок ДТП, та просив стягнути з відповідача, в порядку регресу, суму страхового відшкодування в розмірі 16 341,92 грн. та судові витрати. Судом встановлено, що 28.05.2013 року на вул. Білоцерківській, в с. Гребінки, Василківського района, Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (відповідач), власником якого він є, та автомобіля марки «DAF 95» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON](потерпілий) . Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю марки «DAF 95» д.н. [NUMBER]. Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що підтверджується постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2013 року в адміністративній справі № 755/16338/13-п. В зв'язку з тим, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «МАЗ 54323» д.н. [NUMBER], [PERSON], на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1658275 застрахована у ПАТ «ПРОСТО- страхування», то 04.03.2014р. [PERSON] (потерпілий) звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору від 10.01.2013 р. № АЕ/1658275, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «МАЗ 54323» д.н. [NUMBER], на підставі страхового акту №75670 від 09.03.2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування, звіту про визначення вартості матеріального збитку для автомобіля марки «DAF 95» д.н. [NUMBER] № 083/05-13 від 11.06.2013 року, позивачем було сплачено потерпілому страхове відшкодування в розмірі 17 509,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11126 від 10.04.2014. 22.05.2014 року позивачем на адресу відповідача було надіслано регресну вимогу №04-3022 з вимогою сплатити борг. Позивач зазначає, що сплативши на його користь лише частину суми в розмірі 1167,31 грн., відповідач тим самим визнав наявну у нього заборгованість. Проте, після сплати вказаної суми, інших платежів від відповідача на користь позивача не надходило, а тому не погашеною залишилась сума боргу в розмірі 16341,92 грн. Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб". Згідно із п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування. Статтею 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку, також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Таким чином, відповідач є відповідальною особою перед позивачем. Оскільки відповідач не відшкодував шкоду в добровільному порядку та згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 16341,92 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачем.

Outcome: approved