Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

14 липня 2020 року ТзОВ "Веллфін" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 16.06.2017 року між ТзОВ «Веллфін» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №208250 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. строком на 30 днів, але до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Оскільки [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконала, ТзОВ «Веллфін» просить стягнути в свою користь з відповідача 126145,00 грн. заборгованості за договором позики, а також судовий збір в розмірі 2197,00 грн. Суддя Нововолинського міського суду, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, за клопотанням позивача, ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, а ухвалою суду від 05 жовтня 2020 року розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТзОВ "Веллфін" подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін,позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через судовий виклик, причину неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставні і підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що 16 червня 2017 року між ТзОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено договір позики №208250 в електронній формі, відповідно до умов якого ТзОВ «Веллфін» зобов`язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надавалася строком на 30 днів (п.1.1, п.1.3 договору) (а.с.19-23). Реєстрація відповідача на сайті позивача, надання [PERSON] заповненої заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, підтвердження позивачем заявки та вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що [PERSON] була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, а тому договір підписаний останньою у електронній формі, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається укладеним (а.с.15-18). Судом встановлено, що згідно п.1.4 договору позики №208250 від 16.06.2017 року, даний договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (а.с.19-23). Як вбачається з наданого ТзОВ «Веллфін» розрахунку (довідки щодо заборгованості за договором №208250 від 16.06.2017 року), станом на 06.07.2020 року за рахується заборгованість за договором позики у розмірі 126145,00 грн., з яких: 3000,00 грн. заборгованість за основною сумою позики; 60028,00 грн. заборгованість за відсотками згідно договору; 63117,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками згідно договору (а.с.24). Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.525, ст.526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до графіку розрахунку за договором позики №208250 від 16.06.2017 року, сума по договору склала 3000,00 грн., сума до сплати процентів 1620,00 грн., разом до сплати: 4620,00 грн. (а.с.23 зі звороту). Таким чином вимоги позивача в частині стягнення суми позики в розмірі 3000,00 грн. та нарахованими процентами за період кредитування у розмірі 1620,00 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в іншій частині суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі №444/9510/12. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «Веллфін» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджений документально (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved