Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила збільшити розмір аліментів на дитину, визначений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року, що стягуються з [PERSON] на її користь на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. до 2000 грн., щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що сторони проживали однією сім`єю як жінка і чоловік без шлюбу, від спільного проживання вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у неї з відповідачем не склалося, з вересня 2015 року вони проживають окремо, припинили підтримувати відносини, їхня дитина проживає разом із матір`ю. Згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року на її користь з відповідача стягуються аліменти на сина у твердій грошовій сумі розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На даний час син [PERSON] потребує значно більшого догляду та матеріальних витрат, збільшилися потреби на навчання і розвиток дитини. Вона проживає разом із батьками пенсійного віку, які отримують мінімальну пенсію, постійно хворіють, у зв`язку з чим вона змушена надавати їм матеріальну допомогу на придбання ліків. Також вона несе витрати по сплаті комунальних послуг. Аліментів, які сплачує відповідач на утримання сина [PERSON] , на забезпечення дитини одягом, продуктами харчування, необхідними ліками не вистачає. Визначений рішенням суду розмір аліментів на дитину у твердій грошовій сумі на даний час є меншим, ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, тому розмір аліментів на сина необхідно збільшити до 2000 грн. Матеріальне становище відповідача покращилося, інші особи на його утриманні не перебувають, він має у власності автомобіль, тому має можливість сплачувати аліменти на сина в більшому розмірі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю, проти задоволення позовних вимог не заперечував, про що надав суду відповідну заяву. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що до вересня 2015 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] проживали разом як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу, під час спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] , який після припинення відносин сторонами проживає із матір`ю. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року, ухваленим у цивільній справі № 361/6128/16-ц, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на їхнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, з 31 жовтня 2016 року. Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом про збільшення розміру аліментів, оскільки на даний час вказаний розмір аліментів не забезпечує матеріальних витрат на дитину. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок по утриманню батьками дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо утримання дитини (ст. 141 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у п. п. 17, 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-IX визначено, що у 2020 році прожитковий мінімум щомісячно на одну дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн. з 1 грудня - 2395 грн. Виходячи з наведеного, на даний час встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 1109 грн. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Суд вважає, що при визначенні судом розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі відсутня необхідність у додатковому встановленні мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину - не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як розмір аліментів у твердій грошовій сумі не може бути меншим вказаного розміру. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved