Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 18.04.2011 між Позивачем та Відповідачем було укладено "попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, магазину", згідно якого Позивач та Відповідач, як сторони попереднього договору зобов'язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину [ADDRESS] загальною площею 44,8 метрів квадратних. Даний попередній договір було посвідчено приватним нотаріусом Швед І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 517. Позивач зазначає, що п.п.2.2. попереднього договору було передбачено, що Позивач (Сторона-2) бере на себе обов'язок надавати кожного місяця кошти в розмірі, необхідному Відповідачу (Стороні-1) для погашення заборгованості перед банком. В порядку, передбаченому абзацом 2 пункту 2.2. договору, Позивач надавав Відповідачу кошти, які перераховувались в рахунок покриття заборгованості Відповідача перед банком (за кредитним договором Відповідача, що було обумовлено попереднім договором). Всього таким чином Позивачем з 18.04.2011 р. по 15.07.2014 р. було надано Відповідачу 32 526,00 доларів США. Крім того до підписання цього договору Позивачем було передано Відповідачу 65600 грн. (що було еквівалентно 8200 доларам США), про що зазначено в п. 2.2. договору. Пунктом 4.1 вказаного попереднього договору Позивачем і Відповідачем було обумовлено, що якщо Відповідач (як Сторона-1) не надасть документи, необхідні для укладення Основного договору на погоджених в попередньому договорі умовах та за наявності інших обставин, внаслідок яких Основний договір не буде укладений з вини Сторони-2 (тобто Відповідача), Відповідач (як Сторона-2) зобов'язується повернути Стороні-1 (Позивачу) всю суму коштів, що буде фактично сплачена Позивачем з урахуванням індексу інфляції. У 2014 році Відповідачем було повідомлено Позивача, що частина приміщення магазину [ADDRESS] Відповідачем відчужена. Відтак, Відповідач не є власником усього приміщення магазину [ADDRESS] в наслідок чого Основний договір між Позивачем та Відповідачем не може бути укладений. Тому, з врахуванням п. 4.1. попереднього договору, Відповідач зобов'язаний повернути Позивачу сплачені Позивачем на виконання попереднього договору кошти в загальній сумі 32 526,00 доларів США а також 65 600 грн., (з врахуванням індексу інфляції). З таких підстав просив позов задоволити та стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 32526,00 доларів США , що за курсом НБУ станом на 25.02.2015р. становить 920200грн.. списаних в рахунок погашення кредитної заборгованості, стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 65600,00 (шістдесять п"ять тисяч шістсот гривень) сплачених за попереднім договором купівлі - продажу та 8464,40 грн. інфляційних втрат, а всього 74062,40грн.та судові витрати. В суді представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позові . Представник відповідача в попередньому судовому засіданні позов заперечив. Вказав, що реалізація договірного майна непозбавляє права позивача на отримання такого майна в подальшому за спірним договором. Просив в задоволенні позову відмовити. Поясненнями сторін, дослідженими доказами по справі доведено, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено 18.04.2011р. попередній договір купівлі продажу нежитлового приміщення магазину по [ADDRESS]. За даним договором п.п.1 п.1 Договору передбачалось , що сторони в майбутньому зобов"язуються укласти договір купівлі - продажу даного приміщення магазину. Згідно п.п.2.1 Договору , ціна договору складає 656000грн., що на день укладення договору еквівалентно 82000 доларів США. Відповідно до п.п.2.2 Договору позивач на день укладення договору оплатив 65500грн. суму яка була гарантійним платежем та мала зарахуватись в оплату за договором купівлі продажу магазину. Згідно довідки ПАТ "Укрсиббанк" від 02.09.2014р. виданої на ім"я [PERSON] про те, що з його рахунку за період з 18.04.2011р. по 13.08.2014р. списано в рахунок погашення кредитної заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 1134155000 від 30.04.2008р. та № 11363409000 від 24.06.2008р. і згідно договору поруки № 246743 від 27.04.2011р, грошові кошти в сумі 32526,00 доларів США. Згідно п.п.2.2 Договору відповідач довів позивача до відома , що предмет основного договору перебуває під забороною згідно договору іпотеки на підставі договорів споживчого кредиту від 30.04.2008р. та від 24.06.2008р. укладених між відповідачем та ПАТ "Укрсиббанк" і сторони домовились про позивач бере на себе обов"язки надавати кожного місяця кошти в розмірі необхідному відповідачу для погашення заборгованості перед банком. Судом встановлено і те, що відповідачу надсилалась письмова вимога про перерахування відповідачем коштів на рахунок позивача яка небула виконана самим відповідачем . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав від 16.01.2015р. власниками приміщення магазину [ADDRESS] є ? [PERSON] на підставі договору дарування від 29.05.2014р. та ? [PERSON] на підставі договору дарування від 29.05.2014р.. З таких підстав суд приймає покликання позивача про відчужання приміщення магазину [ADDRESS] та неможливість виконання попереднього договору купівлі - продажу приміщення магазину [ADDRESS] . Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 ( 15-93 ) "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Станом на 08.09.2014 НБУ встановив курс гривні до долара на рівні 12,8222 гривні за 1 долар США. Виходячи з того, що Відповідачем, всупереч умовам попереднього договору, відчужено частину приміщення магазину [ADDRESS], що мало бути предметом основного договору, внаслідок чого основний договір не може бути укладений з вини Відповідача, а Відповідач в порушення взятого зобов'язання ухиляється від обов'язку повернути Позивачу всю суму коштів, що була фактично сплачена Позивачем - 32526,00 доларів США а також 65 600 грн., (з урахуванням індексу інфляції). Звертаючись з позовом, Позивач просив суд стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти в сумі 32 526,00 доларів США (що станом на 08.09.2014 - дату заявлення позову становило 417 054,87 гривень за курсом НБУ) та 65600,00 (шістдесять п"ять тисяч шістсот гривень) сплачених за попереднім договором купівлі - продажу і 8464,40 грн. інфляційних втрат, а також витрати на сплату судового збору. Як зазначалось у позовній заяві (з посиланням на п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"), у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до інформації, розміщеної на сайті (офіційному інтернет представ-ництві) НБУ 24.02.2015 року Національним Банком України встановлено офіційний курс гривні щодо долара США на рівні 2829,1218 гривень за 100 доларів США. Виходячи з наведеного, станом на день слухання справи, 32 526,00 доларів США еквівалентно : 32 526 х 2829,1218 : 100 = 920 200 грн., 16 коп..

Outcome: approved