Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.03.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач не виконав умови договору належним чином, у нього станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ "ПриватБанк" в сумі 14793,48 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 2492,07 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 8718,33 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2402,44 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) -500 грн., штрафу (процентна складова) - 680,64 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] суму в розмірі 14793,48 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності (а.с.38). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання у його відсутності. В поданих письмових запереченнях просить суд застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи,відповідач отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-31). Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір №б/н від 11 березня 2011 року, про що свідчить його підпис у заяві. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у відповідача станом на 31.10.2016 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ "ПриватБанк" в 14793,48 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 2492,07 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 8718,33 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2402,44 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) -500 грн., штрафу (процентна складова) - 680,64 грн. (а.с.4-5). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Така правова позиція міститься й у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі № 6-14цс14. Таким чином, відповідно до укладеного договору б/н від 11.03.2011 року, позичальник зобов'язаний щомісяця сплачувати банку нараховані проценти та частину тіла кредиту в терміни та за розмірами не менше ніж відповідно вказано у рекомендованому графіку платежів, який є невід'ємною частиною договору. Як слідує з розрахунку заборгованості за договором б/н від 11.03.2011 року останній платіж позичальником [PERSON] здійснено 28.10.2013 року, усі інші платежі здійснені до 28.10.2013 року, тобто, при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трирічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 28.10.2016 року, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише 20.12.2016 року. З заявою про поновлення строку звернення до суду позивач не звертався. Як слідує з роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити у зв»язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed