Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Лікар-психіатр 4-А відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева Денеко О.М. звернувся до суду із заявою про визнання госпіталізації недієздатної [PERSON] до психіатричного закладу за згодою опікуна доцільною. Заява обґрунтована тим, що 02 липня 2012 року об 11 год. 45 хв. на стаціонарне лікування у 4-а відділення даної лікарні поступила [PERSON], [INFO], інвалід II групи за психічним захворюванням безтерміново, мешканка [ADDRESS] з діагнозом: шизофренія, проста форма, безперервний тип перебігу з вираженим дефектом особистості змішаного типу. В приймальному відділенні оглянута черговим лікарем [PERSON], яка підтвердила необхідність стаціонарного лікування. Враховуючи беземісійний перебіг захворювання, наявність галюцинаторно-маячної симптоматики та неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, лікар просив суд винести рішення про визнання госпіталізації недієздатної [PERSON] до психіатричного закладу за згодою опікуна доцільною. В судовому засіданні представник лікарні Божко А.Ф. заяву підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини,викладені в заяві. Просила її задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав, проти її задоволення не заперечує. Суд, заслухавши думку прокурора, вивчивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09 квітня 2009 року, яке набрало законної сили 19 квітня 2009 року, [PERSON] визнана недієздатною. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 09 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 22 жовтня 2013 року, опікуном [PERSON] призначено Полтавську обласну клінічну психіатричну лікарню ім.О.Ф.Мальцева в особі головного лікаря. Як встановлено судом, хвора [PERSON] з діагнозом: шизофренія, проста форма, безперервний тип перебігу з вираженим дефектом особистості змішаного типу поступила в психіатричну лікарню 02 липня 2012 року. Як вбачається з матеріалів заяви лікаря, [PERSON] психічно хворіє з 15 років. Захворювання дебютувало зниженням настрою та працездатності, порушенням сну, неадекватністю в поведінці. Неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в даній лікарні в зв'язку з погіршенням психічного стану. В клінічній картині хвороби на даний час епізодичні галюцинаторні переживання, неадекватності в поведінці. Сформувався стійкий постпроцесуальний дефект особистості, в силу якого хвора неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечують життєдіяльність. Дана госпіталізація була обумовлена погіршенням стану: перестала спати вночі, відмовлялась від прийому підтримуючого лікування, йшла з дому. 08 вересня 2016 року [PERSON] оглянута комісією лікарів-психіатрів, якою їй встановлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, безперервний перебіг зі стабільним дефектом особистості по змішаному типу. Враховуючи беземісійний перебіг захворювання, наявність галюцинаторно-маячної симптоматики та неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, комісією зроблений висновок про доцільність госпіталізації [PERSON] Крім пояснень осіб, які беруть участь в судовому засіданні, зазначене підтверджується письмовими доказами - висновком комісії лікарів-психіатрів, рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 09 квітня 2009 року, рішенням Київського районного суду м.Полтави від 09 жовтня 2013 року, заявою опікуна хворої - [PERSON] Відповідно до ст.13 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Рішенням Конституційного суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Оскільки [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, враховуючи беземісійний перебіг захворювання, наявність галюцинаторно-маячної симптоматики та неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, враховуючи висновок комісії лікарів-психіатрів, заяву опікуна, суд вважає за необхідне поміщення [PERSON] до психіатричного стаціонару визнати доцільним. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved