Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

19 листопада 2018 року позивачка звернулася з позовом до суду та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] та передати дитину на виховання позивачці. В обґрунтування позову вказала, що є рідною тіткою [PERSON] , [INFO] , оскільки батько дитини батько [PERSON] є рідним братом позивачки З грудня 2005 року [PERSON] та відповідачка [PERSON] (на той час [PERSON] ), почали спільно проживати, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Вказує, що [PERSON] почала вести антисоціальний спосіб життя та позивачка неодноразово просила відповідачку приділяти увагу дитині, однак вона не прислухалась до прохань позивачки та продовжувала вести неприйнятний спосіб життя, пиячити. Зазначає, що після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що відповідачка не займалась вихованням власного сина, [PERSON] почав проживати разом із позивачкою та її сім`єю, фактично знаходиться на повному її утриманні. Вказує, що для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, навчання та відпочинку, позивачка займається вихованням і навчанням малолітнього, а також забезпечує дитину житлом, одягом, їжею, гідними умовами життя, піклується про його духовний фізичний, розумовий розвиток, дбає про його здоров`я. Одночасно вказує, що відповідачка життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні та утриманні, не надає ніякі грошові кошти для утримання дитини, не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, вживає алкогольні і наркотичні засоби, періодично не приходить до дому, а коли з`являється влаштовує скандал та бійку своєї дитини. Просить врахувати, що будь-яких перешкод для виконання відповідачкою своїх обов`язків, позивачка не чинила, неодноразово пропонувала спілкуватися з сином, купувати йому одяг і харчі, шкільне приладдя, однак відповідачка цього робити не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Також зазначає, що відповідачка жорстоко поводиться з власним сином, прикладає до нього фізичну силу, у зв`язку з чим, у хлопчика склалися негативні почуття до власної матері. Останній постійно згадує, як мати наносить йому удари металевими предметами по голові, обличчю, ображає словами. В позові вказує, що 25 квітня 2018 року приблизно о 22 год. 00 хв. [PERSON] знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, спричинила тілесні ушкодження своєму синові [PERSON] . При огляді лікарем Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи на тілі у [PERSON] виявлено: смуго подібні садна, синці, що підтверджується висновком експертного дослідження № 257 від 03.05.18. Також зазначає, що про факти жорстокого поводження відповідачки із малолітнім [PERSON] , зазначено у висновку Міського центра дитини №073 від 29.05.17 та в інформації про учня 4 класу СОЗШ № 121 м. Києва. Вказує, що 03.05.2018 відповідачка подала заяву Голові Святошинської районної в м. Києві ради щодо розгляду можливості позбавлення останньої батьківські прав, у зв`язку з тим, що не справляється з виконанням батьківських обов`язків. Просить врахувати, що відповідачка добровільно віддала сина для проживання з позивачкою, що підтверджується заяво від 22.03.2017, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міської нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 223. З огляду на викладене просить позов задовольнити Ухвалою судді Лазаренко В.В. від 15.01.2019 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, відповідачці надано строк на подання відзиву на позовну заяву. Відповідачка відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 10 вересня 2020 року на адресу суду від служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли висновки органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.08.2020 № 108-9540 та від 09.09.2020 № 108-11190. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивачка та її представник у судовому засіданні просили позов задовольнити з зазначених в ньому підстав. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частиною четвертою статті 155 встановлено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 КАС України. Зокрема, пунктом 2 частини першої даної статті визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З наявного в матеріалах повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 15 березня 2011 року, вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батько дитини - [PERSON] , матір - [PERSON] . (а.с. 18) З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10 серпня 2013 року відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № [NUMBER] , вбачається, що [INFO] помер [PERSON] . Позивачка посилаючись на невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] та передати дитину на виховання позивачці, на що суд зазначає наступне. Судом встановлено, що згідно заяви від 03.05.2018 [PERSON] просила Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію розглянути питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] по причині неможливості виконання батьківських обов`язків, конфліктів з дитиною та бажання сина проживати з тіткою [PERSON] . (а.с. 10) З наявного в матеріалах справи висновку психологічного обстеження дитини Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (Київська Міська державна адміністрація) № 073 від 29 травня 2017 року вбачається, що [PERSON] визнає насильство з боку матері, до неї у нього сформована прихильність з проявами агресії; поряд із тіткою йому безпечно та спокійно, до неї у [PERSON] формується надійна прихильність; між тіткою та мамою є конфлікт, який негативно впливає на психоемоційний стан хлопця. Крім того суд враховує що, Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надав суду висновок від 09.09.2020 № 108-11190 про можливість призначення опіки над малолітнім [PERSON] [INFO] , яким визначив, що [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна над малолітнім [PERSON] , [INFO] , у разі позбавлення матері дитини [PERSON] батьківських прав. Вирішуючи за можливе призначити опікуном малолітнього [PERSON] . [PERSON] , орган опіки і піклування виходив з наступного. Батько дитини [PERSON] , помер [INFO] . [PERSON] , 1952 р. н., паспорт [NUMBER] , виданий 08.11.2011 Солом`янським РУ ГУ МВС України в м. Києві, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , перебуває на обліку потенційних опікунів/піклувальників в службі у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за № 7 від 07.02.2020. [PERSON] перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком в розмірі 1638 грн. на місяць. Відповідно до довідки, виданої Департаментом інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, [PERSON] на території України станом на 31.01.2020 р. до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно до висновку про стан здоров`я, виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2», [PERSON] практично здорова. [PERSON] з 13.04.1991 р. перебуває в шлюбі з [PERSON] , 1952 р. н. [PERSON] проживає разом з чоловіком та племінником - [PERSON] , [ADDRESS] частини будинку за вказаною адресою є [PERSON] . Відповідно до акта обстеження жилово-побутових умов проживання, помешкання за вказаною адресою складається з двох кімнат, коридору, сумісного санвузла, присадибної ділянки, якій розташований фруктовий сад. Будинок мебльовано за призначенням та обладнано необхідною побутовою технікою. Наявне холодне, гаряче водопостачання та водовідведення. Стан помешкання відповідає санітарно-гігієнічним вимогам. [PERSON] займає окрему кімнату площею 18 кв. м., має спальне місце, стіл для навчання, шафу для одягу. Сезонним одягом, взуттям, предметами особистого вжитку відповідно до віку хлопчик забезпечений. Під час бесіди з [PERSON] органом опіки і піклування було з`ясовано, що [PERSON] добре піклується про нього, підтримує, забезпечує усім необхідним. [PERSON] почувається комфортно та захищено в родині тітки та бажає й надалі проживати разом з нею. Вказані обставини, досліджені органом опіки і піклування сторонами у судовому засіданні не спростовані, а тому беруться судом до уваги. Також, Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надав суду висновок від від 11.08.2020 № 108-9540 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . З вказаного висновку вбачається, що орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] . Вирішуючи за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , орган опіки і піклування виходив з наступного. 22.03.2017 р. [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву, де зазначила, що вона дає згоду на тимчасове проживання [PERSON] з тіткою, [PERSON] . За інформацією, наданою 31.01.2020 середньою загальноосвітньою школою № 121 м. Києва, де навчається Микита з 2018 року, [PERSON] опікується дитиною, бере активну участь у його вихованні. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, наданої 04.02.2020 середньою загальноосвітньою школою № 121 м. Києва, у Микити сформувалась надійна прихильність до [PERSON] бажання жити з матір`ю у нього відсутнє, оскільки спогади про спілкування і життя з нею негативно впливають на його психоемоційний стан. Згідно з висновком психологічного обстеження, наданого 29.05.2017 Міським центром дитини служби у справах дітей та сім`ї Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у [PERSON] виявлені ознаки насильства над ним з боку матері, а саме фізичного та психологічного. Поряд з тіткою йому безпечно та спокійно, формується надійна прихильність. Під час бесіди зі співробітниками служби 07.02.2020 [PERSON] повідомив, що протягом тривалого часу не спілкується з матір`ю, проживає у тітки, [PERSON] . При останній зустрічі матір була у стані алкогольного сп`яніння. Матір не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його успіхами та здоров`ям, не телефонує, не вітає з днями народження. [PERSON] не бажає спілкуватися з матір`ю та мешкати з нею. [PERSON] не заперечує щодо позбавлення батьківських прав матері, про що надав відповідну заяву до служби. [PERSON] бажає проживати в сім`ї тітки. [PERSON] . [PERSON] отримала повідомлення про розгляд питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Пояснення по суті питання та документи, які підтверджують її участь у вихованні дитини на адресу служби не направила. В телефонній бесіді з працівниками служби повідомила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, сину не допомагає та має з ним конфліктні відносини. Вказані обставини, досліджені органом опіки і піклування сторонами у судовому засіданні не спростовані, а тому беруться судом до уваги. Відповідачка у судові засідання неодноразово не з`являлась, повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином. На переконання суду вказані дії відповідачки, свідчать про її свідомий намір, цілеспрямованість та небажання приймати участь у вихованні дитини та позбавлення дитини її батьківської опіки, виховання та утримання. Вирішуючи цей спір суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд дійшов висновку, що встановлені обставини щодо ставлення відповідачки до виконання батьківських обов`язків та ухилення відповідачки від виховання дитини, невчинення відповідачкою процесуальних дій щодо спростування обставин, якими позивачка обґрунтувала позов, не надання жодних доказів бажання матері приймати участь у вихованні та утриманні дитини, свідчать про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками. Також суд враховує, що пасивне ставлення відповідачки до виконання своїх батьківських обов`язків та тривале ігнорування дитини, що знайшло своє підтвердження у матеріалах справи, дає суду можливість позбавити її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батька. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. При цьому, суд діє виключно в інтересах дитини та враховує, що у малолітнього [PERSON] виявлені ознаки насильства над ним з боку матері, а саме фізичного та психологічного, поряд з тіткою йому безпечно та спокійно, формується надійна прихильність, також враховує, що [PERSON] протягом тривалого часу не спілкується з матір`ю, проживає у тітки, [PERSON] , що матір не приймає участі у його вихованні, не цікавиться його успіхами та здоров`ям, не телефонує, не вітає з днями народження, та що [PERSON] не заперечує щодо позбавлення батьківських прав матері, про що надав відповідну заяву до служби. У справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 Європейський суд з прав людини вказав, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.04.2019 року по справі №331/5427/17 викладений правовий висновок, відповідно до якого позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Цей захід впливу підлягає застосуванню лише в разі, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і тільки при наявності вини в діях батьків. При вирішеній судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері/батька до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені обставини, досліджені докази, пояснення учасників справи та поведінку сторін в судовому засіданні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Також, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про доцільність призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] . Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідачки на її користь аліментів в розмірі 2000,00 грн., на утримання малолітнього [PERSON] , суд зазначає наступне. Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3---2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Так, відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання малолітнього [PERSON] враховуючи, що дитина проживає разом з [PERSON] , позивачка несе витрати по утриманню дитини і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дитини з врахуванням: віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про призначення позивачки опікуном над малолітнім [PERSON] , позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього та обов`язок останньої утримувати дитину до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя дитини, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивачки про стягнення аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону відповідачка зобов`язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 19.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Так, частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial