Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

24.12.2020 до суду надійшла позовна заява [PERSON] в якій вона просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] її матері [PERSON] в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що за життя її матері [PERSON] належав, окрім іншого спадкового майна, і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 13.11.1990 виданого виконавчим комітетом Золочівської селищної ради, відповідно до якого, зазначений будинок належить колхозному двору, головою якого є [PERSON] . Крім позивача спадкоємців першої черги немає. Звернувшись до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини нотаріусом позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з мотивів невідповідності правовстановлюючого документу на будинок чинному законодавству. В даний час позивач змушена звернутися до суду, оскільки її право не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надавши через канцелярію суду заяву з проханням справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Від уповноваженого за посадою представника відповідача - Золочівської селищної ради Харківської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, рішення по справі покладають на розсуд суду. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується наданим суду свідоцтвом про народження серія [NUMBER] видане Золочівським відділом ЗАГС (а.с.6). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданого Золочівським відділом РАЦС Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 21.09.1982. Після розірвання шлюбу дружина не відновлювала дошлюбне прізвище (а.с. 9). 08 червня 2003 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , після одруження подружжя обрало спільне прізвище « [PERSON] », що вбачається із наданого суду Витягу з Державного реєстру актів цивільного станугромадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 24.06.2020 №00026795840 (а.с.46). Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 29.06.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 11.07.2017 (а.с.47). Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 13 листопада 1990 року виданого виконавчим комітетом Золочівської селищної ради житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] дійсно належить колхозному двору, головою якого є [PERSON] , на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Золочівської селищної ради №130-н від 13.11.1990. Вказаний будинок зареєстрований в Дергачівському БТІ на праві особистої власності за колхозним двором, головою котрого є [PERSON] , та записаний в реєстрову книгу №26 під реєстровим номером 3352, 29.11.1990 року (а.с.13). Згідно довідки виданої [PERSON] КП «Архітектурно-інвентаризаційним бюро Золочівської селищної ради» 10.09.2020 №205, житловий будинок [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року зареєстровано Дергачівським БТІ 23.11.1990 року в реєстровій книзі №26 під реєстровим №3352 за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане на підставі рішення виконавчого комітету Золочівської селищної ради від 13.11.1990 року, реєстровий [NUMBER] (а.с.50). Житловий будинок «А-1» 1982 року будівництва, житловою площею 28,3 кв.м, загальною площею 45,3 квадратних метри, розташований за адресою: [ADDRESS] складається з приміщень: житлових кімнат площею 12,4, 15,9 квадратних метри, кухні площею 8,2 квадратних метри, коридору 3,1 квадратних метри та топкової 5,7 квадратних метри; господарських будівель та споруд веранди а, тераси а1 , навісу Б, сараю Г, вбиральні Ж та огорожі №1-3, що вбачається із наданої суду належним чином завіреної копії технічного паспорта (інвентаризаційна справа №2086). Відомості в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, буд. [ADDRESS] , відсутні, що вбачається із інформаційної довідки №238190355 від 22.12.2020 (а.с.25). Рішенням виконавчого комітету Золочівської селищної ради №143 від 14.08.1990 року за [PERSON] закріплено земельну ділянку в розмірі 700 кв.м. по [ADDRESS] (а.с.20). [INFO] в смт Золочів Харківської області у віці 65 років померла [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.10). Згідно довідки Золочівського селищного голови Л.В. Канівця №02-20/4901 від 30.11.2020 та домової книги для прописки громадян проживаючих в буд. [ADDRESS] , станом на 26.02.2020 [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею на день її смерті, [INFO] у домоволодінні була зареєстрована та проживала: [PERSON] , [INFO] - донька. Більше в будинку ніхто не зареєстрований та не значився (а.с.19, 21-24). На виконання ухвали суду про витребування доказів від 05.01.2021 Золочівською ДНК Харківської області надано належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №99/2020 заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно матеріалів спадкової справи 15.05.2020 до Золочівської нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від дочки спадкодавця [PERSON] . Її заяву було прийнято, зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2020 рік за №282 та заведено спадкову справу №99/2020. Цього ж дня від [PERSON] надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину яку було прийнято та зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2020 рік за №733. 05.11.2020 [PERSON] було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровими номерами 1727,1730 на земельні ділянки. Більше із заявами про прийняття спадщини чи відмову від неї ніхто не звертався. Заповіти [PERSON] не посвідчувалися. Вищезазначене також вбачається із інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №63131618, та зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №63131643 (а.с.48,49, 60-61,62,63-98). Постановою державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. від 05.11.2020 №1682/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] з підстав невідповідності правовстановлюючих документів на будинок чинному законодавству. Оскільки нині чинне законодавство не містить визначення поняття «колгоспний двір». З прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, який втратив чинність 20.06.2007 року, колгоспний дві припинив своє існування. З Цивільного кодексу України вилучено статті, що встановлювали його статус (а.с.97). Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-IV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положеннями частини 4 статті 3 зазначеного Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56; Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.95 р. № 56, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за N 31/1056; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445. Нині чинне законодавство не містить визначення поняття "колгоспний двір". З прийняттям Закону України "Про власність" від 07.02.91 р., який втратив чинність 20.06.2007 р., колгоспний двір припинив своє існування. З Цивільного кодексу України вилучено статті, що встановлювали його статус (Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 16 грудня 1993 р. № 3718-XII, який набрав чинності з 18 січня 1994 р.). Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Частки усіх членів колгоспного двору у майні колгоспного двору були рівними. Головою колгоспного двору був його засновник, як правило глава сім`ї, члени - всі особи, котрі спільно проживали, вели господарство із ним. У разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору (стаття 563 ЦК УРСР в редакції 1963 року). У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р. мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. При цьому згідно пункту 6 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 р. № 20 положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 р. поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. За приписами статей 120, 121, 123 ЦК Української PCP майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір часток учасників у праві спільної сумісної власності залежить від участі кожного із членів у його створенні. На день смерті [PERSON] мала у власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав покійній, як голові колгоспного двору. Інших членів колгоспного двору не було. Згідно положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить, в тому числі, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги є донька [PERSON] яка прийняла спадщину після смерті матері. Статті 1268, 1269 ЦК України обумовлюють порядок прийняття спадщини, так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї. Згідно до положень статей 1268,1269 ЦК України позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті матері, так як в шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та на момент відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем. За таких обставин, суд доходить висновку, що до позивачки перейшло право власності на будинок [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] .

Outcome: approved