Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, з тих підстав, що 08.01.1974 року він уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], який було зареєстровано в Рожищенському райбюро ЗАГСу Волинської області за актовим записом № 2. Всі роки шлюбу вони проживали досить спокійно, мали порозуміння, вдало вели господарство і набули досить багато майна. Проте, минулі кілька років між ними почали виникати непорозуміння, сварки і зберегти шлюб їм не вдалося. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15.08.2014 року шлюб між ними було розірвано. За таких обставин, позивач просить визнати право власності на 1/2 частину: квартири в [ADDRESS]; добудови до будинку в [ADDRESS]; та магазину-кафе "[INFO]" в [ADDRESS], посилаючись на те, що вищезазначені об'єкти нерухомості були набуті ним і відповідачкою під час їхнього шлюбу за спільні кошти і відносяться до спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягають поділу по 1/2 частки кожному з них. У свою чергу, відповідачка подала до суду заперечення на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки вищевказані магазин-кафе "[INFO]" в [ADDRESS] та квартира в [ADDRESS] були придбані нею в період припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства з позивачем. Що стосується добудови до будинку в [ADDRESS], то це домоволодіння на підставі договору дарування ВАС № 890498 від 24.03.2003 року належить [PERSON], а відповідна добудова була здійснена в 2008 році. З огляду на зазначене, просила в задоволенні позову відмовити. Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 12.11.2014 року за клопотанням представника позивача позовну вимогу в частині визнання права власності на 1/2 добудови до будинку в [ADDRESS], залишено без розгляду. Крім того, у відповідності до ст. 31 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті, представник позивача шляхом подання письмової заяви, відмовився від позовної вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири в [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, змінені позовні вимоги підтримав. Відповідачка також у судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій змінений позов визнала повністю та просила розглянути справу без її участі. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що змінений позов підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1974 року по 2014 рік. Тобто, як вбачається з рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 15.08.2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. Разом з тим, під час перебування у шлюбі сторони придбали нежитлову будівлю кафе-магазин "[INFO]" в [ADDRESS], який зареєстрований в КП "Великоберезнянське РБТІ" за відповідачкою [PERSON] на праві приватної власності (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 227761 від 06.12.2011 року). Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно частин 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п.23 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, згідно приписів законодавства, яке застосовується до правовідносин між сторонами, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками нежитлової будівлі кафе-магазину "[INFO]" в [ADDRESS]. Оскільки питання реального поділу майна сторони перед судом не ставили, суд приходить до висновку, що слід визначити ідеальні частки бувшого подружжя в даному майні без його реального поділу і залишити це майно у їх спільній частковій власності, що не позбавляє жодну із сторін звернутися до суду з позовом в порядку ст. 71 СК України. Також враховуючи, що сторони досягли згоди щодо розподілу спірного майна, змінені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved