Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Павлоградська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності, в якому просила суд договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 30 жовтня 1996 року на Павлоградській товарній біржі між нею з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони - визнати дійсним; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування пред'явленого позову позивача посилалася на те, що 30 жовтня 1996 року нею був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири [ADDRESS], з [PERSON]. При цьому, на момент укладання зазначеного договору вона мала прізвище "[PERSON]", яке в подальшому змінила на "[PERSON]", у зв'язку з реєстрацією шлюбу 12.03.2005 року. Цей договір купівлі-продажу нерухомого майна був складений та зареєстрований Павлоградською товарною біржею 30 жовтня 1996 року, реєстраційний номер - 10/89-НД. Їй на руки був виданий договір купівлі-продажу нерухомого майна і в подальшому вона стала власником зазначеної у договорі квартири, зареєструвала дану угоду в КП Павлоградське МБТІ. Ними були виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто вона прийняла майно та сплатила за нього відповідачу належну за договором грошову суму. Відповідач в свою чергу втратив інтерес до цього правочину та не бажає посвідчувати зазначений договір нотаріально. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Представник третьої особи Павлоградської товарної біржі в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання суду не надав. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 т. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. п. 1, 4 Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Павлоградській товарній біржі 30 жовтня 1996 року (а.с. 4-5), продавець [PERSON] продав, а [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON], купила однокімнатну квартиру [ADDRESS] у [PERSON] за 12 531,00 грн. Пунктом 4 вказаного договору підтверджується, що гроші Продавцем отримані від Покупця до підписання цього договору. Пунктом 5 даного договору засвідчено, що дана квартира до цього часу нікому не продана, не подарована, в спорі та під забороною не знаходиться. Таким чином, сторони відповідно до вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання вказаного договору, виконали вказану норму матеріального права та вимоги ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час укладання договору, сторони повністю виконали угоду і в цьому випадку суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин - 30 жовтня 1996 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" від 07 лютого 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Статтею 49 вказаного закону передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Згідно вимог ч. 1 ст. 50 даного закону власник має право вимагати повернення (віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до довідки КП Павлоградське МБТІ № 92 від 14.05.2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 30.10.1996 року Павлоградською товарною біржею р. № 10/89. Відповідно до копії паспорту громадянина України встановлено, що [PERSON] з 13 січня 1997 року зареєстрована у [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved