Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

19.08.2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Регіональний сервісний центр МВС України у Запорізькій області, [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності в порядку спадкування, який 07.04.2017 року уточнили. В обґрунтування якого зазначили наступне. [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. Їхній батько- [PERSON], [INFO], у жовтні 2014 року важко захворів. [INFO] [PERSON] помер. Останній мешкав та постійно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті залишилося спадкове майно. Окрім них, інших спадкоємців немає. 28.01.2015 року [PERSON], [PERSON] подали заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіній В.В. Окрім нерухомого майна, за життя батько позивачів- [PERSON] був власником автомобіля марки «ГАЗ 31105 ЗНГ», седан сірого кольору, державний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER], [NUMBER], № двигуна- [NUMBER], 2007 року випуску. Невдовзі після його смерті їм стало відомо, що цей автомобіль батько нібито продав за 11 днів до своєї смерті відповідачу [PERSON] Офіційну інформацію з цього приводу вони отримали у червні 2015 року від державного нотаріуса Кам'янсько-Дніпровської нотаріальної контори Запорізької області Чайки Т.П., яка надала відповідь з Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Енергодар, Кам'янсько-Дніпровського та Великобілозерського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізькій області № 3212 від 16.06.2015 року на свій запит. З цієї відповіді вбачається, що 08.01.2015р. автомобіль марки «ГАЗ 31105 ЗНГ» державний номер [NUMBER] № кузова [NUMBER], 2007 року випуску був знятий з обліку для реалізації та у той же день був зареєстрований за [PERSON], [INFO] із новим державним номером [NUMBER]. Вважають, що угода купівлі-продажу автомобіля здійснена всупереч цивільному законодавству України, а зазначений автомобіль є спадковим майном, право власності на яке має перейти на їхню, як спадкоємців, користь. Просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ГАЗ 31105ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова [NUMBER], [NUMBER], № двигуна [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на автомобіль марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова [NUMBER], [NUMBER], № двигуна [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. Витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво серії [NUMBER] від 08.01.2015 р. видане Енергодарським ВРЕР Запорізької області про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки ГАЗ 31105ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова [NUMBER], [NUMBER], № двигуна [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] на ім'я [PERSON] Ухвалою суду від 19.08.2015 року забезпечено позов, шляхом заборони відчуження та користування автомобілем марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова [NUMBER], [NUMBER], № двигуна [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на час розгляду справи. Ухвалою суду від 04.12.2015 року призначено посмертну комісійну судово-медичну експертизу. У зв'язку з закінченнями повноважень судді Енергодарського міського суду Запорізької області, дана справа була направлена на перерозподіл та відповідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2016 року, справа надійшла в провадження судді Вільямовської Н.О. Ухвалою суду від 20.07.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи: Регіональнний сервісний центр МВС України у Запорізькій області, [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності в порядку спадкуванняприйнята до свого провадження та поновлено провадження. 29.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа- [PERSON], про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, визнання права власності на 1/2 частку майна, придбаного під час спільного проживання, стягнення зі спадкоємців витрат на лікування і поховання спадкодавця, відповідно до якої просила: -встановити факт проживання [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 2004 року по день його смерті -[INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину спільної сумісної власності легковий автомобіль марки ГАЗ 31105ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова [NUMBER], [NUMBER], № двигуна [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER].; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені на лікування та поховання спадкодавця - [PERSON], який помер [INFO] в розмірі 19115,30 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені на лікування та поховання спадкодавця - [PERSON], який помер [INFO] в розмірі 18 915,30 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, понесені нею при зверненні до суду, а саме: судовий збір в сумі 893,00 грн. та 551,20 грн. Разом - 1444,20 грн. В обґрунтування вимог у позові зазначено, що позивачка познайомилася з [PERSON] більше 25 років тому. Деякий час вони зустрічалися, а потім вирішили мешкати разом без офіційної реєстрації своїх відносини. Реєстрацію шлюбу вони вважали лише формальністю та у кожного з них вже були свої діти від попередніх шлюбів. Таким чином, починаючи з 1993 року позивачка мешкала разом з [PERSON] без реєстрації шлюбу за адресою її місця реєстрації: [ADDRESS]. З 1993 року вони були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та дружина, робили ремонти, набували майно, заробляли кошти тощо. Позивачка наголошує та тому, що у них були усталені відносини, що притаманні подружжю. [PERSON] вважав її дружиною, а вона його чоловіком. Разом вони прожили більше 20 років. На початку вересня 2012 року вони вирішили придбати автомобіль, який обрав сам [PERSON] - автомобіль марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, 2007 року випуску. Даний автомобіль продавався в м. Запоріжжя за 50000,00 (п'ятдесят тисяч) гривень. У них були свої заощадження (20 000 грн.), але всіє суми вони не мало. Тому вони були вимушені частково позичати грошові кошти у родичів та знайомих для придбання автомобіля. Фактично на даний автомобіль вони витратили 20 000 грн. спільних коштів, 10000 грн. - зайняли у сести [PERSON] - [PERSON] та 20 000 грн. у сусіда по дачі - [PERSON]. В подальшому борг віддавали разом з [PERSON] За їхньої взаємною згодою автомобіль був зареєстрований на [PERSON] У жовтні 2014 року [PERSON] став себе погано почувати та 28 жовтня 2014 року він звернувся за консультацією до лікарів СМСЧ №1 в м. Енергодар. Після цього у нього стан здоров'я погіршувався з кожним днем та починаючи з 30.10.2014 року майже до дня смерті він з лікарень не виходив. Позивачка піклувалася про [PERSON] та доглядала його у лікарні, також їй допомагав її зять, який за її відсутністю постійно знаходився поряд з [PERSON] Лікування було тривалим та дорогим. За період з 30 листопада 2014 року по 16 січня 2015 року нею на лікування [PERSON] було витрачено 28 391,81 грн., лікування проходило за кошти, отримані нею в борг. Рідні діти [PERSON] самоусунулися від лікування батька. Син [PERSON] провідував батька в лікарні в м. Енергодар, але це були короткотривалі зустрічі. Донька - [PERSON] - цікавилася станом батька та передала позивачці на його лікування 200,00 грн. Це була вся надана нею матеріальна допомога на лікування батька. [INFO] [PERSON] помер. Поховання [PERSON] позивачка проводила майже самостійно та за власний рахунок. Його діти допомогли з викопуванням могили, оскільки вони вирішили, що батька слід поховати на цвинтарі в с. Водяне біля його батьків. Все інше оплачувала позивачка за власні кошти. На поховання [PERSON] нею було витрачено: 4800,00 грн. - витрати, понесені на ритуальні товари та послуги (гроб, хрест, табличка, перенос покійника, покривало, рушники, вінки, костюм, рубашка, туфлі); 5038,80 грн. - витрати на поминальний обід. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Оскільки за час життя [PERSON] не залишив жодного заповіту, спадщину прийняли його діти, які є спадкоємцями по закону першої черги, а саме син [PERSON] та донька- [PERSON]. Таким чином, спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON], який помер [INFO], була розподілена між його дітьми в рівних частках, тобто по 1/2 частці кожному. На даний момент спадкоємці не бажають відшкодувати позивачці витрати, понесені нею на лікування та поховання [PERSON] Окрім того, до теперішнього часу вони не визнають автомобіль їхньою спільною сумісною власністю, яка була придбана їхнім батьком [PERSON] та позивачкою за час їх спільного проживання та за спільні кошти, вважаючи, що автомобіль має бути приватною власністю лише їх батька - [PERSON]. Тому звернулася до суду. Ухвалою суду від 02.05.2018 року об'єднано в одне провадження цивільну справу № 316/1872/15ц (провадження № 2/316/2/18) за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи: Регіональнний сервісний центр МВС України у Запорізькій області, [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності в порядку спадкування, і цивільну справу № 316/845/17 (провадження № 2/316/39/18) за позовом [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа- [PERSON], про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, визнання права власності на 1/2 частку майна, придбаного під час спільного проживання, стягнення зі спадкоємців витрат на лікування і поховання спадкодавця, під загальним № 316/1872/15ц (провадження № 2/316/2/18). Позивач [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування підтримав у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] визнає частково, а саме стягнення витрат на поховання в розмірі 4800 грн., щодо стягнення витрат на поминальний обід та лікування не визнає. Надавши пояснення, що позивачка проживала з його батьком приблизно з 1993 року. Батько купив їй квартиру в [ADDRESS], де вони проживали разом до кінця життя батька. У батька залишалася машина та балагани на земельні ділянці в с. Мічуріна К.-Дніпровського району.Коли він помер, вона попросила покористуватися городом, їй дозолили. Після чого вона повністю зачистила город. Взагалі батько [PERSON] був застрахований та в нього були свої гроші, крім того він сказав, що гроші йому не потрібні. Відповідач вказує, що допомагав батькові, возив його по м. Енергодар коли було необхідно. Спілкувався з ним кожні два дні, приїжджав до нього. Про борг перед [PERSON] він нічого не знає, вважає що вони вказують неправду. Про те що, вони брали у борг 1 000 доларів США у тітки, йому відомо. За час проживання з [PERSON] батько побудував гараж та зареєстрував на себе. На даний час гаражем користується він з сестрою. Також відповідачу відомо, що машину батько придбав коли проживав разом з [PERSON], проте між ними була домовленість, що прибуток з городу вони ділять навпіл, та зі своєї частини він і купив машину. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не з'явилась, в матеріалах справи є заява про розгляд справи без її участі. Раніше в судових засіданнях зазначила, що вважає так як батько на момент зняття з обліку та продажу спірного автомобіля перебував не в повній свідомості, що і підтверджує висновок експерта, вказаний автомобіль повинен включатися до спадку, який вона та її брат [PERSON] прийняли після смерті батька. Визнає, факт проживання батька з [PERSON], проте не визнає право власності на 1/2 частину автомобіля, оскільки вони не вели сумісний сімейний бюджет. Автомобіль батько купив влітку 2012 року, від нього вона ніколи не чула, що він бажає продати автомобіль. У 1998 році вона посварилася із [PERSON] та не спілкувалася з нею 4 роки, але згодом вони примирилися. З батьком вона спілкувалася завжди по телефону. Їй відомо, що це саме батько купив машину, так як він сам їй це казав, проте їй невідомо достеменно за які саме гроші батько купив авто. Також батько їй казав, що в нього із [PERSON] різні бюджети. Він збирає гроші, щоб побудувати будинок. Будинок він збирався побудувати саме за свої гроші. Вона також зверталась до батька з пропозицією надати йому допомогу грошима, але батько відмовився. Зазначила, що гараж, який належав батьку ніхто не будував. Була приватизована земельна ділянка, гараж будував кооператив. Також за користування гаражем був наявний борг, який вона погасила, гараж вичистили, перекрили дах у ньому та стали користуватися. Зараз гараж належить їй, оскільки вона його оформила на себе. Відносно поховань батька, не заперечує факту, що саме [PERSON] понесла всі зазначені витрати. Щодо вимоги про стягнення витрат на поховання, визнає у розмірі 4800 грн., витрати на поминальний обід визнає частково у розмірі 4200 грн., оскільки саме цю суму бачила у блокноті [PERSON], де вона записувала витрати. Також вона зазначила, що при ній [PERSON] приносили гроші у двох конвертах співробітники батька з АТХ, де він колись працював, але яка там була сума не знає. Також вона не заперечує, що коли батько знаходився у лікарнях, з ним завжди була [PERSON] та її зять. Витрати на лікування визнає тільки у Запорізькій обласній лікарні. Ті витрати, що були в лікарні у м. Енергодар не визнає. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування підтримав у повному обсязі, позовні вимоги [PERSON] визнає частково, а саме стягнення витрат на поховання в розмірі 4800 грн., щодо стягнення витрат на поминальний обід та лікування не визнає. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні, зазначив, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування не визнає, позов [PERSON] підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні надавав пояснення під присягу, зазначаючи, що з [PERSON] був знайомий давно та були друзями. Проживали по сусідству в с. Мічуріно К-Дніпровського району через три дома. Йому відомо, що з [PERSON] [PERSON] жив добре. Проте коли [PERSON] захворів, та після певного проміжку часу лікування, коли гроші скінчились, [PERSON] попросив у нього у борг гроші у розмірі 1500 доларів США на лікування, та домовилися, що віддадуть після того, як [PERSON] разом з [PERSON] продадуть врожай. [PERSON] було відомо про це. Щодо продажу автомобіля, йому відомо що у зв'язку з бракуванням коштів на подальше лікування, приблизно в листопаді 2013 року [PERSON] разом з [PERSON] вирішили продати машину. Кошти в борг брали приблизно в тому ж місяці, коли вони вирішили продати машину, у листопаді 2013 року. Вже на той час спірний автомобіль стояв у нього у дворі приблизно з кінця жовтня 2013 року і до смерті [PERSON]. Коли вони продавали машину, покупці приходили до нього у двір та дивилися машину у його дворі, пропонували 40 000 грн. На той час автомобіль йому був не потрібен, проте у зв'язку з тим що було важке становище, він вирішив їм допомогти. 26.12.2014 року він приїхав до [PERSON] у лікарню в м. Енергодар, там також була [PERSON], де він і віддав за покупку автомобіля [PERSON] 3000 доларів США. В той же час [PERSON] та [PERSON] повернули борг, який займали на лікування, у сумі 1500 доларів США. Відразу після Новорічних свят 08.01.2014 року провели оформлення машини. Крім того, додатково зазначив, що йому відомо, про те що гроші на придбання автомобіля [PERSON] займав у своєї рідної сестри - 30 000 грн. та друга - 20 000 грн. Також зазначив, що похованням [PERSON] займалася [PERSON]. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні додатково зазначив, що з 1993 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина, робили ремонти, набували майно, заробляли кошти, дбали один про одного. За спільні кошти у вересні 2012 році разом придбали автомобіль ГАЗ 31105 ЗНГ. Коли захворів [PERSON] діти [PERSON], [PERSON] самоусунулись від лікування та в подальшому від поховання батька. Автомобіль ГАЗ 31105 ЗНГ був проданий 08.01.2015 року у зв'язку з необхідністю додаткових коштів на лікування [PERSON], саме [PERSON] разом з [PERSON] вирішила щодо продажу вказаної автівки. 26.12.2014 року у приміщенні СМСЧ №1 м. Енергодар, [PERSON] повідомив [PERSON] та [PERSON] про свою згоду купити автомобіль на запропонованих ними умовах. Вони досягли згоди з усіх істотних умов договору. [PERSON] отримав гроші від [PERSON] за автомобіль та передав йому ключі та документи на автомобіль. Та домовились, що після новорічних свят до оформлять правочин у МРЕВ. 28.12.2014 р. [PERSON] навіщали [PERSON], [PERSON], які були допитані в якості свідків. Стан свідомості [PERSON] на цю дату, в них не викликав сумнівів. 08.01.2015 року угоду було до оформлено належним чином. Позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи - [PERSON] в судове засідання з'явився, надавши пояснення, що в січні 2015 році до Регіонального сервісного центру МВС України в Запорізькій області звернувся [PERSON] про зняття з обліку автомобіля ГАЗ 31105ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова [NUMBER], [NUMBER], № двигуна [NUMBER], 2007 року випуску, хоча вже на той час не було обов'язку зняття з обліку автомобіля при його продажі. Як передбачено положеннями, виходив для огляду автомобіля експерт та він. В автомобілі перебував [PERSON] і ще якась жінка, яка йому допомагала тримаючи його за руку. Довідка рахунок була отримана 08.01.2015 року ТОВ Авто Хаус 2011. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі. Раніше в судовому засіданні надавала пояснення, в яких зазначала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. По суті позовних вимог пояснила, що вона з [PERSON] проживала разом з 1993 року, на той момент в нього була машина та гараж, а в неї однокімнатна квартира. Пізніше вона поміняла однокімнатну квартиру на двокімнатну. У 1998 році в них з [PERSON] був борг за квартиру та вони продали гараж [PERSON]. У 1999 році в них не було грошей, але необхідно було платити за навчання доньки та вона поїхала на заробітки до Італії. [PERSON] в цей час жив у сестри, а квартиру вона здавала. Приблизно через 1 рік, вона повернулася, та вони разом з [PERSON] та її сином жили у квартирі. Так як ані в неї, ані у [PERSON] не було роботи, вона поїхала на заробітки до Москви приблизно у 2001 чи 2002 році, була там 8 місяців. В цей час [PERSON] мешкав у неї в квартирі та у селі Мічуріно К-Дніпровського району, де у [PERSON] була земля. Після того як [PERSON] знайшов роботу, вона вже не виїжджала на заробітки та вони жили разом, додатково займалися вирощуванням овочів. Діти [PERSON] з ними практично не спілкувалися. Його син [PERSON] приходив до них з донькою - онукою [PERSON]. [PERSON] працював на АТХ. У 2014 році став скаржитися на ноги. Весь час в них був спільний бюджет. У [PERSON] був автомобіль «Жигуль», який вони здали на металобрухт. В подальшому [PERSON] займався пошуком придбання автомобіля, який нам був необхідний. Вибір припав на Волгу, ціна якої була 50000 грн. В них була частина грошей, яку вони отримали від продажу овочів у розмірі 20 000 грн. Грошей яких не хватало, [PERSON] позичив у сестри, а саме 10 000 грн., до якої ходив сам та пообіцяв, що вони повернуть гроші після наступного сезону. Ще вони позичили у знайомого [PERSON] суму у розмірі 20 000 грн., та домовилися, що вони віддадуть 22 000 грн. Гроші, сестрі та [PERSON], віддавали [PERSON] та [PERSON] разом. 28.10.2014 року [PERSON] захворів. У лікарні в м. Енергодар повідомили про необхідність їхати у лікарню до м. Запоріжжя. На той час [PERSON] сам вже не міг їхати, їх відвіз [PERSON] У Запоріжжі вона була разом з [PERSON]. Також виявилося, що в нього виразка шлунку. У Запоріжжі їм замість ампутації ноги запропонували стентування, стент коштував 15000 грн., на той момент грошей в них вже не було. На стент вони займали гроші 10 000 грн. у її роботодавця, а ще 10 000 грн. у його сестри [PERSON]. Дозвіл на операцію підписувала вона. Але після операції стало гірше, у кінці листопада 2014 року у [PERSON] був інсульт, та вона знаходилася разом з [PERSON] у реанімації та купувала ліки. Вона подзвонила сестрі [PERSON]- Надії та просила, щоб підмінила її у лікарні. 01.12.2014 року до [PERSON] приїхала його сестра. В нього був інфаркт. 02.12.2014 сестра дала їй 200 грн. на подушку від пролежнів. Потім 02.12.2014 року у [PERSON] трапився інсульт. Після цього до [PERSON] їздили всі, і вона, і його сестра. Його сестра [PERSON] позичила ще гроші на лікування у розмірі 5000 грн. Ці гроші вона передала [PERSON], для покупки необхідних ліків, коли остання їздила до [PERSON] 01.12.2014 року в лікарню у м. Запоріжжя, після приїзду [PERSON] віддала залишок грошей у сумі 3400 -3500 грн. 03.12.2014р. [PERSON] стало зле, та ввечері йому ампутували ногу. Кожного дня йому були потрібні ліки. 05.12.2014р. к [PERSON] до лікарні у Запоріжжі приїхала його донька [PERSON] та його брат [PERSON] зі своїм сином. [PERSON] дала їй 200 грн. для батька. 07.12.2014р. сестра [PERSON]- [PERSON] була в нього у лікарні. Вона дала їй 1000 грн. та [PERSON] купила ліки приблизно на суму 840 грн., решту суму віддала їй. 04.12.2014р. в лікарні була її донька та купувала ліки, але не його сестра. [PERSON] не був застрахований, товарні чеки на ліки збереглись, але не всі. Перед операцією з ампутації ноги 02.12.2014р. вони позичали гроші у розмірі 5000 грн. у свого сусіда по квартирі - [PERSON]. За весь час при ампутації ноги [PERSON], його сестра [PERSON] була у [PERSON] приблизно три рази. За цей час, [PERSON] давала їй гроші, а [PERSON] віддавала їй чеки. Після того, як 25.12.2014р. [PERSON] привезли з Запоріжжя до м. Енергодар СМСЧ №1, з ним постійно знаходилася вона та її зять. Автомобіль «Волга» вирішили продати ще у кінці листопада 2014 року. На той час [PERSON] особисто дзвонив своєму другу та просив допомогти з продажем авто, зазначивши стартову ціну у 60000 грн., проте покупці не находились, і ціну було знижено до 50000 грн. Машина стояла у [PERSON]. Пізніше зателефонував [PERSON] та запропонував купити машину. Приблизно 26.12.2014 року [PERSON] прийшов в лікарню до [PERSON] де і передав гроші за авто у розмірі 3000 доларів США але одночасно в рахунок погашення боргу вони віддали 1500 доларів США, іншу частину витратили на ліки. Щодо позовних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування зазначила, що так як вона проживала з [PERSON] з 1993 року однією сім'єю, та в них був спільний бюджет, додатково займалися спільною працею, вважає автомобіль спільною сумісною власністю, який був придбаний за спільні кошти. [PERSON] до останнього був в адекватному стані. Приблизно 17.01.2015 року [PERSON] виписали з лікарні та він перебував у них вдома. [INFO] [PERSON] помер. Всі організаційні питання та витрати на поховання [PERSON] були на ній. Під час поминального обіду господар в якого працював [PERSON] - [PERSON] надав їй 1000 грн., ще інші люди віддали приблизно 1500 грн.. Діти та родичі [PERSON] не допомагали в лікуванні та похованні батька, допомогли тільки з викопуванням могили. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування не визнала, надавши додаткові пояснювання, що [PERSON] мешкала разом з [PERSON] з 1993 року. У 1999 та 2000 роках вона виїжджала до Італії на заробітки. Після її повернення із заробіток, вони знову стали мешкати разом. Вони спільно займалися вирощуванням сільгосппродукції, вели спільний бюджет, мали певні сумісні грошові накопичення. Автомобіль купували удвох, частина грошей в них була, а іншу частину вони зайняли. Потім разом повертали борг. У [PERSON] були складні відносини з дітьми. Перший раз діти відвідали його у лікарні у грудні 2014 року. На лікування позивачка займала гроші, в тому числі у [PERSON] у розмірі 1 000 доларів США. Для того, щоб повернути борги, [PERSON] вирішила продати автомобіль, який знаходився у [PERSON]. Автомобіль запропонували купити [PERSON]. 24.12.2014 року [PERSON] разом з дружиною прийшли у палату до [PERSON]. Автомобіль вони продали за 3000 доларів США, але одночасно в рахунок погашення боргу вони віддали 1500 доларів США, іншу частину витратили на ліки. Діти не допомагали в лікуванні та похованні батька, допомогли тільки з викопуванням могили. Пізніше позивачка дізналася від [PERSON], що діти [PERSON] вимагають віддати машину. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] прожили разом майже 25 років, мешкали без реєстрації шлюбу, вели разом господарство. Їй відомо, що вони все робили за взаємною згодою. Також їй відомо, що на лікування ними було витрачено багато грошей, та позивачка з [PERSON] займали в них 1500 доларів США, це було восени 2014 року. Гроші їм займали без розписки. Коли вона з чоловіком вирішили купити в них машину, то привезли їм гроші та вони одразу з цих грошей віддали свій борг у розмірі 1500 доларів США. Коли [PERSON] купував автомобіль, він брав у борг у сестри 10 000 грн. та у [PERSON] - 20 000 грн. Похованням займалася [PERSON] У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з [PERSON] та [PERSON] більше 10 років. [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім'єю приблизно з 1990 року. Добре знає їх дітей. Часто збиралися разом на свята. Перед смертю [PERSON], він з дружиною приходив його відвідати до лікарні. Інформацію про стан його здоров'я завжди повідомляла [PERSON]. Також відвозив [PERSON] на своїй машині до лікарні, гроші за витрачений бензин компенсували [PERSON] та [PERSON]. Коли у [PERSON] була операція, згоду на операцію давала [PERSON], також вона давала і гроші на операцію. За покупкою спірного автомобіля, він особисто супроводжував [PERSON], проте за які саме кошти був придбаний, йому не відомо. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] він знає давно, виріс з ним. Із [PERSON] [PERSON] жив більше 20 років. Взагалі коли [PERSON] потрапив до лікарні, він часто його відвідував. Йому відомо, що автомобіль продали, щоб виручити гроші на його лікування. [PERSON] йому розповідав, що на операцію пішло близько 50 000 грн. Також свідок зазначив, що він надавав [PERSON] у борг 20 000 грн. на купівлю автомобіля, та [PERSON] особисто приїжджав за грошима. А борг повертали йому [PERSON] разом з [PERSON] у розмірі 22000 грн., оскільки між ними була така домовленість. У [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет. На поховання [PERSON] він грошей не давав, [PERSON] до останнього дня перебував в адекватному стані, так як він його бачив за два дні до смерті. У судовому засіданні свідок [PERSON], зазначив, що з [PERSON] знайомий з 1960 року та були з ним кумами. З [PERSON] [PERSON] жив приблизно 25 років. За час проживання з нею побудував будинок. У них все було спільне, і бюджет також. [PERSON] жив у квартирі [PERSON]. Йому відомо, що гараж будував [PERSON] з [PERSON] разом. Також знає, що [PERSON] збирав гроші на покупку автомобіля, та коштів яких для покупки їм бракувало він разом з [PERSON] займали. Свідок [PERSON] пояснила, що померлий [PERSON] є її рідним братом. Її брат проживав із [PERSON] з 1992 року. У 2004 році він влаштувався на роботу в АТХ водієм. У 2005 році він хворів та на той момент, їй відомо що у брата та [PERSON] були різні бюджети. У 2012 році брат вирішив купити авто «Волга» та приїхав до неї позичити гроші у розмірі 10 000 грн. Повернув цю суму через рік, повертав гроші разом із [PERSON]. У 2014 році [PERSON] захворів та знаходився на лікуванні у м. Запоріжжя. [PERSON] особисто їй розповідала, що кошти, які вони вторгували у розмірі 50 000 грн. поділені порівну з [PERSON]. Після операції, [PERSON] їй подзвонила та просила зайняти гроші - 10 000 грн., та вона їй дала цю суму на лікування. Коли брат перебував у лікарні у м. Запоріжжя, вона 01.12.2014 року до нього їздила. Лікарем було виписано рецепт та вона все купила, витративши певну суму, решту коштів у сумі 3500 грн. вона віддала [PERSON]. 03.12.2014 року брату ампутували ногу та 04.12.2014 року вона знов до нього поїхала та купувала ліки, чеки за які передавала [PERSON]. Більше вона нічого не купувала, також не купувала ліків і в м. Енергодар. На поховання вона грошей на давала, оскільки в неї не було. Також додатково зазначила, що 01.12.2014 року вона разом із [PERSON] поїхала до двоюрідного брата [PERSON], який позичив [PERSON] 1 000 доларів США, що було еквівалентно на той час 15 000 гривням. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, приходить до слідуючого висновку. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на садах змагальності сторін. Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серіїї [NUMBER] від 16.10.1978 р. (т. 3, а.с. 17). [PERSON], відповідно до свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 27.02.1999 р. перебувала у шлюбі із [PERSON] (дружиною взято прізвище [PERSON]). Відповідно свідоцтва серії [NUMBER] від 12.11.2009 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т. 3 а.с. 19,20). В подальшому [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.12.2011 р. (дружиною взято прізвище [PERSON]) (т. 3 а.с. 21). А отже [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серіїї [NUMBER] від 26.04.1981 р. (т. 3, а.с. 18). Встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 3 а. с. 10). Відповідно спадкової справи 32/2015 року після померлого [INFO] [PERSON], до приватного нотаріуса Енергодарської міської нотаріального округу Запорізької області Кошкіної В.В., з заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 123-131). Таким чином суд вбачає, що після смерті [PERSON] спадкоємцями його майна є його син [PERSON] та донька [PERSON], які і оспорює договір купівлі-продажу автомобіля, який оформлений довідкою-рахунком серії ВІА № 898455 від 08.01.2015 року. Також встановлено та не заперечувалось сторонами, що за життя на [PERSON] був оформлений автомобіль ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, державний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (т. 3 а.с. 215). За інформацією, яка зазначена в довідці Центру наданні послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Енергодар, К-Дніпровського та Великобілозерського районів ДАІ ГУМВС України в Запорізької області № 322 від 16.06.2015 р., вказано що транспортний засіб автомобіль ГАЗ 31105 ЗНГ, держ. номер [NUMBER], кузов [NUMBER], 2007 року випуску зареєстровано за [PERSON], [INFO] був знятий з обліку для реалізації 08.01.2015р. та 08.01.2015 року вказаний транспортний засіб було зареєстровано за [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с. 131). Дійсно, відповідно заяви № 55812754 від 08.01.2015 року, 08 січня 2015 року [PERSON] зняв з обліку автомобіль ГАЗ 31105ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова [NUMBER], [NUMBER], № двигуна [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] (т. 3 а.с. 217). Надалі відповідно до Довідки-рахунку серії ВІА № 898455, встановлено, що автомобіль ГАЗ 31105ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова [NUMBER], [NUMBER], № двигуна [NUMBER], продано [PERSON] та згідно заяви №55819724 від 08.01.2015 р. вже власником [PERSON] даний автомобіль постановлено на облік (т. 3, а.с. 213,214). [PERSON] почав проживати разом з [PERSON] з 1993 року та продовжував проживати по день смерті [INFO] , що не заперечувалось сторонами по справі. Наразі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності в порядку спадкування зазначила, у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу вчинений особою у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати (ст. 225 ЦК), і, як наслідок, просили визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08 січня 2015 року, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на автомобіль, витребувати спірний автомобіль у відповідача [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво серії [NUMBER] від 08.01.2015 р. видане Енергодарським ВРЕР Запорізької області про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, № кузова [NUMBER], [NUMBER], № двигуна [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] на ім'я [PERSON] Також в судовому засіданні встановлено, що у період з 30.10.2014 року по 16.01.2015 року [PERSON] захворів, у зв'язку з чим він проходив певні обстеження та перебував на стаціонарному лікуванні в м. Енергодар та у м. Запоріжжі. Так відповідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №18534 [PERSON] перебував на лікуванні у період з 30.10.2014 р. по 13.11.2014 р. в обласній клінічній лікарні з діагнозом «язвенная болезнь, активная фаза, средней тяжести. Хроническая впервые выявленная язва луковицы двенадцатиперстной кислотопродукцирующей функции желудка, ассоциированная с НР, фаза обострения. Рубцовая деформация ЛДПКю Облитерирующий атеросклероз. Сеноз подвздошных сегментов с двух сторон. Хроническая ишемия 3 ст. Аневризма восходящего отдела аорты» (т. 1 а.с. 247). Відповідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №19919 [PERSON] перебував на лікуванні у період з 18.11.2014 р. по 24.12.2014 р. в обласній клінічній лікарні з діагнозом «Мультифокальный атеросклероз. Стеноз подвздошного сегмента справа (стентирование 21.11.2014 г). Окклюзия артерий голени и стопы справа. Хроническая ишемия правой нижней конечности 4 ст. Множественный ишемический инсульт в обеих гемисферах головного мозга и левой гемисфере мозжечка. Левосторонний гемипарез, более выраженный в руке. ИБС: Ранняя постинфарктная стенокардия (16.12.2014 г), заднее-базальный не Q-инфаркт миокарда (01.12.2014 г.). СН 1 ст. ФК 2 ст. ГБ 3 ст. АГ 3 ст., очень высокий кардиоваскулярный риск. Язвенная болезнь с повышенной кислотопродуцирующей функцией. Рубцовая деформация луковицы ДПК, ремиссия. Задняя ишемическая оптикопатия» (т. 1 а.с. 18). Також згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №8724/826 [PERSON] перебував на лікуванні у період з 24.12.2014 р. по 16.01.2015 р. в СМСЧ №1 м. Енергодар з діагнозом «Мультифокальный атеросклероз. Стеноз подвздошного сегмента справа (стентирование 21.11.2014 г). Окклюзия артерий голени и стопы справа. Хроническая ишемия правой нижней конечности 4 ст. Множественный ишемический инсульт в обеих гемисферах головного мозга и левой гемисфере мозжечка. Левосторонний гемипарез, более выраженный в руке. ИБС: Ранняя постинфарктная стенокардия (16.12.2014 г), заднее-базальный не Q-инфаркт миокарда (01.12.2014 г.). СН 1 ст. ФК 2 ст. ГБ 3 ст. АГ 3 ст., очень высокий кардиоваскулярный риск. Язвенная болезнь с повышенной кислотопродуцирующей функцией. Рубцовая деформация луковицы ДПК. Ремиссия. Задняя ишемическая оптикопатия. Операция 3.12.2014 г. - ампутация правой нижней конечности на уровне средней трети голени (т. 1 а.с. 32). Із пояснень позивачів [PERSON], [PERSON] та його представника [PERSON] вбачається, що через свої психічні розлади останні дні життя, які проявлялись в агресивній поведінці та у неспроможності впізнавати рідних та близьких, в тому числі враховуючи перенесені інсульт та інфаркт, маже осліплий [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх та не міг керувати ними в момент укладання спірного правочину, крім того, він не спроможний був на той час взагалі фізично приймати участь при вчиненні будь-яких правочинів. Щодо вимог [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля, який оформлений довідкою-рахунком, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно ( товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Положеннями статті 203 ЦК України передбачений перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частиною першою статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Оскільки права позивачів [PERSON], [PERSON], як спадкоємців першої черги за законом, порушені у зв'язку із вчиненням його батьком договору купівлі-продажу на користь відповідача, вони є заінтересованими особами, повноважними пред'являти позовні вимоги про визнання правочину недійсним відповідно до частини 1 ст. 225 ЦК України. Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визнання правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України слід встановити неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, враховуючи сукупність зібраних доказів у справі. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК (в ред. що діяла до 15.12.2017р.) зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89, 229 235, 239 ЦПК. З матеріалів справи вбачається, що відповідно клопотань сторони позивача - представника [PERSON] судом було витребувано по даній цивільній справі медичні картки хворого [PERSON], [INFO] 04.12.2015 року представник позивача - [PERSON], діюча по довіреності в судовому засіданні, з метою визначення можливості [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у момент складення оспорюваного договору купівлі-продажу, було заявлено клопотання про призначення посмертної комісійної судово-медичної експертизи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] про призначення комісійної посмертної судово-медичної експертизи. (т. 3 а.с. 124,125). З урахуванням того, що [PERSON] в період з 18.11.2014 р. по 24.12.2014 р. перебував на стаціонарному лікуванні в Запорізькій обласній клінічній лікарні, а з 24.12.2014 р. по 16.01.2015 р. на стаціонарному лікуванні в СМСЧ № 1 у м. Енергодарі, та він знаходився весь час під наглядом лікарів, для визначення наявності стану на момент укладання угоди, суд ухвалою Енергодарського міського суду від 04.12.2015 р. призначив посмертну комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручив Запорізькому обласному бюро судово-медичної експертизи. У висновку експерта №7-к, яка розпочата 25.04.2016 року та закінчена 24.05.2016 року КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи», зазначено: Судово-медична експертна комісія дійшла до наступних підсумків: Згідно наданої медичної документації у пацієнта [PERSON], [INFO], були наявні наступні захворювання: -Мультифокальний атеросклероз. Стеноз підвздошного сегмента праворуч (стентування 21.11.14р.). Оклюзія артерій гомілки та стопи праворуч. Хронічна ішемія правої нижньої кінцівки 4 ст. (03.12.14р. виконана ампутація правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини гомілки); -Множинний ішемічний інсульт в обох півкулях головного мозку та лівій півкулі мозочка. Лівобічний геміпарез, більш виражений у руці; -Ішемічна хвороба серця: рання стенокардія (16.12.14р.), задньо-базальний не ()- інфаркт міокарда (01.12.14р.), серцева недостатність І ст., ФК 2, гіпертонічна хвороба 3 ст., дуже високий кардіоваскулярний ризик; -Виразкова хвороба із підвищеної кислотопродуктуючою функцією. Рубцова деформація цибулини дванадцятипалої кишки, ремісія. Вказані захворювання мали місце у пацієнта ще до госпіталізації у ВП "Спеціальна медична частина №1" м. Енергодар (медична карта стаціонарного хворого № 8724) 24.12.2014р. близько 12-05. Під час перебування у вказаному лікувальному закладі 30.12.2014р. близько 07-40 стан пацієнта із негативною динамікою, раптово обм'як, почав замовлятися, на питання відповідає неадекватно. Встановлено діагноз "Повторний ішемічний інсульт". Рекомендовано надання медичної допомоги в умовах реанімаційного відділення, від чого родичі відмовилися. У зв'язку із чим прийнято рішення продовжувати лікування у неврологічному відділенні. В цей же день стан пацієнта оцінено як тяжкий. Рівень свідомості 10 балів за шкалою Глазго (нормальний показник 15 балів). В період часу, що згідно питання суду безпосередньо досліджується експертною комісією, стан пацієнта згідно наданої документації був наступним: 07.01.2015р. близько 21:00 свідомість сплутана, на питання відповідає невірно, активно не скаржиться. Об'єктивно загальний стан тяжкий. Шкірні покриви бліді. Температура тіла 37,8°С. На огляд не реагує. Дихання ослаблене, у нижніх відділах розсіяні вологі хрипи. Протягом 08.01.2015р. пацієнт оглядався двічі (згідно щоденникових записів): один раз час не зазначено, а другий огляд датовано 20:05 - стан пацієнта лишається тяжким, активно не скаржиться, на огляд реагує рухами у правих кінцівках, не адекватний, на питання не відповідає. Залишення пацієнтом лікувального закладу в медичній документації не відображено. Позитивна динаміка стану його здоров'я в період часу з 21:00 07.01.15р. до 20:05 08.01.15р. - не зафіксовано. За даними медичної літератури поняття "Сплутаність свідомості" визначається як збірна назва розладів інтегративної діяльності головного мозку. В залежності від характеру та тяжкості може проявлятися у вигляді: відсутності ясності та пов'язаності мислення, порушенням розуміння та здатності до формулювання суджень, зниженням уваги, порушенням орієнтації у просторі, часі, власній особистості, порушеннями пам'яті, здатності до сприйняття інформації, логічного мислення. Також характерними є емоційні розлади із превалюванням негативізму. Відповідно із станом пацієнта на з 21:00 07.01.15р. до 20:05 08.01.15р. у викладенні лікарів відділення, де [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні, рівень його свідомості був недостатнім для здійснення дій пов'язаних з укладанням правочинів. На вказаний період часу стан його був тяжкий, на лікарський огляд він або взагалі не реагував, або реагував рухливою активністю правих кінцівок, на питання не відповідав, свідомість його оцінювалася як сплутана, а рівень сприйняття пацієнтом навколишньої дійсності як неадекватний. Таким чином, суд вважає, що доводи [PERSON] та його представника [PERSON] щодо того що стан свідомості [PERSON] не викликав сумнівів також і 08.01.2015 року при до оформленні належним чином угоди спростовані як записами в медичних документах (відповідно зазначених в експертизі), так і висновком експертів № 7/К. Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2011 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України(в ред. що діяла до 15.12.2017р.). Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Обов'язковість вимог ст. 145 ЦПК щодо призначення судово-медичної експертизи при вирішенні спору про визнання недійсним правочину на підставі ст. 225 ЦК, вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні ст. 58 ЦПК (в ред.. до 15.12.2017р.) та ст. 77 ЦПК України в ред. що діє з 15.12.2017р.). Для встановлення наявності свідомості у особи в момент здійснення правочину, який давав би підставу припустити, що особа мала свідомість та розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання правочину, суд призначає посмертну комісійну судово-медичну експертизу (ст. 145 ЦПК в ред. до 15.12.2017р.). Згідно зі ст. 1 Закону України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Належним та допустимим доказом перебування фізичною особи у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути відповідна судово-медична (посмертна судово-медична) експертиза, яка відповідно до ст.. 89 ЦПК України ( в ред.., що діє з 15.12.2017р.) має оцінюватись судами у сукупності з іншими доказами. Разом з тим відповідний висновок експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Судом також витребовувались медичні картки хворого [PERSON] з Запорізької обласної клінічної лікарні Запорізької обласної ради та Спеціалізованої медико-санітарної частини №1 м. Енергодар. У своєму висновку № №7/К на думку суду експерти дали повний і обґрунтований аналіз стану здоров'я [PERSON] станом найбільш приблизний на день укладання спірного договору купівлі-продажу та його поведінки. Експертний висновок містить аналіз всіх медичних документів, дій та пояснень, що документально підтверджені. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку того, що саме висновок експертизи №7/К є належним доказом в розмінні ст. 77, 102 ЦПК України, який містить інформацію щодо предмету доказування, є найбільш повним та обґрунтованим, якими досліджені всі докази, та відповідає вимогам встановленим законом України «Про судову експертизу», а тому оспорюваний договір купівлі-продажу повинен бути визнаний недійсним відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України. Клопотання щодо допиту судового експерта сторонами по справі заявлене не було. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе визначити порядок виконання рішення суду (після набрання законної сили), відповідно заявленим вимогам, а саме, що судове рішення в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та який був оформлений довідкою-рахунком є підставою для визнання недійсним Свідоцтва серії [NUMBER] від 08.0.2015 р., видане Енергодарським ВРЕР Запорізької області про реєстрацію транспортного засобу (автомобіль марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, номер кузова [NUMBER], [NUMBER], номер двигуна- [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] на ім'я [PERSON], [INFO]). Щодо вимог [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування та витребування з чужого незаконного володіння спірного автомобіля, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Вимога позивачів [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на автомобіль марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, номер кузова [NUMBER], [NUMBER], номер двигуна - [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] не підлягає задоволенню, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Матеріали справи не містять нотаріальної відмови [PERSON], [PERSON] в частині прийняття спадщини спірного автомобіля. Оскільки після визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля недійсним позивачі мають право оформити право на спадщину як спадкоємці за законом, про що ними вчасно було подано відповідні заяви нотаріусу, і інших обставин, які роблять неможливим оформлення ним спадщини в нотаріальному порядку позивачами не наведено, суд приходить до висновку, вказане право позивачів [PERSON], [PERSON] не підлягає захисту в судовому порядку, отже у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Також слід відмовити у задоволені позовної вимоги, щодо витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] автомобілю марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, номер кузова [NUMBER], [NUMBER], номер двигуна - [NUMBER], 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], оскільки буде порушено право добросовісного набувача [PERSON] Щодо позовної вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON], суд приходить до наступного. Вказані правовідносини регулюються положеннями глав 6,7 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України) (в період з грудня 2003 року по 31.12.2003 року), глав 7,8 Сімейного кодексу України (далі - СК України) (в період з 01.01.2004 року по лютий 2017 року), ст.372 ЦК України. Так, Кодекс про шлюб та сім'ю України (ст.ст. 2, 6, 6-1, 12, 13), який діяв до 01.01.2004 року, установлював, що визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану; реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей, тільки такий шлюб породжує права і обов'язки подружжя, час виникнення цих прав і обов'язків визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану; при здійсненні прав і виконанні обов'язків, що виникають із шлюбних і сімейних відносин, громадяни повинні додержувати законів. До набрання чинності СК України, тобто до 01.01.2004 року, правовий інститут проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу законом не був передбачений. Цивільний процесуальний кодекс України (в редакції 1963 р.) передбачав можливість встановлення судовим порядком як факту, що має юридичне значення, перебування у фактичних шлюбних відносинах лише у встановлених законом випадках, якщо шлюб в органах запису актів громадянського стану не міг бути зареєстрований внаслідок смерті одного з подружжя (ст. 271, ст. 273 ч. 1 п. 5), в інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Отже, до 01 січня 2004 року не було передбачено правового механізму встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, які не перебували при цьому в зареєстрованому шлюбі та, діючи на свій розсуд, не врегулювали свої відносини відповідно до закону, тобто фактичне проживання сторін однією сім'єю без шлюбу між собою у період до 01 січня 2004 року було відсутнє в юридичному розумінні. Тому вимоги позивача в частині встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки, що не перебувають в шлюбі між собою, в період часу 1993 року по 01.01.2004 року не ґрунтуються на вимогах закону. Правовідносини сторін щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки, що не перебувають в шлюбі між собою, починаючи з 01 січня 2004 року було врегульовано на законодавчому рівні Сімейним кодексом України. Так, згідно з ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Проте, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними складалися усталені відносини, притаманні подружжю. Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в ЦК - право на спадщину. Слід звернути увагу, що оскільки СК набрав чинності з 1 січня 2004 року і зворотної сили не має, то положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. Відповідно до ст.90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Отже у судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили, викладені [PERSON] обставини, та пояснили, що дійсно [PERSON] та [PERSON] з 1993 року та до дня смерті [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно працювали та за спільні кошти придбавали спірне майно. Також, були надані суду фотокартки, які підтверджують спільне проживання сторін. Також [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні не заперечувався факт проживання однією сім'єю з 1993 року їхнього батька [PERSON] та [PERSON], крім одного року (1999 р.), коли [PERSON] їздила на заробітки. Також підтвердили в судовому засіданні існування у [PERSON] та [PERSON] спільної додаткової праці, а саме вирощування та продаж овочів у балаганах в с. Мічуріно, Кам'янсько-Дніпровського району. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача по зустрічному позову [PERSON] про встановлення факту проживання однією родиною з померлим [INFO] [PERSON] (згідно свідоцтва про смерть) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме слід встановити факт проживання позивача із [PERSON], однією сім'єю з 01.01.2004р., тобто з дня набрання чинності ЦК України. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності на ? частину спільної сумісної власності - легковий автомобіль марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, номер кузова [NUMBER], [NUMBER], номер двигуна - [NUMBER], 2007 року випуску, суд приходить до наступного. Згідно ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23,24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язанням, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. В судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON] підтверджено факт придбання автомобіля за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], так як саме [PERSON] разом з [PERSON] у 2012 році займали у нього грошові кошти в розмірі 20000 грн. на купівлі спірного автомобіля, які пізніше віддали у визначеному за домовленістю розмірі, також разом. Свідок [PERSON], повідомляв, що від його товариша [PERSON] йому було відомо що саме [PERSON] разом з [PERSON] брали у борг частину грошових коштів на придбання спірного автомобіля. Не заперечувалось і свідком [PERSON], яка є рідною сестрою померлого [PERSON], що кошти який [PERSON] брав у неї в борг у розмірі 10000 грн., які бракували на купівлю спірного автомобіля, [PERSON] повертав разом з [PERSON] Крім того, сторонами по справі не заперечувався той факт, що [PERSON] разом з [PERSON] мали додатковий дохід з вирощування овочів в балаганах у с. Мічуріно, Кам'янсько-Дніпровського району. Відповідачами [PERSON], [PERSON] по зустрічному позову та їх представником не доведено, що спірний автомобіль було придбано саме за кошти їхнього батька [PERSON], оскільки суду не надано доказів, підтверджуючий цей факт. Отже, в період проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ними був придбаний автомобіль марки ГАЗ 31105 ЗНГ, седан сірого кольору, номер кузова [NUMBER], [NUMBER], номер двигуна - [NUMBER], 2007 року випуску за спільні кошти. Таким чином, цей автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину вищезазначеного автомобіля. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення витрат на лікування та поховання, суд приходить до наступного. Згідно ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Згідно ч.3 ст. 12, ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визнано в судовому засіданні сторонами, ліки протягом усього часу госпіталізації [PERSON] в період перебування на стаціонарному лікуванні у Запорізькій обласній лікарні з 30.11.2014 року по 24.12.2014 р. та в період перебування на стаціонарному лікуванні в СМСЧ №1 у м. Енергодарі з 24.12.2014 р. по 16.01.2015 р. оплачувала [PERSON] Згідно наданих фіскальних чеків та квитанції за період з 30.11.2014 року по 16.01.2015 року [PERSON] було витрачено 28391 грн. 81 коп (т. 1 а.с. 2-7). Дослідивши вказані докази, суд дійшов висновку, що витрати на лікування спадкодавця [PERSON] підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, частково відповідають переліку призначених ліків, а тому підлягають частковому задоволенню у розмірі 19356 грн. 57 коп. Вказані витрати складаються з призначених за Випискою №19919 медичних препаратів, що підтверджується відповідними чеками: «Эгилок - таблетки» - на загальну суму 40 грн. 50 коп. (а.с.22); «Нафлубин» розчин- на загальну суму 354 грн. 15 коп. (а.с.24,26); «Церебролизин», який призначено в/в вартістю: 224,00 + 150,71 + 170,69 + 139,08 + 150,71 + 150,71 = на загальну суму 985 грн. 90 коп. (а.с.22,24,26-29); «L-Лизина эсцинат №10», який призначено в/в - вартістю: 61,20 + 61,24 + 100,73 + 69,77 = на загальну суму 292 грн. 94 коп. (а.с.22,24,26,27); Препарат «Бетадине» для перев'язок - загальною вартістю 88 грн. 86 коп. (а.с.24). Всього на суму - 1762 грн. 35 коп. Крім того, для ін'єкцій було придбано: необхідний розчин «Натрію хлориду 9%» - вартістю: 17,97 + 6,60 + 39,30 + 40,10 + 40,40 - на загальну суму 144 грн. 37 коп. (а.с.21, 22, 24, 27, 31); «Системи ПР» - вартістю: 6,05 + 13,47 + 14,28 = на загальну суму 33 грн. 80 коп. (а.с.19,21,31); шприци - вартістю: 1,05 + 10,70 + 19,55 + 12,25 + 52,50 + 42,28 + 71,76 = на загальну суму 210 грн. 09 коп. (а.с.19, 21, 22, 24, 26, 27, 29); пристрій для вливання інфуз.розчинів - вартістю 68 грн. 08 коп. (а.с.26); спиртовий розчин або септіл - вартістю: 15,25 + 17,85 + 15,56 = на загальну суму 48 грн. 66 коп. (а.с. 24,26, 31). Всього на суму - 505 грн. 00 коп. Також придбано наступне необхідне: бинти та марля - вартістю: 4,49 + 17,65 + 17,44 + 40,40 + 51,50 = на загальну суму 131 грн. 48 коп. (а.с.21, 24, 26, 27, 30); вата - вартістю 6 грн. 38 коп. (а.с.24); катетер - вартістю 10грн. 10 коп. (а.с.24); Пелюшки гігієнічні - вартістю: 6,53 + 6,53 (а.с.24) + 37,85 (а.с.26) + 28,85 (а.с.27) + 27,85 (а.с.29) = на загальну суму 107грн. 61 коп.; покриття операційне - вартістю 19 грн. 35 коп. (а.с.26); перекис водню - вартістю 1 грн. 94 коп. (а.с.27). Всього на суму - 276 грн. 86 коп. Загальний розмір витрат за випискою №19919 (т. 1 а.с.18) становить 2544 грн. 21 коп. Згідно до призначених за Випискою № 8724/823 (т. 1 а.с. 32) було придбано наступні медичні препарати, що підтверджується відповідними чеками: «Церебролизин» - вартістю: 19,80 + 239,60 = на загальну суму 259 грн. 40 коп.(а.с.33), «Лазолван» - вартістю: 109,00 + 43,60 + 43,60 (а.с.33) та на 43,60 (а.с.34) = на загальну суму 239 грн. 80 коп., «Реосорбилакт» - вартістю: 96,00 (а.с.ЗЗ) + 53,00 + 53,00 + 53,00 + 53,00 + 48,00 (а.с.34) = на загальну суму 356 грн. 00 коп.,«Метрогил» - вартістю 13 грн. 60 коп. (а.с.34). Всього на суму 868 грн. 80 коп. Крім того, було придбано: «Натрія хлорід» для ін'єкцій - вартістю: 40,00 + 16,00 + 16,00 + 24,00 (а.с.33) та 16,00 + 8,00 + 16,00 + 8,00 + 08,00 (а.с.34) = на загальну суму 152 грн. 00 коп.; шприци - 14 грн. 00 коп. (а.с.33) та внутрішньовенна система - 35 грн. 00 коп. (а.с. 33). Всього на загальну суму 201 грн. 00 коп. Також, придбано наступне необхідне: пелюшки гігієнічні: 17,90 + 11,00 + 45,66 + 19,35 + 33,00 = на загальну суму 126 грн. 25 коп. (а.с.33); підгузки - 49 грн. 91 коп. (а.с.34); Салфетки для інтимної гігієни: 33,20 + 16,60 + 16,60 = на загальну суму 66 грн. 40 коп. Всього на загальну суму 242 грн. 56 коп. Загальний розмір витрат за випискою № 8724/823 (т. 1 а.с.32) - становить 1312 грн. 36 коп. Крім того сторонами по справі не заперечувався проведення 21.11.2014 року стентировання [PERSON], вартість якого підтверджується квитанцією у розмірі 15500 грн. (т. 1 а.с. 20). Статтею 2 Закону України від 10 липня 2003 № 1102-IV «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, обов'язок щодо відшкодування яких покладається на спадкоємців на підставі статті 1232 ЦК України. Такі правові висновки викладені Верховним судом у постанові від 19.03.2018 року у справі № 554/1793/15-ц та у постанові від 21.03.2018 року у справі №753/15444/15-ц. А тому, підлягають частковому задоволенню також витрати на поховання [PERSON] в сумі 4800 грн. 00 коп., які підтверджені належними доказами та понесені позивачем за зустрічним позовом [PERSON] Оскільки в розумінні вищевказаного закону витрати на обслуговування поминального обіду не відносяться до витрат на поховання, отже задоволенню позовні вимоги на поховання в сумі 5038 грн. 80 коп. не підлягають. Крім того, судом встановлено та не спростовано відповідачами по справі, що всі витрати по лікуванню та похованню [PERSON] лягли на позивача за зустрічним позовом [PERSON] З наданих фіскальних чеків та квитанцій за період з 30.11.2014 р. по 16.01.2015 року та відповідно товарного чеку №21 від 20.01.2015 р. щодо витрат на поховання, вбачається, що [PERSON] понесла витрати в загальному розмірі 24156 грн. 57 коп., які і підлягають задоволенню. В той же час, в судовому засіданні як [PERSON] так і [PERSON] було зазначено, що за весь час госпіталізації [PERSON] донькою [PERSON] надала допомоги на лікування у розмірі 200 грн. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином,підтверджені документально належними, допустимими та достатніми доказами витрати, понесені позивачем за зустрічним позовом [PERSON] на лікування та поховання [PERSON] підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в сумі 24156 грн. 57 коп. (19356 грн. 57 коп. + 4800 грн. = 24156 грн. 57 коп.). Отже, суд дійшов висновку, що позов про стягнення витрат на лікування і поховання підлягає частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial