Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивачі звернулися до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування заявленого позову зазначають, що 26.12.2019 приблизно о 23:04 год., водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «BMW 5201», д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись ним по вул. Виговського в м. Львові, в напрямку до вул. Кульпарківська, за перехрестям з вул. Любінська, на регульованому пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який переходив дорогу на забороняючий червоний сигнал світлофора. У результаті ДТП пішоходу [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження від яких він помер на місці події. Відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «BMW 5201», д.н.з. [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу № AO 328263 у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.». 06 лютого 2020 року на адресу ТДВ «Ю.Ес.Ай.» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування дружині, сину та матері загиблого - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Загальна сума вимоги страхового відшкодування, заподіяною смертю [PERSON] , становить 200 000,00 грн. з яких для дружини [PERSON] - 16 692,00 грн. моральної шкоди, сина [PERSON] - 16 692,00 грн. моральної шкоди, 3 000,00 грн. витрат на поховання, та матері [PERSON] - 16 692,00 грн. моральної шкоди, 150 228,00 грн. - відшкодування на утримання. Листом № 51-1548 від 05 березня 2020 року відповідачем повідомлено про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання відповідачем вiдповiдного рішення у кримінальній справі за фактом даної ДТП, вказавши, що відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку суду у кримінальній справі, який вступив в законну силу. В подальшому, 07 серпня 2020 року на адресу відповідача було скеровано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування (вих. № 000810/20), в якій позивачі просили невідкладно (протягом 7 календарних днів) провести виплату страхового відшкодування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 200 000,00 грн. Відповідачем надано відповідь № 51-5164 від 27 серпня 2020 року на Досудову вимогу, в якій зазначено, що розгляд зави про виплату страхового відшкодування призупинено до моменту отримання необхідних для прийняття рішення документів. 09 вересня 2020 року на адресу відповідача надіслано заяву про долучення документів , саме: постанови старшого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області про закриття кримінального провадження від 29 квітня 2020 року. Листом № 31-6999 від 11 листопада 2020 року відповідачем повідомлено про те, що відповідно до частини 32.1 статті 32 Закону страхових не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до закону. 19 листопада 2020 року на адресу НБУ скеровано скаргу вих. № 001416/20 про порушення вимог законодавства України з боку ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Листом № 51-7426 від 30 листопада 2020 року повідомлено, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» прийняло рішення про часткову виплату страхового відшкодування на користь: дружини загиблого [PERSON] - у розмірі 8 346,00 грн. моральної шкоди, сина загиблого [PERSON] - у розмiрi 8346,00 грн. моральної шкоди, 500,0 грн. витрат на поховання, матері загиблого [PERSON] - у розмірі 8 346,00 грн. моральної шкоди. Загальна сума страхового відшкодування складає 26 538,00 грн. Зазначена сума становить 50 % від заявленої суми на відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання, відшкодування на утримання взагалі не виплачено. В обґрунтування відмови у виплаті 50 % страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини пішохода у настанні дорожньо -транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув (згідно постанови про закриття кримінального провадження від 29 квiтня 2020 року). Однак, відмову «СК «Ю.Ес.Ай» у виплаті 50 % страхового відшкодування позивачі вважають неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 29 квітня 2020 року в даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху водій автомобіля марки «BMW5201», д.н.з. [NUMBER] , не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. При цьому, інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження відсутня. Окрім того, просять стягнути з відповідача пеню, 3 % річних та інфляційні витрати за прострочення виплати страхового відшкодування. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 22.01.2021 року позивачами подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останні просять стягнути з відповідача збільшений розмір пені, 3 % річних та інфляційних витрат за прострочення виплати страхового відшкодування. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача зазначив, що вимога про відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника на користь [PERSON] є такою, що не підлягає задоволенню, адже позивачами не додано жодного документу, який б підтверджував факт перебування особи на утриманні померлого. З урахуванням вимог Цивільного кодексу України та відомостей, встановлених Постановою про закриття кримінального провадження від 29.04.2020 року вважає, що у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не виникає правових підстав для доплати страхового відшкодування на користь позивачів, оскільки згідно пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно пункту 4 Листа Міністерства юстиції України № 758-0-2-08-19 від 26.12.2008 року «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії » встановлено, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно - правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Згідно пункту 36.3 статті 36 Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб розмір страхового відшкодування ( регламентної виплати ) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 29.04.2020 року причиною настання дорожньо - транспортної пригоди стали саме неправомірні дії пішохода [PERSON] . Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 1167 Цивільного кодексу України, пункту 36.3 статті 36 Закону та з урахуванням фактично наданих документів, відповідач виконав вимоги щодо виплати страхового відшкодування на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі. Щодо витрат на правову допомогу представник відповідача вважає такі завищеними, такими, що не відповідають обсягу виконаної адвокатом роботи. Окрім того зазначає, що страховик за прострочення виплати страхового відшкодування не відшкодовує 3 % річних ті інфляційні витрати. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.02.2021 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого останній зазначає, що оскільки загиблий пішохід, який у розумінні положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є потерпілим, цивільно-правова відповідальність якого не може бути застрахованою y відповідності до положень цього Закону, рішення страховика (відповідача) про зменшення розміру страхового відшкодування наполовину є невірним, та таким, що не ґрунтується на положення вказаного Закону, тобто є невмотивованим. Окрім того, позивачі, хоча і не є сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з відповідачем, але наділяються правами за цим договором: на їхню або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу представник позивача вважає такі доведеними, зважаючи на надані докази. В судових засіданнях представник позивачів заявлені вимоги підтримав, просив такі задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. В судове засідання, призначене на 28.09.2021 року позивачі та їх представник не з`явилися, подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце такого. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Причиною смерті у відповідності до довідки про причину смерті від 27.12.2019 року є травма при зіткненні з легковим автомобілем. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] (водія транспортного засобу) на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» відповідно до полісу АО № 3284263. Відповідно до п. 2 ст. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власникові наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Сторонами у справі факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце за обставин, встановлених органом національної поліції, не заперечувався. 06 лютого 2020 року на адресу ТДВ «Ю.Ес.Ай.» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування дружині, сину та матері загиблого - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Загальна сума вимоги страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю [PERSON] , становить 200 000,00 грн. з яких для дружини [PERSON] - 16 692,00 грн. моральної шкоди, сина [PERSON] - 16 692,00 грн. моральної шкоди, 3 000,00 грн. витрат на поховання, та матері [PERSON] - 16 692,00 грн. моральної шкоди, 150 228,00 грн. - відшкодування на утримання. Листом № 51-1548 від 05 березня 2020 року відповідачем повідомлено про те, що рішення про виплату страхового відшкодування буде прийнято після отримання відповідачем вiдповiдного рішення по кримінальній справі за фактом даної ДТП, вказавши, що відповідно до ст. 36 Закону страховик зупиняє розгляд справи до отримання вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу. 07 серпня 2020 року на адресу Відповідача було скеровано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування (вих. № 000810/20) в якій просили невідкладно (протягом 7 календарних днів) провести виплату страхового відшкодування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 200 000,00 грн. Відповідачем надано відповідь № 51-5164 від 27 серпня 2020 року на Досудову вимогу, в якій зазначено, що розгляд зави про виплату страхового відшкодування призупинено до моменту отримання необхідних для прийняття рішення документів. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 28.04.2020 року, кримінальне провадження про притягнення [PERSON] закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Листом № 31-6999 від 11 листопада 2020 року відповідачем повідомлено про те, що відповідно до частини 32.1 статті 32 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхових не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до закону. 19 листопада 2020 року на адресу НБУ скеровано скаргу вих. № 001416/20 про порушення вимог законодавства України з боку ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Листом № 51-7426 від 30 листопада 2020 року повідомлено, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» прийняло рішення про часткову виплату страхового відшкодування на користь: дружини загиблого [PERSON] - у розмірі 8 346,00 грн. моральної шкоди, сина загиблого [PERSON] - у розмiрi 8346,00 грн. моральної шкоди, 500,0 грн. витрат на поховання, матері загиблого [PERSON] - у розмірі 8 346,00 грн. моральної шкоди. Загальна сума страхового відшкодування складає 26 538,00 грн. Наведене дає підстави для висновку про те, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати шкоду в повному розмірі. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом абзацу 1 ч. 1, 2 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого народжена після його смерті. Зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій зазначено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41.1 та п.п. «в» п. 41.2 ст. 41 Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3). Відповідно до п. 35-1-35-2 Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику Заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника. Положенням пункту 36.2 ст. 36 Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обгрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. У системному зв`язку із ст.ст. 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами: перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Крім цього, пунктом 27.5 ст. 27 Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. В свою чергу, особам, визначеним у пунктах 1-5 ч. 1 ст. 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділяти на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Поняття «непрацездатні громадяни» міститься у ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Родинний зв`язок між загиблим сином та матір`ю підтверджений належними доказами (рішенням Місцевого суду Городоцького району Львівської області від 09.04.2003 року; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] ). Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. У даному випадку необхідності розраховувати розмір середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого немає з огляду на те, що позивачі просили здійснити відшкодування шкоди, заподіяної смертю сина у встановленому п. 27.2 ст. 27 Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімумі у розмірі 36 мінімальних заробітних плат. Наведене у сукупності свідчить про підставність вимог позивача про стягнення страхового відшкодування на утримання по втраті годувальника. Відтак, підлягають стягненню і пеня, 3% річних та інфляційні втрати, оскільки боржник прострочив виконання грошового зобов`язання. Статтею 23 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язані із смертю потерпілого. Згідно з цим законом страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батька (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позові про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, як і відсутня інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше ніж 90 днів з дня отримання заяви про здійснення страхового відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.ст.610, 611 ЦК України). Згідно із ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому законом або договором. Відповідно до ст. 36.5. Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Відповідно до висновків про правильне застосування норм права, що викладені у постанові від 16.05.2018 №686/21962/15-Ц Великої палати Верховного суду: «38. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 39. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 40. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. 41. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. 42. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. 43. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 44. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). 45. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.» Тобто зобов`язання відшкодувати майнову шкоду, завдану майну фізичної особи (потерпілому) виникає (породжується) в особи, яка таку шкоду завдала, саме в момент спричинення шкоди. «Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою» п.41 постанови від 16.05.2018 №686/21962/15-Ц Великої палати Верховного суду). Ураховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивачі довели суду підставність заявленого позову. Що стосується заявлених позивачами вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, підставою для вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу є наявність договору про надання такої допомоги. За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 викладено правову позицію, згідно якої на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат. У даному випадку на противагу вказаних положень позивачами та їхнім представником не надано суду договір про надання правової допомоги. Наведене позбавляє суд можливості встановити, з ким саме, якщо договір існує, він укладався, на яких умовах, в який спосіб у ньому визначено порядок проведення розрахунків за надані послуги, яка вартість таких послуг тощо. Представлення ордеру на надання правової допомоги для цілей вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу не замінює самого договору, адже є лише документом, який підтверджує повноваження представника на участь у судовому процесі. Відтак, вимоги позивачів та їхнього представника в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу до задоволення не підлягають, адже правові підстави та умови надання такої допомоги не доведені в силу того, що суду не надано сам договір про правову допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору в силу положень п. 2 ч. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: partial