Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

01 серпня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Лиманської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на домоволодіння, яке залишилось після смерті [PERSON], яка померла [INFO] у м. Донецьку. В обґрунтування позову з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка зазначила, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно заповіту, посвідченого 02.11.2006 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, на випадок своєї смерті [PERSON] заповідала все майно позивачці. Для оформлення спадщини позивач звернулася до Четвертої Донецької нотаріальної контори у м. Донецьку про прийняття спадщини за заповітом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину позивачка не в змозі, оскільки відсутній доступ до спадкової справи [PERSON], яка знаходиться на тимчасово непідконтрольній державні владі України в м. Донецьку, у зв'язку із чим [PERSON] змушена звернутись до суду задля захисту своїх спадкових прав. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити (а.с.42). Представника відповідача Лиманську міську раду Донецької області належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, але представник в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просили ухвалити на розсуд суду(а.с.40-41). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивач та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в м. Донецьк померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 22.08.2008 року відділом актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції в м. Донецьк, актовий запис № 1650(а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина на майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS](а.с.7-9). Відповідно до заповіту, посвідченого 02.11.2006 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 6098, на випадок своєї смерті [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON](а.с.10-11). Для оформлення спадщини позивачка звернулася до Четвертої Донецької нотаріальної контори у м. Донецьку про прийняття спадщини за заповітом, де 24.07.2017 року отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній доступ до спадкової справи [PERSON], яка знаходиться на тимчасово непідконтрольній державні владі України в м. Донецьку(а.с.13). За повідомленням Лиманської державної нотаріальної контори від 30.08.2017 року після померлої [PERSON], яка померла [INFO] спадкова справа не заводилась, з заявами про прийняття спадщини або про відмову ніхто не звертався(а.с.42). Відповідно до постанови державного нотаріуса Четвертої Донецької державної нотаріальної контори спадкоємицею за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори І.М.Семеновою 02 листопада 2006 року за реєстровим № 6098, є [PERSON](а.с.13). Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна складеного Першою Українською універсальною товарною біржею від 10.08.2017 року, ринкова вартість спірного майна складає 100300,00 гривень(а.с.26-33). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та вихід частини території області з-під контролю державної влади України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі в м. Донецьк. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження позивача про неможливість оформлення спадкових прав на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, на теперішній час з об'єктивних причин. Згідно ст.ст.1217-1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. «Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1)визнання права;...» Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.ст. 4,5 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами і доповненнями) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також; територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:1) право власності на нерухоме майно. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також; на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Пунктами 8,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» регламентовано, що у разі здійснення будівництва згідно із законом, у разі смерті забудовника, всі його права та обов'язки як забудовника, входять до складу; спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). На підставі викладеного суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved