Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну частку (пай), зазначивши, що [PERSON] являвся власником земельної частки (паю) розміром 3,78 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0123424 від 16.08.1997 року. 20 травня 1996 року [PERSON] помер. Позивач, після смерті [PERSON], фактично прийняв спадщину, шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном та речами померлого. Позивач проводив ремонт будинку померлого, користувався предметами домашнього вжитку померлого, обробляв присадибну земельну ділянку. Крім того позивач здійснював догляд за [PERSON] та провів його поховання. Але для можливості оформити свої спадкові права йому потрібно встановити факт прийняття спадщини після померлого. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та прохав їх задовольнити, пояснивши суду, що після смерті батька позивача залишилося спадкове майно у виді права власності на земельну частку (пай). А тому, просить визнати за позивачем право власності на вказану земельну частку (пай), що належала померлому [PERSON] в порядку спадкування за законом. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіславши до суду листа про розгляд справи без участі представника Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області та про визнання позову повністю. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт проживання позивача з померлим [PERSON] [PERSON] здійснював за ним догляд, оскільки померлий проживав один, та провів його поховання. Після смерті [PERSON] позивач користувався майном померлого, проводив ремонт його будинку, обробляв присадибну земельну ділянку. Вислухавши представника позивача, свідків, враховуючи лист відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом і вбачається із свідоцтва про смерть серії 1-СР № 029057, від 21.05.1996 року, 20 травня 1996 року помер [PERSON], після смерті якого на території Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області відкрилася спадщина у виді майнового паю (а.с.7). Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Чигиринському районі Черкаської області від 14.04.2017 року № 553/01-17, встановлено, що на ім'я [PERSON] зареєстровано та отримано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0123424, розміром 3,78 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, який у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зареєстровано за № 772 (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження серії ЯР № 622390 від 14.10.1947 року позивач, як син спадкодавця, є спадкоємцем першої черги спадкування відповідно до закону. Судом також встановлено факт прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON], і це крім показів свідків підтверджується також довідками виконавчого комітету Стецівської сільської ради Чигиринського району від 13.04.2017 року № 451 та № 450 (а.с.9,10). Як вбачається з постанови державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори [PERSON] від 17.05.2017 року № 385/02-31, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на земельну частку (пай) розміром 3,78 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, що залишилося після смерті батька - [PERSON], який помер 20 травня 1996 року (а.с.12). Згідно даних державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори [PERSON] від 31.05.2017 року № 441/01-16, після смерті 20 травня 1996 року [PERSON], спадкоємці із заявами про прийняття спадщини, із заявами про відмову від прийняття спадщини не зверталися, спадкові справи не відкривалися (а.с.20). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлого батька, вступивши в управління спадковим майном та користуючись його майном. Так, з огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіт повинен бути укладений письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. (ст.541 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно дост.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлого [PERSON] не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити, встановивши факт прийняття спадщини та визнавши за позивачем право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved