Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю „Гарантія Плюс" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки учасника у статутному капіталі товариства, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Позивач є учасником ТОВ „Гарантія Плюс", та 13.11.2015 року при отриманні ним витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців йому стало відомо, що він вже не є ні учасником (засновником), ні директором ТОВ „Гарантія Плюс", оскільки протоколом загальних зборів цього Товариства від 21.08.2015 року ним начебто було відступлено свою частку на користь [PERSON]. Після ознайомлення з матеріалами реєстраційної справи йому стало відомо, що рішення загальних зборів учасників ТОВ „Гарантія Плюс", оформлене протоколом № 4 від 20.08.2015 року було прийняте на підставі договору № 1 купівлі-продажу частки учасника в статутному капіталі ТОВ „Гарантія Плюс" від 20.08.2015 року та договору № 2 купівлі-продажу частки учасника в статутному капіталі ТОВ „Гарантія Плюс" від 20.08.2015 року. Але йому як учаснику ТОВ „Гарантія Плюс" невідомо про вказані обставини, так як він не скликав загальних зборів учасників товариства, призначених на 21.08.2015 року, належну частку у статутному капіталі ТОВ „Гарантія Плюс" не відчужував, жодних договорів купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства не підписував. У зв'язку з цим позивачем було подано до правоохоронних органів заяву про вчинення кримінального правопорушення. У зв'язку з цим Позивач просить суд визнати недійсним договір № 1 купівлі-продажу частки учасника в статутному каптіалі ТОВ „Гарантія Плюс" від 20.08.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та визнати недійсним договір № 2 купівлі-продажу частки учасника в статутному каптіалі ТОВ „Гарантія Плюс" від 20.08.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштовий конверт, повернутий на адресу суду з відміткою „За закінченням терміну зберігання", причину неявки суду не повідомив, Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, викликався до суду шляхом оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 43 від 04.03.2016 року, однак до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27.10.2010 року Виконавчим комітетом Запорізької міської ради було зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю „Гарантія Плюс" (код ЄДРПОУ 37359563). Відповідно до п. 1.4 Статуту ТОВ „Гарантія Плюс" (в редакції 2010 року), учасниками товариства є фізичні особи - громадяни України: [PERSON] та [PERSON]. 30.06.2014 року співзасновник ТОВ „Гарантія Плюс" [PERSON] подав до Товариства заяву про вихід зі складу його учасників, яка була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куріпко В.О. та зареєстрована в реєстрі за № 367. Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства», учасники товариства мають право вийти в установленому порядку з товариства. Аналогічні положення передбачені у п.4 ч. 1 ст. 88 ГК України та п. 14.1 Статуту ТОВ „Гарантія Плюс" (в редакції 2010 року). У пункті 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» № 13 від 24.10.2008 р. вказано, що при вирішенні спорів, пов'язаних із виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватися тим, що відповідно до ЦК та Закону про господарські товариства учасник ТОВ чи ТДВ вправі у будь-який час вийти з товариства (незалежно від згоди інших учасників та самого товариства). Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконними. Отже, з 13.06.2014 року, тобто з моменту подачі [PERSON] заяви про його вихід зі складу учасників товариства, єдиним учасником ТОВ „Гарантія Плюс" із часткою у статутному капіталі товариства у розмірі 100 % є [PERSON]. З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 13.11.2015 року вбачається, що учасником (засновником) ТОВ „Гарантія Плюс" є [PERSON], який з 21.08.2015 року є керівником товариства. Вказані зміни до відомостей про юридичну особу внесені на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ „Гарантія Плюс", оформленого протоколом № 4 від 20.08.2015 року, яке в свою чергу було прийняте на підставі договору № 1 купівлі-продажу частки учасника в статутному капіталі ТОВ „Гарантія Плюс" від 20.08.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та договору № 2 купівлі-продажу частки учасника в статутному капіталі ТОВ „Гарантія Плюс" від 20.08.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи те, що [PERSON] як єдиний учасник (засновник) ТОВ „Гарантія Плюс" не підписував оскаржуваний договір купівлі-продажу частки учасника у статутному капіталі ТОВ „Гарантія Плюс" № 2 від 20.08.2015 року та оскаржуваний договір купівлі-продажу частки учасника у статутному капіталі ТОВ „Гарантія Плюс" № 1 від 20.08.2015 року, останній звернувся до Орджонікідзевського відділення поліції Ленінського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. За його заявою було внесено відповідні відомості до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження № 12015080060005157 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. В рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження слідчим СВ Орджонікідзевського відділення поліції Ленінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області отримано тимчасовий доступ до оригіналу реєстраційної справи ТОВ „Гарантія Плюс" (код ЄДРПОУ 37359563) в Реєстраційній службі Запорізького міського управління юстиції та на підставі цього 25 січня 2016 року винесено постанову про призначення судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до висновку експерта Д/№48 від 08.02.2016 року, проведеного експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, підпис в графі «продавець», в договорі № 2 купівлі-продажу частки учасника в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Гарантія Плюс", виконаний не [PERSON], а іншою особою; підпис в графі «з договором купівлі-продажу, ознайомлений 20.08.2015», в договорі № 2 купівлі-продажу частки учасника в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Гарантія Плюс", виконаний не [PERSON], а іншою особою; підпис в графі «продавець», в договорі № 1 купівлі-продажу частки учасника в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю „Гарантія Плюс", виконаний не [PERSON], а іншою особою; підпис в графі «з договором купівлі-продажу ознайомлений 20.08.2015», в договорі № 1 купівлі-продажу частки учасника в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантія Плюс», виконаний не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У статті 203 ЦК України містяться загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.3, ч.5 цієї статті). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ, наданий представником позивача висновок експерта Д/№48 від 08.02.2016 року, проведений експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС в рамках кримінального провадження № 12015080060005157. З нього вбачається, що оспорювані договори купівлі-продажу частки учасника у статутному капіталі ТОВ „Гарантія Плюс", які є предметом розгляду у цій справі, укладені не [PERSON] та [PERSON], а іншою особою. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не підписував договір № 2 купівлі-продажу частки учасника в статутному каптіалі ТОВ „Гарантія Плюс" від 20.08.2015 року, укладений між ним та [PERSON], а також [PERSON] не підписував договір № 1 купівлі-продажу частки учасника в статутному каптіалі ТОВ „Гарантія Плюс" від 20.08.2015 року, укладений між ним та [PERSON] Враховуючи, що воля останніх на укладення цих договорів купівлі-продажу була порушена, а відтак є достатньо підстав для визнання цих договорів недійсними, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обгрунтованими та такими, які підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved