Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позов обґрунтований тим, що 06.07.2016 року позивач був прийнятий на роботу в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу третього розряду. 19 червня 2018 року був переведений на посаду помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації. Наказом № 68/ОС від 03 квітня 2019 року його було звільнено з роботи з посади помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» згідно п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин. При отриманні наказу (розпорядження) № 68/ОС від 03.04.2019 року під час ознайомлення з ним зробив запис про свою незгоду. Як зазначено в цьому наказі, підставою для звільнення позивача з роботи став наказ № 114/С від 16 жовтня 2018 року про оголошення догани за порушення вимог п.3.12 ЦТ-0106. Наказом № 114/С від 16 жовтня 2018 року позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за необґрунтовану перевитрату дизельного палива. Пунктом 12 цього наказу помічнику машиніста тепловоза [PERSON] за невиконання своїх робітничих обов`язків, а саме порушення вимог п.3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106, щодо економного використання паливно-енергетичних ресурсів, на підставі ст.147 КЗпП України, оголошена догана. Але в цьому наказі немає жодних посилань саме на наявність вини позивача в перевитратах дизельного палива та доказів, якими вона може бути підтверджена. Дійсно, п.3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106 від 22.11.2004 року передбачено економно витрачати паливно-енергетичні ресурси. Позивач вказує, що його безпосередні обов`язки, які він виконує під час своєї роботи, не пов`язані з використанням дизельного палива, і, відповідно, не впливають на його втрати або економію. З урахуванням вищезазначеного вважає, що накладене на нього наказом № 114/С від 16 жовтня 2018 року дисциплінарне стягнення є неправомірним.Інші підстави його звільнення в наказі № 68/ОС від 03 квітня 2019 року не зазначені.Отже, позивач вважає, що в його діях відсутня система невиконання або неналежного виконання трудових обов`язків. Крім того, вказує, що його звільнення було проведено без згоди профспілкового органу. На час видання наказу № 68/ОС від 03 квітня 2019 року адміністрація підприємства не зверталася до профспілкової організації з поданням про надання згоди на його звільнення. Позивач вважає, що є всі підстави для поновлення його на роботі в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на посаду помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації, та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також понесених судових витрат. 17 квітня 2019 року відкрито провадження у даній справі. 08 травня 2019 року надійшов відзив на позов. Ухвалою суду від 04 липня 2019 року задоволено клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі до отримання згоди або відмови профспілкової організації на звільнення [PERSON] 26 липня 2019 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшов Витяг з протоколу засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо №49 від 23.07.2019 року. Провадження у справі відновлено та призначений судовий розгляд. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі за зазначеними доводами та підставами в позові, а також в судовому засіданні зазначив, що він працюючи на посаді помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» 02 квітня 2019 року приблизно о 21 годині 00 хвилин прийшов разом з машиністом [PERSON] , щоб заступити на зміну. Було отримано дозвіл на виїзд та тепловоз рушив вперед, однак отримали команду повернутись назад на станцію Федорівка. В кабіні тепловоза перебувало дві бригади: він з машиністом та бригада [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , у яких вони на станції Федорівка прийняли тепловоз. Прийшли працівники охорони, керівництво та поліція, відбувалось вимірювання палива в баках, вносились відомості, працівники поліції складали документи та опитували присутніх. Близько 03 години ночі 03 квітня 2019 року отримали повідомлення про необхідність руху до станції Мелітополь. Вранці в цей день був викликаний до керівництва, де зазначили про необхідність написання заяви про звільнення за власним бажанням, у зв`язку з виявленням крадіжки дизельного палива. Він відмовився, після чого йому видали наказ (розпорядження) № 68/ОС від 03 квітня 2019 року для звернення до бухгалтерії за розрахунком та отриманням трудової книжки. В даному документі він написав, що не згоден з підставою звільнення. Також зазначив, що до кола його посадових обов`язків не входять будь-які дії, пов`язані з економією дизельного палива під час роботи тепловоза. Впливати на кількість витрат палива під час руху він не може. Ним під час отримання тепловозу в їх зміну разом з машиністом не було вчинено жодного порушення трудової дисципліни, або дій щодо крадіжки дизельного палива, щоб дало підставу для його звільнення за систематичне невиконання посадових обов`язків при наявному попередньому дисциплінарному стягненні. Крім того, не було проведено службового розслідування та отримання дозволу на звільнення профспілкової організації, як того вимагає закон. Просив стягнути середній заробіток по день постановлення рішення суду в розмірі 84736 (вісімдесят чотири сімсот тридцять шість) гривень 82 копійки та стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень. Представник позивача адвокат Лапшина А.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, зазначивши, що в даному випадку грубо порушено трудові права позивача, відсутній обґрунтований наказ про звільнення із зазначенням його підстав, без проведення належного розслідування, а також звільнення відбулось без погодження з профспілкою, членом якої є позивач. Також відповідачем під час розгляду справи не доведено, що економія дизельного палива входить до кола посадових обов`язків позивача та він має можливість впливати на витати палива під час руху потягу. Крім того, напередодні дня звільнення, витрати палива, які були прийняті її підзахисним разом з машиністом, відповідають виконаній роботі згідно до протоколу наради при начальнику локомотивного депо від 03.04.2019 року. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував на підставах, зазначених у відзиві, доданому до матеріалів справи. АТ "Укрзалізниця" в особі філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам законодавчих і нормативних актів. Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1993 № 55 поширюється на всіх працівників підприємств, об`єднань, установ та організацій залізничного транспорту, що належать до державної власності, за винятком працівників житлово-комунального господарства та побутового обслуговування, будівельних організацій, служб постачання, дорожніх ресторанів, навчальних закладів, науково-дослідних і проектно-конструкторських організацій, бібліотек, методичних кабінетів, будинків культури, клубів, спортивних, дитячих і медичних закладів, пансіонатів і будинків відпочинку галузі, (п. 2 Положення). Відповідно до п. 3 Положення кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення, зобов`язаний: знати і неухильно виконувати його вимоги; дотримуватися порядку і правил, установлених чинним законодавством, Правил технічної експлуатації залізниць, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, що діють на залізничному транспорті, точно і своєчасно виконувати накази і розпорядження керівників;забезпечувати безпеку руху поїздів і маневрової роботи, виконувати вимоги правил і норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки і охорони навколишнього природного середовища; берегти матеріально-технічні засоби, забезпечувати схоронність вантажів і багажу, вживати заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування. Спеціальними нормативними актами в сфері залізничного транспорту, які регулюють роботу та яких чітко повинні дотримуватись локомотивні бригади окрім Положення, є Інструкція локомотивній бригаді № ЦТ-0106, затверджена наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 року №876/ЦЗ; Інструкція з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації ЦТ-0056, затвердженої наказом Укрзалізниці від 27.12.2002 року № 670-Ц, Інструкція про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні ТО-1 тепловозів серії 2ТЕ116, затвердженої начальником Мелітопольського локомотивного депо 24.11.2015 року та інші локальні нормативні акти. Відповідно до п 1.1 Інструкції локомотивній бригаді № ЦТ-0106, затвердженої наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 року №876/ЦЗ працівниками локомотивних бригад є машиніст, помічник машиніста, а також особи, що працюють їх дублерами. Відповідно до п. 3.1 Інструкції № ЦТ-0106 працівники локомотивних бригад повинні знати і чітко виконувати вимоги Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з сигналізації залізниць України, Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, чинних інструкцій, наказів, указівок та інших нормативно - правових актів, віднесених до кола обов`язків працівників локомотивних бригад, правил та інструкцій з безпеки руху, охорони праці та пожежної безпеки при експлуатації, ремонті локомотивів (МВРС). Перед призначенням на посаду помічника машиніста тепловозу позивач був ознайомлений з необхідними нормативними актами та отримав необхідну підготовку. Вимоги законодавчих та нормативних актів з експлуатації локомотивів неодноразово доводилися до позивача при роботі на посаді помічника машиніста, також періодично позивач проходив перевірку знань Інструкції локомотивній бригаді № ЦТ-0106, Правил технічної експлуатації, інструкцій з охорони праці та інших нормативних документів з безпеки руку. 02.04.2019 о 22 год.30 хв. в.о. заступника начальника з експлуатації [PERSON] та машиніст інструктор локомотивних бригад [PERSON] провели перевірку тепловозу 2ТЕ116-1154 на території КМС-136 станції Федорівка. Комісія отримала розпорядження від керівництва локомотивного депо провести перевірку стану пломбування, фарбування паливної системи та визначити фактичні залишки дизельного пального на тепловозі.Локомотивна бригада у складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] прийняли тепловоз на базі КМС-136 о 22:00 02.04.2019 із залишками палива по секції «А» - 4700л(3875кг), по секції «Б» - 4850л(3999кг). На час перевірки о 0:15 03.04.2019 фактичні залишки дизельного палива складали по секції «А» - 4650л(3906кг), по секції «Б» - 4825л(4053кг). Витрати склали 75л(63кг), що відповідає виконаній роботі. При огляді локомотива встановлено: невідповідність кольору фарбування з`єднувальних гайок до паливопрокачуючого насосу загальному кольору фарбування всієї паливної системи тепловоза та можливість зняття пломб без пошкоджень. Виявлене порушення є місцем можливого відбору палива з тепловоза. ВВК в порушення розпорядження від 24.09.2018 №Т-10/4651 не опломбовано, чим сприяє можливості втручання в регулювання потужності ДГУ на відповідних позиціях роботи тепловоза, а значить і зміни витрат палива по секціям. Дані зауваження не були занесені локомотивною бригадою до бортового журналу ф.ТУ-152.Норми витрат дизельного палива на господарчу роботу затверджені станом на 02.04.2019 року. Відповідність встановлених норм підтверджується даними систем контролю витрат палива, а саме витрати на гарячий простій тепловоза серії 2ТЕ116 у кількості 15кг на секцію. Проведеним аналізом маршрутів машиніста швидкостемірних стрічок та даних систем контролю витрат палива встановлено наступне. Невідповідність витрат по секціях тепловоза внесених в маршрути машиністів локомотивною бригадою, а саме витрати по секції «А» то значно більші ніж в секції «Б» та навпаки. Даний факт вказує на підробку фактичних витрат дизельного палива до норми за поїздку. Секція «Б» тепловоза працює зі справною системою «Дельта-СУ». Розшифровка даних системи контролю витрат палива підтверджує факт наявності значних розбіжностей фактичних витрат палива між секціями тепловоза 2ТЕ116-1154, а саме завищених витрат на секції «Б». Дані випадки говорять про виконання роботи однією секцією тепловоза (що є порушенням розпорядження від 14.06.2017 № Т-10/2192), що значно менші витрати дизельного палива ніж роботою двома секціями тепловоза.Згідно з п. 3.12 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106, затвердженої наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 року № 876/ЦЗ, працівники локомотивних бригад повинні економно витрачати паливно-енергетичні ресурси, обтиральні та інші матеріали.Відповідно до п. 2.2.7 Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації № ЦТ-0056, затвердженої наказом АТ «Укрзалізниця» від 27.12.2002 року № 670-Ц та п. 1.5 Інструкції про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні ТО-1 тепловозів серії 2ТЕ116, затвердженої наказом начальника депо від 24.11.2015 року, при прийманні і здачі локомотива звірити запис про витрати електроенергії або палива, після чого машиніст повинен розписатися в журналі форми ТУ-152. Після приймання локомотива локомотивна бригада несе повну відповідальність за збереження локомотива до здачі його іншій локомотивній бригаді або до постановки на чергові ТО-2, ТО-3 або поточні ремонти у депо. При перерахунку права витрат з використанням вище вказаних факторів результати за поїздку складають:02/03.04.2019 тепловоз 2ТЕ116-1154 під керуванням машиніста тепловоза [PERSON] та помічника машиніста тепловоза [PERSON] , явкою о 22:00 по станції Федорівкадо 23:59 знаходився у гарячому стані. О 23:59 тепловоз було переведено у неробочій стан для перевірки пломбування та фарбування поливної системи тепловоза. Після закінчення перевірки тепловоза о 00:58 тепловоз було запущено та поїздом № 4703 направлено в депо Мелітополь. Контрольним розрахунком машиніста-інструктора [PERSON] з урахуванням розшифрування швидкостемірної стрічки, можливих недоліків в роботі локомотиву, погодних умов та профілю колії, норма витрат склала 96кг., фактичні витрати 105кг. Перевитрати склали 9кг. 02.04.2019 локомотивна бригада машиніста тепловоза [PERSON] та помічника машиніста тепловоза [PERSON] явкою о 07:00 по станції Федорівка на базі КМС-136 виконувала господарчу роботу на тепловозі 2ТЕ116-1154 по заявці КМС-136, після закінчення роботи прибула з поїздом №8204 вагою 750т 37 вісей, на 126 км перегону Федорівка - Світлодолинське для подальшого виконання роботи з господарчим поїздом. Контрольним розрахунком машиніста-інструктора [PERSON] з урахуванням розшифрування швидкостемірної стрічки, можливих недоліків в роботі локомотиву, погодних умов та профілю колії, норма витрат склала 170кг, фактичні витрати - 357кг. Перевитрати склали 187 кг. Представник відповідача зазначає, що така значна перевитрата дизельного палива, допущена локомотивною бригадою, є порушенням вимог п. 3.12 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106 щодо економного витрачання паливно-енергетичних ресурсів та вимог п.3 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту щодо збереження матеріально-технічних засоби, вживання заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, а також є порушенням вимог п. 2.2.7 Інструкції № ЦТ-0056 та вимог п. 1.5 Інструкції про порядок дії локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні ТО-1 тепловозів серії 2ТЕ116 щодо незбереження локомотива. Також, локомотивною бригадою порушено вимоги Порядку контролю за збереженням та економним використанням паливо-енергетичних ресурсів на тягу поїздів, затвердженого наказом начальника депо від 12.12.2016 №596-аг. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог також заперечував. Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. 06.07.2016 року позивач був прийнятий на роботу в Структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу третього розряду, що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією довідки трудової книжки позивача (а.с.9). 19 червня 2018 року позивач був переведений на посаду помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації (Наказ № 170/00 від 18.06.2018 року, запис в трудовій книжці за № 4). З 27 грудня 2018 року регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» перейменовано в регіональну філію «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Наказом № 68/ОС від 03 квітня 2019 року позивача було звільнено з роботи з посади помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерноготовариства «Укрзалізниця» згідно п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин(а.с.10). Позивач з вказаним наказом був ознайомлений 03 квітня 2019 року, однак з ним не погодився, про що вчинив відповідний запис на наказі (а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення його з роботи став наказ № 114/С від 16 жовтня 2018 року про оголошення догани за порушення вимог п.3.12 ЦТ-0106. Пунктом 12 вказаного наказу від 16.10.2018 року помічнику машиніста тепловоза [PERSON] за невиконання своїх робітничих обов`язків, а саме порушення вимог п.3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106, щодо економного використання паливно-енергетичних ресурсів, на підставі ст.147 КЗпП України, оголошена догана (а.с.11-13). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до вимог статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно з пунктом 23 вищевказаної постанови за передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. При оспорюванні до суду наказу про звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, суд зобов`язаний перевірити правильність накладення дисциплінарних стягнень, які враховані при звільненні, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установлений законом строк (постанова від 16.01.2019 у справі № 499/78/17-ц). Суд встановив, що при звільненні позивача з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України відповідачем порушено вимоги трудового законодавства щодо дотримання процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та його подальшого звільнення з підстав, з якими роботодавець, пов`язував підстави такого звільнення, у позивача не відбиралися пояснення з приводу вчинених ним порушень трудової дисципліни, а в розпорядженні про звільнення не вказано, в чому саме полягало систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків, та чим ці обов`язки передбачені, а відповідач обмежився лише загальним посиланням на п.3 ст.40 КЗпП при застосуванні такого крайнього заходу як звільнення, та не врахував положення пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, згідно з якими при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за які вчинено проступок. У вказаному наказі про звільнення позивача від 03 квітня 2019 року не наведені конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, не зазначено, коли саме вони мали місце, який саме проступок вчинив позивач після застосованого до нього стягнення, що стало приводом до звільнення та коли, чи міг бути вказаний проступок підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України. З наданих представником відповідача доказів, а саме: з протоколу наради при начальнику локомотивного депо від 03.04.2019 року не вбачається, що від позивача відбиралися пояснення з приводу вказаних порушень, їх причини, а також не зазначено про вжиті заходи реагування керівництва комунальної установи з приводу вказаних порушень. Представник відповідача не надав належних доказів, які б свідчили про вину в діях позивача та вказували на систематичність невиконання ним своїх функціональних обов`язків. Відповідно до положень п. 3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106, затвердженої наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 року № 876/ЦЗ, працівники локомотивних бригад повинні економно витрачати паливно-енергетичні ресурси, обтиральні та інші матеріали. Однак у судове засіданні представником відповідача не було надано посадову інструкцію помічника машиніста, з якою ознайомлено його під підпис із визначенням кола його обов`язків. Крім того, як встановлено у судовому засіданні відповідно до Інструкції локомотивної бригади, затвердженої Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 22.11.2004р. №876-ЦЗ працівники локомотивних бригад, тобто особи, які призначені для керування та обслуговування електровозів, тепловозів, паровозів, у тому числі помічники машиніста, повинні економно витрачати паливно-енергетичні ресурси, обтиральні та інші матеріали, утримувати у справному стані довірений інвентар, інструмент та засоби індивідуального захисту. Помічник машиніста зобов`язаний забезпечувати безпеку руху на основі ретельного виконання вимог ЕПТЕ, чинних нормативних актів ( інструкцій, наказів, вказівок тощо); своєчасно та точно виконувати доручення машиніста щодо догляду за локомотивом (МВРС) і його технічним обслуговуванням, а також з контролю за станом поїзда, який обслуговує бригада та зустрічного, вузлів та агрегатів локомотива (МВРС), закріплення локомотива (поїзда) від самовільного руху. Локомотивна бригада несе відповідальність за забезпечення: правильного режиму роботи локомотивів та їх вузлів, своєчасного усунення несправностей, достовірності інформації про несправності локомотива, установлених норм витрати паливно-енергетичних ресурсів на тягу поїздів; достовірності заповнення облікових документів. Інструкцією по технічному обслуговуванню електровозів і тепловозів в експлуатації, затвердженою Наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 17.12.2002р. №670-Ц, передбачено, що після приймання локомотива локомотивна бригада несе повну відповідальність за збереження локомотива до здачі його іншій бригаді або до постановки на чергові ТО-2Ю ТО-3 або поточні ремонти. Бригада, яка здає локомотив, зобов`язана, у тому числі, зробити записи у журналі форми ТУ-152 щодо виконаних робіт з технічного обслуговування локомотива, про всі помічені відхилення від нормальної роботи вузлів, обладнання, електричних і інших пристроїв і приладів, про витрати палива; про відсутність пломби на ЗІП тощо. Машиніст, що здає локомотив, крім запису в журналі форми ТУ-152, повинен усно докладно проінформувати бригаду, яка приймає локомотив, про всі справності і замічені ознаки ненормальної роботи локомотива. Також під час розгляду судом встановлено що порядком контролю за збереженням та економним використанням паливно-енергетичних ресурсів на тягу поїздів, затвердженим наказом начальника Мелітопольського локомотивного депо 12.12.2016р № 596-аг, визначено, що всі записи у маршруті машиніста, розрахунки норм витрат палива здійснюються машиністом тепловозу, помічник машиніста не уповноважений робити відповідні записи. 02.04.2019 локомотивна бригада машиніста тепловоза [PERSON] та помічника машиніста тепловоза [PERSON] В. о 22.00 на території КМС-136 станції Федорівка прийняли тепловоз 2ТЕ116-1154. 02.04.2019 о 22 год. 30 хв. в.о. заступника начальника з експлуатації [PERSON] та машиніст інструктор локомотивних бригад [PERSON] провели перевірку тепловозу 2ТЕ116-1154 Комісія отримала розпорядження від керівництва локомотивного депо провести перевірку стану пломбування, фарбування паливної системи та визначити фактичні залишки дизельного пального на тепловозі. Локомотивна бригада у складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] прийняли тепловоз на базі КМС-136 о 22:00 02.04.2019 із залишками палива по секції «А» - 4700л(3875кг), по секції «Б» - 4850л(3999кг). На час перевірки о 0:15 03.04.2019 фактичні залишки дизельного палива складали по секції «А» - 4650л(3906кг), по секції «Б» - 4825л(4053кг). Витрати склали 75л (63кг), що відповідає виконаній роботі. При огляді локомотива встановлено: невідповідність кольору фарбування з`єднувальних гайок до паливопрокачуючого насосу загальному кольору фарбування всієї паливної системи тепловоза та можливість зняття пломб без пошкоджень. Виявлене порушення є місцем можливого відбору палива з тепловоза. ВВК в порушення розпорядження від 24.09.2018 №Т-10/4651 не опломбовано, чим сприяє можливості втручання в регулювання потужності ДГУ на відповідних позиціях роботи тепловоза, а значить і зміни витрат палива по секціям. Дані зауваження не були занесені локомотивною бригадою до бортового журналу ф.ТУ-152. Норми витрат дизельного палива на господарчу роботу затверджені станом на 02.04.2019 року. Відповідність встановлених норм підтверджується даними систем контролю витрат палива, а саме витрати на гарячий простій тепловоза серії 2ТЕ116 у кількості 15 кг на секцію. Проведеним аналізом маршрутів машиніста швидкостемірних стрічок та даних систем контролю витрат палива встановлено наступне. Невідповідність витрат по секціях тепловоза внесених в маршрути машиністів локомотивною бригадою, а саме витрати по секції «А» то значно більші ніж в секції «Б» та навпаки. Даний факт вказує на підробку фактичних витрат дизельного палива до норми за поїздку. Секція «Б» тепловоза працює зі справною системою «Дельта-СУ». Розшифровка даних системи контролю витрат палива підтверджує факт наявності значних розбіжностей фактичних витрат палива між секціями тепловоза 2ТЕ116-1154, а саме завищених витрат на секції «Б». Дані випадки говорять про виконання роботи однією секцією тепловоза (що є порушенням розпорядження від 14.06.2017 № Т-10/2192), що значно менші витрати дизельного палива ніж роботою двома секціями тепловоза. Згідно з п. 3.12 Інструкції локомотивній бригаді ЦТ-0106, затвердженої наказом Укрзалізниці від 22.11.2004 року № 876/ЦЗ За наслідками виявлених порушень було складено протокол наради при начальнику Мелітопольського локомотивного депо від 03.04.2019 за результатами якого було прийнято рішення про звільнення позивача. Відповідно до протоколу наради зазначено про необхідність підготовки та направлення профспілковій організації Мелітопольського локомотивного депо подання про розірвання трудового договору з помічником машиніста тепловоза [PERSON] Але, як встановлено судом в ході судового розгляду, розірвання трудового договору та звільнення відбулось без згоди профспілкової організації, членом якої є працівник. В ході судового розгляду провадження у справі до отримання згоди або відмови профспілкової організації за клопотанням [PERSON] зупинялось. Судом отримано витяг з протоколу № 49 від 23.07.2019 року, засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо, відповідно до якого не надано згоду на звільнення помічника машиніста тепловоза [PERSON] , оскільки помічник машиніста не є особою з якою може бути укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність та крім того профспілковий комітет вважає що помічник машиніста [PERSON] не може контролювати витрати дизельного палива та бути відповідальним за перевитрату, тому що локомотивом керує машиніст на якого покладено обов`язки щодо ведення поїзда та економного використання паливно-енергетичних ресурсів. Витрати дизельного палива локомотивною бригадою за будь яку поїздку залежать від майстерності машиніста, керуючого локомотивом, погодних умов, профілю колії та технічного стану локомотива. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Зі змісту протоколу засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо від 23.07.2019 року № 49 вбачається, що профкомом одноголосно не надано згоди на розірвання трудового договору з помічником машиніста тепловозу цеху експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» Шевченко В [PERSON] . на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України через те, що даний робітник не підпадає під дії пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, договір про його матеріальну відповідальність з ним не може бути укладений. Адміністрація не надала конкретних доказів вини робітника. В судовому засіданні також встановлено що уповноваженим органом не було запропоновано помічнику машиніста [PERSON] надати письмові пояснення з приводу виявлених недоліків в його роботі. Наказом начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» Регіональна Філія «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» за №68/ОС від 03.04.2019 помічника машиніста тепловоза [PERSON] за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин, підстава наказ № 114/С від 16.10.2018 року про оголошення догани за порушення вимог п.3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» №ЦТ-0106 без погодження з профспілковою організацією звільнено за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10). Допитані в ході судового розгляду свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини, зазначені позивачам щодо послідовності дій керівництва під час здійснення перевірки витрат палива 02 квітня 2019 року, а також обставини, за яких відбувалось звільнення позивача без дотримання вимог КЗпП України. Встановивши наведені вище обставини, на підставі належної оцінки сукупності доказів, суд дійшов висновку, що звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України не можна вважати законним, у зв`язку з чим є достатні правові підстави для скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення незаконно звільненого працівника на роботі. Стосовно позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку суд доходить наступного: Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави (…) працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч. 1). При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2). Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7). Таким чином, статтею 235 КЗпП України визначено обов`язок, а не право роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, а у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (стаття 236 КЗпП України). Матеріали справи свідчать, що за період з 04.04.2019 року до 04.11.2019 року необхідно стягнути виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Наведений вище період часу є вимушеним прогулом, який підлягає оплаті на підставі статті 236 КЗпП України. Пунктом 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Як встановлено судом, на підставі розрахунку позивача, наданого у судовому засіданні 04 листопада 2019 року та визнанням даного розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу представником відповідача, загальна кількість робочих днів за два останні місяці роботи позивача становить 40 днів (20днів у лютому 2019 р. + 20днів у березні 2019 р.). При цьому, нарахована відповідачем середньоденна заробітна плата з понеділка до п`ятниці становить 507,71 гривень, у суботу середньоденна заробітна плата становить 362,65 коп. без необхідних відрахувань. Виходячи з викладеного, та наданого розрахунку суду, середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2019 року до 04.11.2019 становить суму в розмірі 84736 (вісімдесят чотири тисячі сімсот тридцять шість) гривень 82 копійки. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені [PERSON] вимоги про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів. Відповідно до вимог\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється\~на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники\~справи\~мають рівні\~права\~щодо\~здійснення всіх\~процесуальних\~прав\~та обов`язків,\~передбачених\~законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.7 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно з п.2,4 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, а також присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність звільнення позивача. Стосовно судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, слід зазначити наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, з аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має бути визначений умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Із матеріалів справи вбачається, що 04 квітня 2019 року між позивачем та адвокатом Лапшиною [PERSON] .І [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до розрахунку наданих послуг загальна вартість послуг адвоката Лапшиної А. [PERSON] . за надання правової допомоги [PERSON] складає 6250,00 грн., фактично сплачено 6000 тисяч гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В іншій частині слід відмовити, оскільки стягуються витрати фактично сплачені та підтверджені відповідними доказами, товарними чеками. Крім того, на підставі вимог, встановлених п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки при подачі 21.01.2019 року позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору, тому стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 1921 грн. за розгляд позовної вимоги немайнового характеру. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved