Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди, що завдані скоєнням ДТП. Просив стягнути з Приватного Акціонерного Товариства "Європейський Страховий Союз" суму матеріального збитку у розмірі 62736 гривень 72 копійок, моральну шкоду з [PERSON] у розмірі 10000 гривень, вартість послуг експертного автотоварознавчого дослідження з відповідачів у загальному розмірі 4000 гривень, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 18 листопада 2016 року, приблизно о 20 годині 40 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault» державний номер ВН9440ВС по вул. Проценко, 48 в м. Одесі в порушення п. 16.12 Правил дорожнього руху України, при виїзді на перехрестя не надав перевагу у русі автомобілю «Opel» державний номер д.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого допустив з ним зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2017 року у справі про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначене рішення суду набрало законної сили та [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності. Діями [PERSON] позивачу було завдано матеріального збитку - у розмірі 62736,72 (Шістдесят дві тисячі сімсот тридцять шість гривень 72 коп.) що підтверджується висновком №30315180 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу Opel Omega, реєстраційний номер 705-13 ОЕ від 26.03.2018 року. Також [PERSON] була сплачена вартість послуг експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу Opel Omega, реєстраційний номер 705-13 [NUMBER] у розмірі 4000 (чотири тисячі гривень), що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру №1 від 27.03.2018 року. Для відшкодування завданих збитків [PERSON] неодноразово звертався до Приватного Акціонерного Товариства "Європейський Страховий Союз". Вказана страхова компанія до теперішнього часу так і не виконали свою обіцянку, на теперішній час "Європейський Страховий Союз" виключена з реєстру, але статус банкрота не отримала, виплати не проводяться. Враховуючи зазначене в позовній заяві та оскільки матеріальну шкоду так і не відшкодовано, позивач просив його позовні вимоги задовольнити з мотивів, що викладені в уточненій позовній заяві. (а.с. 127-130). На адресу суду зазначена цивільна справа надійшла 04 червня 2018 року. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 19 грудня 2018 року, визначено головуючого суддю Шепітко І. Г. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 07.11.2019 року визначено головуючим суддею Сувертак І. В., вилучено суддю Шепітка І. Г., підстава відсторонення від посади. Справу передано судді Сувертак І. В. 11 листопада 2019 року. Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року продовжено розгляд зазначеної цивільної справи суддею Сувертак І. В. в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с. 173). Представник позивача та позивач надали на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. (а.с. 179). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив. За час розгляду справи відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Відповідач ПрАТ "Європейський Страховий Союз" в судове засідання не прибув, про розгляд справи неодноразово повідомлявся судовими повістками, а також на офіційному веб-сайті суду. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст.\~2\~ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13\~ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43\~ЦПК встановлює, що учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах користується автомобілем «Opel» державний номер д.з. [NUMBER] . Зазначене підтверджується довіреністю виданою від 13 березня 2017 року приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Прутяновою Л. В., зареєстрованою в реєстрі за №613. (а.с. 13). 18 листопада 2016 року, приблизно о 20 годині 40 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault» державний номер [NUMBER] по вул. Проценко, 48 в м. Одесі в порушення п. 16.12 Правил дорожнього руху України, при виїзді на перехрестя не надав перевагу у русі автомобілю «Opel» державний номер д.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого допустив з ним зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2017 року у справі про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (а.с. 11). Відповідно ж до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 18 листопада 2016 року о 20 годині 40 хвилин, є встановленим і доказуванню не підлягає. Діями [PERSON] позивачу було завдано матеріального збитку - у розмірі 62736,72 (Шістдесят дві тисячі сімсот тридцять шість гривень 72 коп.) що підтверджується висновком №30315180 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу Opel Omega, реєстраційний номер 705-13 ОЕ від 26.03.2018 року. (а.с. 18-37). Також [PERSON] була сплачена вартість послуг експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу Opel Omega, реєстраційний номер 705-13 [NUMBER] у розмірі 4000 (чотири тисячі гривень), що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру №1 від 27.03.2018 року. (а.с. 38). Відповідно Полісу №АК2139831 відповідальність власника автомобіля «Renault» державний номер [NUMBER] , була застрахована ПрАТ "Європейський Страховий Союз". (а.с. 44). Відповідно до ст. 22 Закону України, «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ»): «22.1. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 13 постанови № 4 від 01.03.2013 р. Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» «Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Відповідно до Постанови Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15: «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Відповідно до Постанови Судової палати Верховного Суду України Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року справа № 344/10730/15-ц : «право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована». Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1\~ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Крім того відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, оскільки автомобіль позивача «Opel» державний номер д.з. [NUMBER] , отримав пошкодження, і йому матеріальна шкода не відшкодована, матеріали справи протилежного не містять, то позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 62736 гривень 72 копійок та витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 4000 гривень з ПрАТ "Європейський Страховий Союз" є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення\~\~здібностей\~\~потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивача на спричинення йому моральної шкоди та враховуючи те, що у зв`язку із протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу довелося докладати значних зусиль для відновлення його порушеного права, що стало причиною моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди та задовольняє позовні вимоги частково шляхом стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 гривень. Відповідачами за час розгляду справи будь-яких заперечень на позовні вимоги позивача не надано та суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів в підтвердження своїх позовних вимог, тому суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково. П.1 ч.3 ст.133\~ЦПК України передбачає, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. П.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Згідно із угодою про надання правової допомоги від 25.01.2018 року та розрахунку витрат на правову допомогу (а.с.39,41), [PERSON] поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 гривень. Окрім того факт того, що [PERSON] поніс витрати на правничу допомогу підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №16/18 від 16.04.2018 року. (а.с. 38). Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 11475 гривень, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. (заявлені позовні вимоги загалом 76736 гривень 100 %, задоволено позовні вимоги в розмірі 67736 гривень). Таким чином з відповідача ПрАТ "Європейський Страховий Союз" підлягають стягненню витрати на правничу допомогу на користь [PERSON] у розмірі 11306 гривень, а з відповідача [PERSON] відповідно 169 гривень. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача ПрАТ "Європейський Страховий Союз" на користь позивача підлягають стягненню 704 грн. 80 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved