Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (Позивач, Банк, Кредитор, Іпотекодержатель) звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON]. яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] [INFO], третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про виселення без надання іншого житла. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 19 лютого 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 001-2008-323. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 19 лютого 2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки за умовами, якого Відповідачем-1 було передано в іпотеку Позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру, що має три кімнати, загальною площею 61,10 кв.м., житловою площею 44,70 кв.м., та знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 6823, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 20.11.2007р. за № 2506940, в повне забезпечення виконання зобов'язань, які виникають з Кредитного договору. 03 березня 2013 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» суми заборгованості за Кредитним договором № 001-2008-323 в розмірі 816815,58 грн., судових витрат - 1 820,00 грн. Зважаючи на те, що умов Кредитного договору Відповідач-1 не дотримувався, рішення суду в добровільному порядку не виконав, Позивачем було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. 09 січня 2013 року та 10 червня 2013 року Позивач направив Відповідачу вимогу про добровільне виселення з квартиру у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. Окрім того, Позивачу стало відомо, що в предметі іпотеки окрім [PERSON] зареєстровано та фактично проживає малолітня особа - [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, Позивач просив виселити [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 77). Відповідачі та третя особа у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 001200-323 (а.с.4-15). Відповідно до п.п.1.1. Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 95 000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 12,45 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. В забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором, 19 лютого 2008 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір іпотеки /нерухомого майна - квартири/ (далі - Договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1472 (а.с.16-20). За умовами п.1 вказаного Договору іпотеки, Іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме квартиру, що має три кімнати, загальною площею 61,10 кв.м., житловою площею 44,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], від 20.11.2007р., реєстровий № 6823, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2506940. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у справі № 2-42/2010 від 03.03.2010р. за позовом ПАТ «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення боргу, яке набрало законної сили 28.05.2010р., вирішено стягнути з [PERSON] на користь Банку 86 815,58 грн. суми боргу по кредитному договору, а також суми витрат по сплаті державного мита в розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120,00 грн. (а.с.21-23) З Довідки ПАТ «Універсал Банк» від 11.07.2014р. № 11/07-14/1 вбачається, що 09 липня 2009 року рішенням Групи по роботі з проблемною заборгованістю ВАТ «Універсал Банк» (Протокол засідання № 61) було прийнято рішення про звернення стягнення на майно, що виступає забезпеченням виконання зобов'язань за Кредитним договором № 001-2008-323 від 19 лютого 2008 року, позичальника [PERSON], а саме квартири, що має три кімнати, загальною площею 61,10 кв.м., житловою площею 44,70 кв.м., та знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.78). Відповідно до Довідки Форма № 3 КП ЖЕК «Нивки» № 2503 від 18.11.2011р в квартирі [ADDRESS] [PERSON] та її дочка [PERSON], [INFO] (а.с.24). На підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» Позивач в січні та червні 2013 року направив [PERSON] вимогу про добровільне виселення, в якій зазначив, що у зв'язку з невиконанням останньою кредитних зобов'язань перед ПАТ «Універсал Банк» прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - жиле приміщення, що є підставою для виселення всіх громадян, які мешкають у ньому, а тому [PERSON] необхідно добровільно виселитись та знятись з реєстрації за адресою [ADDRESS] протягом одного місяця від дати отримання вимоги (а.с.27-30). Доказів отримання відповідних вимог про виселення Відповідачем за адресами, на які вони відправлялись Позивачем до суду не надано. Згідно п. 4.1. Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України: - у разі порушення будь-якого основного зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим Договором, та/або будь-якого зобов'язання Іпотекодавця за цим договором та/або, у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності Іпотекодавця та/або Боржника або визнання його банкрутом (у разі, якщо Іпотекодавець та/або Боржник є юридичною особою), та/або - у разі ліквідації Іпотекодавця та/або Боржника або визнання його банкрутом (у разі, якщо Іпотекодавець та/або Боржник є юридичною особою), - в інших випадках відповідно до законодавства України. Звернення стягнення здійснюються на підставах: рішення суду, або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя (п.4.2. Договору іпотеки). Відповідно до п.п.4.3., 4.5., 4.6. Договору іпотеки у випадках порушення Іпотекодавцем зобов'язань за цим Договором та/або Боржником будь-якого основного зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим Договором, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та/або Боржнику повідомлення, оформлене відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього Договору іпотеки та відповідно до Закону України «Про іпотеку». Пунктом 5.1. Договору іпотеки встановлено, що сторони погодили можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, який самостійно визначає один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленого Законом України «Про іпотеку», - право Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». У разі настання обставин, зазначених в п.4.1. цього Договору, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, в якому зазначається який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені Законом України «Про іпотеку», застосовуються Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. За п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012р. (далі - Постанова) у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Пунктом 39 Постанови визначено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом . Відповідно до п. 43 Постанови при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Разом з тим, Позивачем не надано суду доказів звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS], одним із способів, передбачених Договором іпотеки від 19.02.2008р. або Законом України «Про іпотеку», як і не надано доказів надсилання Боржнику повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Банку у відповідності до п.5.2. Договору іпотеки, у разі звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. У вимогах про добровільне виселення, які були направлені Боржнику в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» не зазначається, який саме спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені Законом України «Про іпотеку» чи Договором, застосовується останнім для задоволення своїх вимог. Окрім того, слід зазначити, що згідно Довідки ПАТ «Універсал Банк» від 11.07.2014р. №11/07-14/1 рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки було прийнято 09.07.2009р., в той час як рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] прийнято 03.03.2010р., тобто підтвердження невиконання зобов'язань [PERSON] по Кредитному договору мало місце пізніше, а ніж прийняття Позивачем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України). За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатної квартири [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON], у визначений Законом України «Про іпотеку» спосіб, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed