Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

В травні 2020 року позивач [PERSON] , звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 180 000 грн. В обґрунтування позову вказав, що він пропрацював на підприємстві відповідача 14 років 10 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. Внаслідок недосконалості робочих місць отримав професійне захворювання з діагнозом ХОЗЛ та радікулопатія. Відповідно до акту розслідування причин хронічного захворювання, причиною професійного захворювання стала робота електрогазозварювальником в умовах пилу кремнію діоксида, марганцю та важкість праці , що перевищували гранично допустимі норми. 12.05.2010 року первинним оглядом МСЕК, йому встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 50% та третя група інвалідності. З 16.03.2020 року встановлено 60% втрати працездатності та третя група інвалідності безстроково. Він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку загальною слабістю, втомою, болями. Він не може повернутись до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному стані. Позивач оцінив завдану йому моральну шкоду з огляду на вимоги виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обсягу, характеру та тривалості перенесених страждань в сумі 180 000,00 грн., вважаючи, що дану шкоду слід відшкодувати за рахунок роботодавця, який не виконав покладений на нього законодавством обов`язок по створенню нешкідливих умов праці. 15 травня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву в якому представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений, не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Вказує, що виникнення професійного захворювання у відповідача обумовлене тривалою роботою позивача в шкідливих умовах, що залежало безпосередньо від бажання самого позивача. Також зазначив, що позивачем не доведено наявність причинного моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діянні заподіювача та вини відповідача в її заподіянні. Відповідь на відзив позивачем та його представником не надавалась Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON] працював з 28.04.1992р. по 04.11.1996р. - газоелектрозварником кар`єра 1-2, з 02.03.2004р. по 01.04.2004р. - електрогазозварником на дільниці з ремонту гірничо-механічного устаткування кар`єра 1- 2, з 01.04.2004 р. по 04.10.2005р. - електрогазозварником на поверхні з ре\-монту гірничого устаткування Глеюватського кар`єра гірничого управління, з 04.10.2005р. по 19.05.2006р. - електрогазозварником у кар`єрі на дільниці з ремонту гірничо-механічного устаткування Глеюватського кар`єру гір\-ничого управління, з 19.05.2006 р. по 01.09.2006 р. - електрогазозварником у кар`єрі на дільниці з ремонту гірничого устаткування Глеюватського кар`єру гірничого управління, з 01.09.2006 р. по теперішній час - електрогазозвар\-ником у кар`єрі на дільниці з ремонту гірничого устаткування Глеюватсько\-го кар`єру, ВАТ «ЦГЗК», правонаступником прав та обов`язків якого є відповідач, що підтверджується відомостями внесеними до трудової книжки позивача, а також підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 2 від 26.02.2010 року. Позивач [PERSON] , в період перебування на вказаних посадах виконував роботи по зварюванню складних та відповідальних конструкцій, деталей, вузлів та трубопроводів із різної сталі, чавуну у різних положеннях. При цьому через недосконалість робочого міс\-ця умови праці характеризувалися важкою фізичною працею, пов`язаною с підніманням і переміщенням вантажів масою, що перевищувала допустиму, і вимушеною робочою позою, а також запиленістю повітря робочої зони пи\-лом з вмістом вільного кремнія діоксиду кристалічного від 10 до 70% та оксидом марганцю у зварювальному аерозолі, концентрації яких переви\-щують гранично - допустимі, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 2 від 26.02.2010 року. Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 2 від 26.02.2010 року (п.14) встановлено, що позивачу поставлено діагноз «1. Радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні антеспондилолістезу L4 (1,5 см) та полісегментарної дископатії, стійким больовим, м`язово-тонічним і вираженим пери\-феричним нейросудинним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: деф. артрозу колінних суглобів ПФС другого ст.; 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. ( токсико-пило\-вий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першого - другого ст.». Причиною виникнення професійного захворювання відповідно до п.17 акту визначено: «Праця протягом 14 років 10 місяців в умовах важкої фізичної праці, запиленості повітря робочої зони: 1. Рівень фізичного перевантаження: маса піднімаємого вантажу 35 кг. при допустимому до 30 кг; потужність зовнішньої роботи 91 Вт при допустимих 41-90 Вт; нахили тулуба (вимушені/ більш 30°), кількість за зміну - ПО - 146 при допустимих до 100; робоча поза: з нахилом тулуба до 30°/більше 30° - 30-70/2,6 - 37 % три\-валості зміни при допустимих - 25/0 %; Важкість праці, відноситься до ІІІ класу 3 ступеню шкідливості. 2. Запиленість робочої зони: пил з вмістом вільного кремнія діоксиду кристалічного від 10 до 70% в концентрації 10,2 мг/м' при ГДК - 2,0 мг/м ; пил зварювальних аерозолів 5,5 - 6,2 при ГДК - 1,0 мг/м ; оксид марганцю у зварювальному аерозолі в концентрації 0,28 - 0,56 мг/м3 при ГДК - 0,2 мг/м3.» Пунктом 19 Акту визначено, що керівництво ШМУ тресту "Кривбасшахтобуд" ВАТ "Кривбасзалізрудком", ШБУ №1 тресту "Кривбасшахтопроходка". ВАТ «Центральний ГЗК» під час праці [PERSON] порушило вимоги ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» . Згідно п. 7 Акту вбачається, що під час його складання в склад комісії входили представники адміністрації ВАТ «ЦГЗК». 12 травня 2010 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, що вбачається з постанови фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та процесійних захворювань України №0407/17666/17666/2 від 30.07.2010. За результатами огляду позивачу визначено втрату професійної працездатності в ступені 50 % внаслідок професійного захворювання, та третю групу інвалідності. 14 квітня .2020 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого, йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 65%, встановлено третю групу інвалідності безстроково, визначено потребу в санаторно-курортному лікуванні, забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК серії 10 ААА № 078887. Згідно виписок з історії хвороби виданих на ім`я [PERSON] його самопочуття при направленні до медичних закладів характеризувалось посиленням болі в хребті. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст. ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Матеріали справи чітко доводять, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку із отриманим професійним захворюванням, що призвело до безстрокової втрати позивачем професійної працездатності в ступені 65% та третьої групи інвалідності, погіршення функцій руху, тому суд приходить до висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода. Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) Отже, при вирішенні питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в медикаментозному лікуванні, час роботи позивача в шкідливих умовах, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 80000 (вісімдесят тис.) грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial