Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач в грудні 2018р. звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача суми відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 9144 грн. 17 коп. Свої вимоги мотивує тим, що між ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №101704, предметом якого є страхування автомобіля «MERCEDES» номерний знак [NUMBER] . За даним договором ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, здійснити виплату страхового відшкодування, а страхувальник в свою чергу зобов"язався дотримуватись умов договору страхування. 29.07.2016р. по вул.Княгині Ольги, 5 у м.Львові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «MERCEDES» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «DAEWOO» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 28.09.2016р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Транспортний засіб відповідача було застраховано у ПрАТ «УПСК». [PERSON] звернулася до позивача із заявою про пошкодження її транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортною пригоди, що є страховим випадком відповідно до умов договору. Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до такого, а також ,виходячи із звіту, здійснив виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 40651 грн. 42 коп. В подальшому ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулася до страхової відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, чому ПрАТ «УПСК» здійснило виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 31507 грн. 45 коп. На даний час залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та суми франшизи, що становить 9144 грн. 17 коп., і яку просить стягнути позивач з [PERSON] На адресу відповідача ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" направляло претензію щодо сплати суми (різниці) страхового відшкодування, однак така [PERSON] була проігнорована та жодних дій спрямованих на врегулювання спору ним не було здійснено. За наведеного, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 22.01.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Представник позивача подав до суду письмове клопотання, в якому позов підтримує, просить такий задовольнити і розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, у визначений судом строк не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] о 12 год. 40 хв. 29 липня 2016р. на вул.Кн.Ольги,3 в м. Львові, керуючи автомобілем «Daewoo» реєстраційний номер[NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz» реєстраційний номер[NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушив п.п. 2.3 б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р. Факт вказаної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Залізничного районного суду м.Львова від 28.09.2016р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП /а.с.8/. Дана постанова суду набрала законної сили. У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Наведеним також стверджується, що вказана дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини [PERSON] , який порушив п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, та що автомобіль «Mercedes» у цій дорожньо-транспортній пригоді був пошкоджений. Згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ №101704 від 25.09.2015р. автомобіль «Mercedes С250» реєстраційний номер[NUMBER] , власником якого є [PERSON] /а.с.7/, застрахований ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" /а.с.6/. Також встановлено, що [PERSON] звернулася в ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" із заявою про настання дорожньо-транспортної пригоди, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів. 08.08.2016р. представником ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" було проведено огляд транспортного засобу«Mercedes С250» реєстраційний номер[NUMBER] , про що складено протокол технічного огляду /а.с.14/. Згідно звіту №2208/16 про оцінку вартості відновлюваного ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу, виконаного оцінювачем [PERSON] на замовлення ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", вартість відновлюваного ремонту КТЗ становить 40458 грн. 72 коп., а вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу - 26680 грн. 36 коп., з ПДВ /а.с.11-13/. Відповідно до страхового акту №UA2016072900019/L01/01 від 18.08.2016р. /а.с.15/ та розрахунку страхового відшкодування до даного страхового акту від 18.08.2016р. /а.с.16/, розмір страхового відшкодування становить 40651 грн. 42 коп. 18.08.2016р. ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 39651 грн. 42 коп. та 1000 грн., а всього 40651 грн. 42 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 18.08.2016р. /а.с.9, 10/. Як встановлено судом, між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, на підставі якого ПрАТ «УПСК»здійснило часкову виплату позивачу відшкодування в межах ліміту відповідальності, перерахувавши на рахунок ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 31507 грн. 45 коп. страхового відшкодування. Таким чином, ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" набуло право вимоги до [PERSON] щодо несплаченої різниці між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та суми франшизи, що становить 9144 грн. 17 коп. 19.11.2018р. ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на адресу відповідача направила претензію щодо виплати суми (різниці) страхового відшкодування, яка [PERSON] була проігнорована та жодних дій спрямованих на врегулювання спору ним не здійснено /а.с.17/. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Відповідно до норм ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання зобов`язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. Зважаючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюються правовідносини між сторонами у даній справі, так як позивач ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", виплативши страхове відшкодування потерпілій [PERSON] за договором добровільного страхування, отримало від неї права кредитора до [PERSON] , а тому між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації, а не регресу. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 цього Закону, настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не надано відзиву на позов. Таким чином, ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" набуло право вимоги до [PERSON] щодо несплаченої різниці між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та суми франшизи, що становить 9144 грн. 17 коп. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи, що в досудовому порядку ПрАТ «УПСК», в якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача, в межах ліміту відповідальності було виплачено 31507 грн. 45 коп., суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 9144грн. 17 коп. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved