Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що у квітні 2019 року йому стало відомо, що на примусовому виконанні у Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за № 11477 від 18.08.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не виплаченої в строк за Кредитним договором № б/н від 22.05.2012 року заборгованості в сумі 51 206,66 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн. На підставі вказаного виконавчого документу, постановою державного виконавця від 20.12.2017 р. було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника, а постановою від 07.06.2018 р. звернено стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням норм діючого законодавства, оскільки з його тексту вбачається, що нотаріус керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172 (далі Перелік), який було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тоді як Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 2. змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Також, судом зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису керувався пунктом, який був незаконним та не чинним, отже не мав вчиняти виконавчий напис та відмовити Банку в його вчиненні у відповідності до норм З.У. «Про нотаріат», а ПАТ КБ «ПриватБанк», в свою чергу, був позбавлений можливості на звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору в позасудовий спосіб. Крім цього, у З.У. «Про нотаріат», як спеціальному законі, що має вищу юридичну силу, не встановлено випадку вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін. А постановою Великої Палати Верховного суду від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ "Приватбанк" про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року та ухвалено остаточне рішення у даній справі. Позивач також зазначив, що в даному випадку сума не є безспірною та ним не визнається, оскільки строк, за який провадиться стягнення за виконавчим написом (з 22.05.2012 року по 30.04.2017 року) виходить за межі позовної давності. Вважаючи свої права порушеними, позивач просив визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з підстав його незаконності та необґрунтованості, стягнути з відповідача на його користь суму судових витрат. Представник відповідача направив до суду відзив на позов, в якому виклав свої заперечення проти задоволення позовних вимог та навів обставини щодо правильного застосування діючого законодавства приватним нотаріусом Швець Р.О. при вчиненні ним нотаріального напису. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В судовому засіданні встановлено, що 29.09.2017 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» направив Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. заяву про вчинення виконавчого напису на підставі Кредитного договору № б/н від 22.05.2012 року про стягнення боргу з [PERSON] в розмірі 51206,66 грн. з урахуванням: 2498,07 грн. заборгованість за тілом кредиту, 41843,99 грн. заборгованість за відсотками, 3950,00 грн. заборгованість з пені та комісії, 500,00 грн. заборгованість по штрафам (фіксована частина) та 2414,60 грн. заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості), строк за який проводиться стягнення 1804 днів, а саме з 22.05.2012 року по 30.04.2017 року, на підставі ст. 87 З.У. «Про нотаріат», п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМ України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10.12.2014 року, згідно Постанови КМ України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та на підставі п.п. 5.3 .п 5 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом КМ України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11477, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» не сплачену в строк відповідно за Кредитним договором № б/н від 22 травня 2012 року заборгованість в сумі 51206,66 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1800,00 грн.. 20.12.2017 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Прохацьким Р.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису № 11477 від 18.08.2017 року. Разом з цим винесено постанову про арешт майна боржника. Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.06.2018 року, винесеною головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Прохацьким Р.О. звернуто стягнення на доходи боржника по місцю роботи - в ТОВ «Тедіс Україна». Ухвалою суду від 10.05.2019 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса зареєстрованого в реєстрі за № 11477 від 18.08.2017 року в рамках виконавчого провадження № 55414087, відкритого 20.12.2017 року Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби. Згідно ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Аналогічна вимога міститься і в ст. 87 Закону України «Про нотаріат», де зазначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Отже, норми зазначених законів прямо передбачають вчинення виконавчого напису нотаріусом виключно на борговому документі, який встановлює заборгованість, а не на окремому нотаріальному бланку, як було вчинено виконавчий напис Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстрованого в реєстрі за № 11477 від 18.08.2017 року. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Пункт 2 Переліку було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості», та зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Велика Палата Верховного суду у постанові від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви ПАТ КБ "Приватбанк" про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року та ухвалила остаточне рішення у даній справі. Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису - 18.08.2017 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та не чинним, отже нотаріус повинен був відмовити Банку у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Крім того, виконавчий напис вчинений на окремому бланку, що суперечить вимогам ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та вимогам, зазначеним у заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» від 29.09.2017 року. Суд скептично ставиться до доводів представника відповідача, щодо зупинення на момент вчинення виконавчого напису постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, оскільки, згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Згідно з п. 5. ст. 254 КАС України (чинного на момент ухвалення рішення) постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін (ч. 1,2 ст. 255 КАС України). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса № 11477 від 18.08.2017 року, строк, за який провадиться стягнення - з 22.05.2012 року по 30.04.2017 року, тобто з перевищенням меж загальної позовної давності. Отже, сума, яка зазначена у виконавчому написі не є безспірною, та не визнається позивачем. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15, та у постанові Верховного суду від 29.01.2019 року у справі № 910/13233/17. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: 1152,60 грн. судового збору.

Outcome: approved