Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Представник позивача, звернувшись в суд із даним позовом посилається на те, що 16 травня 2018 року о 09 год. 25 хв. у смт. Печеніжин по вул. Лесі Українки, Коломийського району Івано-Франкіської області, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Mercedes-Benz» д.н. « [NUMBER] » під керуванням відповідача Лапчинського та автомобіля марки «JAC J6» д.н. « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Коломийського міськрайонного суду від 20 червня 2018 року Лапчинського визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначає, що за договором добровільного страхування наземного транспорту № 4598509-02-10-01 від 11 жовтня 2017 року укладеного між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] , застраховано майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «JAC J6» д.н. « [NUMBER] ». Потерпіла від вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], звернулася до позивача із заявою про страхове відшкодування, відповідно до якої та на виконання взятих на себе зобов`язань за договором страхування, на підставі страхового акту № 05546-02 від 14 червня 2018 року та доповнення № 1 до страхового акту від 21 листопада 2018 року від ПрАТ «СК «ВУСО» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 107 048,63 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. Після виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право регресної вимоги, з якою воно звернулося до ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в якому на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7359692. Останнє, здійснило відшкодування в межах ліміту передбаченого законом у розмірі 77 339,13 грн. Різниця між сплаченою страховою виплатою та відшкодуванням складає 25 035,26 грн., яка підлягає стягненню з відповідача як винуватця дорожньо-транспортної пригоди. 07 вересня 2020 року між позивачем та ПрАТ «СК «ВУСО» укладено Договір № 07/09/2020 про відступлення права вимоги відповідно до якого, позивач отримав право вимоги на відшкодування збитків завданих за договорами страхування переліченими в Додатку № 1 до вказаного договору, зокрема і договору № 4598509-02-10-01 від 11 жовтня 2017 року. Позивач зазначає, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, шляхом надіслання на адресу відповідача вимоги про відшкодування збитків в порядку регресу, яка залишена відповідачем без задоволення. Просить стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 25 035,26 грн., суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 11 863,80 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надіслали на електронну пошту суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги з вказаних підстав підтримали. Відповідач та його представник адвокат Атаманюк В.М. в судове засіданнятакож не з`явилися. Представник подав заяву про розгляд справи в його та відповідача відсутності. Щодо заявлених позовних вимог представник відповідача, 19 липня 201 року, подав до суду заяву в якій вказав, що вказана в матеріалах справи дорожньо-транспортна пригода трапилася у зв`язку із тим, що під час керування відповідачем транспортним засобом у нього стався інсульт, у зв`язку із чим він втратив можливість керування транспортним засобом. Зазначив, що [PERSON] проходив стаціонарне лікування з цих підстав, що підтвердив копіями медичних документів, і у зв`язку із складним захворюванням втратив можливість повноцінно працювати. Просить взяти до уваги вказані обставини та скрутне матеріальне становище відповідача пов"язане з цим та зменшити суму відшкодування до 5 000 грн. Також вважає надто завищеними вказані у вимозі витрати на правову допомогу. Рахує розумним і справедливим визначити їх у розмірі 1 000 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Судом встановлено, що постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2018 року відповідача Лапчинського визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Даною постановою, яка вступила в законну силу 01 липня 2018 року, встановлено, що відповідач [PERSON] 16 травня 2018 року о 09 год. 25 хв. в смт. Печеніжин по вул. Лесі Українки, Коломийського району, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz» д.н. [NUMBER] , під час об`їзду перешкоди, зустрічного роз`їзду, не дотримався інтервалу та допустив зіткнення із транспортним засобом марки «JAC J6» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушив вимоги п. 13.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 10). Постановою Коломийського міськрайонного суду від 06 вересня 2018 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 77-78). Між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] 11 жовтня 2017 року укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 4598509-02-10-010, предметом якого є майнові інтереси страхувальника пов`язані із володінням,, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «JAC J6» д.н. [NUMBER] . 18 травня 2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із повідомленням про настання події з наземним транспортним засобом. На підставі вказаного повідомлення складено страховий акт № 05546-02 від 14.06.2018 року згідно якого сума страхового відшкодування складає 102 374 грн. (а.с. 20). 31 травня 2018 року ТзОВ "Богдан-Авто Київ" оформило рахунок-фактуру № БД-0000525 де вказало, що вартість витрат на матеріали та робіт по ремонту автомобіля [PERSON] складає 104 956 грн. (а.с. 19). У додатку № 1 до вищевказангого страхового акту від 21.11.2018 року, що був виконаний комісією ЧАО "СК "ВУСО" визначено, що до виплати страхувальнику підлягає сума страхового відшкодування 107 048,63 грн. (а.с. 21). Вказана сума виплачена [PERSON] , що підтверджується копіями платіжних доручень від 14 червня та від 22 листопада 2018 року (а.с. 23). На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував відповідач була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (Поліс АК-7359692). У зв`язку із цим ПрАТ «СК «ВУСО» 05 липня 2018 року звернувся із Претензією № 5369 до ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с. 91). На підставі вказаної вимоги, відповідно до проведених розрахунків та з урахуванням франшизи, згідно Полісу, яка становить 1000 грн. ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з сплачено страхове відшкодування на загальну суму 77 339,13 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 93, 95). Відповідно до укладеного між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір № 07/09/2020 від 07 вересня 2020 року про відступлення права вимоги відповідно до якого позивач набув право вимоги за укладеними договорами страхування, зокрема і за договором укладеним із [PERSON] (а.с. 34-38). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, врегульовано статтею 1188 Цивільного кодексу України. Так, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з пунктом 38.1.1. (пп «ґ») Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених страховиком на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу. До страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. 07 вересня 2020 року між позивачем та ПрАТ «СК «ВУСО» укладено Договір № 07/09/2020 про відступлення права вимоги відповідно до якого позивач отримав право вимоги на відшкодування збитків завданих за договорами страхування переліченими в Додатку № 1 до вказаного договору, зокрема і договору № 4598509-02-10-01 від 11 жовтня 2017 року. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимоги чинного законодавства вказують, що заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Таким чином, встановивши що, внаслідок компенсації ПрАТ «УПСК» шкоди потерпілій стороні у ДТП, та укладення між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] договору про відступлення права вимоги, позивач набув право вимоги до відповідача, а також відсутність підстав для відмови у позові, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними. В той же час згідно положень ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Як встановлено в судовому засіданні, та доведено долученою до матеріалів справи представником відповідача копією виписки № 5873 із медичної карти стаціонарного хворого Лапчинського, останній перебував на стаціонарному лікуванні в період з 16 травня 2018 року по 25 травня 2018 року, тобто безпосередньо після вказаної дорожньо-транспортної пригоди, із діагнозом гострий церебральний ішемічний інсульт у вертебро-базилярному басейні та пр.. потиличній долі, лівобічний геміпарез, анопсія. Дисциркулярна енцефалопатія ІІ ст., після чого стаціонарне лікування в період з 06 по 17 лютого 2020 року. Внаслідок хвороби направлений на се дико-соціально-експертну комісію. Тому зважаючи на стан здоров`я відповідача, ступінь його вини, скрутне матеріальне становище, оскільки внаслідок хвороби не може повноцінно працювати розмір матеріальної шкоди, суд вважає можливим, зменшити таку до розміру 10 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Разом з тим, у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Тому, враховуючи вищенаведені норми закону, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи складність справи та обсяг проведеної адвокатом роботи, суд вважає, що вказаний в позові розрахунок витрат з оплати послуг адвоката, які позивач просить стягнути із відповідача є дещо завищеним, а тому рахує доцільним визначити розмір витрат на послуги адвоката, який підлягає відшкодуванню відповідачем у сумі 3 000 грн. На підставі наведеного та ст.ст. 38, 40, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 512, 514, 979, 988, 993, 1166, 1191, 1187, 1188, 1191 - 1194 ЦК України,

Outcome: partial