Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони уклали шлюб 25.11.1993 року. Від даного шлюбу у них народилися четверо дітей - сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] і доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спочатку сімейне життя складалося добре, проте протягом останніх років відносини між нею, позивачем, та відповідачем погіршилися у зв"язку із зловживанням відповідачем алкогольними напоями. Відповідач не бере участі матеріально в житті сім"ї, з липня 2012 року вони не ведуть спільне господарство. У відносинах між ними відсутнє порозуміння та повага, фактичні шлюбні відносини припинені, шлюб носить формальний характер. Тому позивач просить шлюб розірвати, примирення вважає недоцільним. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести без її участі, позов підтримує, проти надання строку для примирення заперечує (а.с. 15). Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином в порядку ст.74 ЦПК України, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони уклали шлюб 25.11.1993 року (а.с. 4). Шлюб зареєстровано у виконкомі Перехрестянської с/ради, Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис № 19. Від даного шлюбу у сторін народилися четверо дітей - сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] і доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 6). Причиною розпаду шлюбу є відсутність взаєморозуміння та поваги у сім"ї, що стало наслідком зловживання відповідачем алкогольними напоями, самоусунення відповідача від матеріального забезпечення сім"ї. Сторони з липня 2012 року не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини, шлюб носить формальний характер. Відповідно до вимог ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст. 55 СК України зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст.56 СК України). З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, обставини життя подружжя, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, що шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та розгляду справи у суді наміри розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року у редакції від 19.09.2013 року за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу встановлена ставка судового збору у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що на даний час становить 243,60 гривень. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 264,00 гривень судового збору (а.с.1), тобто, внесла судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, є підставою для повернення сплаченої суми судового збору в розмірі переплаченої суми. Відтак, з урахуванням вищенаведеного суд вважає, що понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень підлягають стягненню з відповідача, а переплачену суму судового збору у розмірі 20,40 гривень слід повернути позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: approved