Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат повязаних з утриманням у навчальному закладі, посилаючись на те, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26.07.2008 № 714 [PERSON] з 01.09.2008 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27.08.2010 № 1709-р "Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ" КНУВС реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ. Відповідно до вищезазначеного розпорядження, НАВС є правонаступником Київського національного університету внутрішніх справ. 09.09.2008 між КНУВС, комплектуючим органом - ГУ МВС України у місті Києві та Відповідачем укладено Договір № Кв-109 про підготовку фахівця у КНУВС. Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. З 01.09.2008 по 28.06.2012 року, відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом КНУВС від 28.06.2012 № 376 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до - ГУМВС України у місті Києві. Таким чином, навчальним закладом умови договору виконано у повному обсязі. Наказом ГУМВС України у місті Києві від 01.04.2013 № 223 о/с відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням. Тобто, у порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Позивачем розраховано грошове утримання відповідача за період навчання з вересня 2008 року по червень 2012 року. До суми позову врахований лише період з вересня 2009 року по червень 2012 року (виключено 1 рік, прирівняний до періоду строкової військової служби). Вартість грошового забезпечення яка підлягає відшкодуванню становить 11706 грн. 15 коп. Розраховано витрати на продовольче забезпечення відповідача за період навчання з вересня 2008 року по червень 2012 року. За перший навчальний рік, який зараховується в строк військової служби врахована лише вартість, що складає різницю між витратами на харчування курсанта та витратами на утримання військовослужбовця. За наступні роки навчання зараховується повна вартість харчування. Вартість витрат на харчування, яка підлягає відшкодуванню становить 6818 грн. 96 коп. За 2008-2012 роки розраховано вартість речового майна отриманого відповідачем під час навчання яка підлягає стягненню та становить 2440 грн. 20 коп. Розраховано вартість комунальних послуг виключно за період навчання, що перевищує термін строкової служби, без врахування періодів перебування у відпустках. Вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за період навчання, яка підлягає відшкодуванню становить 6219 грн. 26 коп. Із сумою витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі відповідача ознайомлено та поінформовано про необхідність відшкодування зазначеної суми. На сьогодні, грошові кошти від відповідача до НАВС не надходили. А тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача витрати пов'язані з утриманням його у навчальному закладі в розмірі 27184 грн. 57 коп., а також судові витрати понесені позивачем при поданні позову до суду. Крім того, позивачем подано клопотання про поновлення строку для подання позовної заяви до суду, в звязку з тим, що ним неодноразово подавався аналогічний позов починаючи з 13.11.2015 двічі до Деснянського районного суду м. Києва та один раз до Могилів-Подільського міськрайонного суду. Проте даний позов повертався як непідсудний, оскільки місце реєстрації відповідача змінювалося з м. Києва на м. Могилів-Подільський. Під час перебування позовної заяви у Деснянському районному суді міста Києва, у звязку з поверненням позовної заяви позивачу, строк позовної давності закінчився. А тому позивач просить суд визнати причини пропуску строку поважними та поновити його. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив поновити строк звернення з позовом до суду та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього коштів щодо грошового та речового забезпечення, в решті позовних вимог просив суд відмовити. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав: відповідно до ст. 56 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 № 2984-ІІІ який діяв на момент навчання та випуску відповідача, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 26.07.2008 № 714 [PERSON] з 01.09.2008 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (а.с.16). Між сторонами укладено договір № Кв-109 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ від 09.09.2008. Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі (а.с.12-13). З 01.09.2008 по 28.06.2012 у відповідності з підписаним договором відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Наказом КНУВС від 28.06.2012 № 376 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста (а.с.17). Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до - ГУМВС України у місті Києві. Таким чином, навчальним закладом умови договору виконано у повному обсязі. Наказом ГУМВС України у місті Києві від 01.04.2013 № 223 о/с відповідача звільнено з ОВС на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням (а.с.18). Тобто, у порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Відповідно до п. 3 договору, укладеного між позивачем та відповідачем, підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є звільнення за власним бажанням з ОВС, відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1., 4.2 договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Згідно з п. 4.4. договору, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Аналогічні положення щодо укладення договору та обов'язку відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі, затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 № 150 "Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України", зареєстрованому Міністерством юстиції України 29.05.2007 за № 547/13814. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затверджено Постановою КМУ від 01.03.2007 №313. Відповідно до п. 2 Порядку відшкодування, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до ч.1,2 п.5 Порядку відшкодування, витрати у повному обсязі відшкодовуються за період, що перевищує строк строкової служби (1 рік), а за період, що враховується в строк військової служби - лише витрати, що складають різницю між витратами на утримання курсанта та витратами на утримання військовослужбовця. Згідно довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ (а.с.19), довідки про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] в Національній академії внутрішніх справ (а.с.20) за період навчання з 01.09.2008 по 28.06.2012 витрати на утримання [PERSON] становлять 27184,57 грн., а саме витрати пов'язані: з грошовим забезпеченням - 11706,15 грн. (без врахування періоду з 01.09.2008 по 31.08.2009 року); з продовольчим забезпеченням 6818,96 грн.; з речовим забезпеченням 2440,20 грн.; з оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 6219,26 грн. (без врахування періоду з 01.09.2008 по 31.08.2009 року). Даний розрахунок підтверджується також довідкою витрат речового майна перемінного особового складу академії, довідкою про фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, довідкою про фактичне перебування на харчовому забезпеченні курсанта [PERSON], та довідками про доходи та відрахування за період з 2008 по 2012 роки (а.с.21,22-23,24,25-29). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до положень ст.526 ЦК України,\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,\~\~інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Щодо клопотання позивача про поновлення строку для подання позовної заяви до суду, в звязку з тим, що ним неодноразово подавався аналогічний позов починаючи з 13.11.2015 двічі до Деснянського районного суду м. Києва та один раз до Могилів-Подільського міськрайонного суду. Проте даний позов повертався як непідсудний, оскільки місце реєстрації відповідача змінювалося з м. Києва на м. Могилів-Подільський. Під час перебування позовної заяви у Деснянському районному суді міста Києва, у звязку з поверненням позовної заяви позивачу, строк позовної давності закінчився. Викладене підтверджується ухвалами вище зазначених судів (а.с.8,9,10-11). Враховуючи викладене, суд вважає підстави пропуску строку звернення до суду поважними та вважає за необхідне поновити строк звернення з даним позовом до суду. Як встановлено судом, між відповідачем та позивачем було укладено договір, відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинен був відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, але взяті на себе зобовязання щодо відпрацювання не виконав в повному обсязі, чим істотно порушив умови укладеного договору. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача витрат повязаних з утриманням у навчальному закладі в розмірі 27184,57 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. А тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378 грн. \~\~ Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved