Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, вказуючи, що продовж сумісного життя з'ясувалося, що між ним та відповідачкою різне розуміння поняття шлюбу, сім`ї, відсутність спільних інтересів. Позивач та відповідач разом не проживають, фактично не підтримують подружні стосунки, сумісне господарство не ведуть з січня 2014 року. Позивач впевнений, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. [PERSON], в поданому позові, також просить суд зробити розподіл майна, нажитого в спільному шлюбі з відповідачкою, визнавши за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Обґрунтовуючи дану вимоги позивач зазначив, що квартира [ADDRESS], яка знаходиться в ЖБК "Центральний 25", була придбана ним та відповідачкою під час перебування у зареєстровану шлюбі. Виплати паю в ЖСК були здійсненні подружжям з 1986 року по 1996 рік, однак власником квартири зареєстрована [PERSON]. Окрім іншого позивач просить стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати. [PERSON] у свою чергу звернулася з зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій вона просить здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом : виділення у власність [PERSON] 1/4 частини квартири [ADDRESS]; виділення у власність [PERSON] 4/5 квартири [ADDRESS], а саме житлові кімнати площею 12,3 кв.м. та 17,1 кв.м.; видіення у власність [PERSON] 1/5 частини квартири [ADDRESS], а саме житлову кімнату площею 7,3 кв.м. Окрім іншого [PERSON] просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом, понесені нею судові витрати. В обґрунтування своєї зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначив, що вказана квартира [ADDRESS], була придбана нею за її особисті кошти. [PERSON] був тривалий час безробітним та перебував на утриманні дружини. Також, [PERSON] зазначила, що [PERSON] перебуваючи з нею в зареєстрованому шлюбі, а саме 13.12.1993 року, здобув право власності, шляхом приватизації, на 1/2 частину [ADDRESS]. У зв'язку з чим [PERSON], посилаючись на п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вважає, що має права на частину зазначеної квартири. [PERSON] та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечували у повному обсязі. [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог про розірвання шлюбу визнали та не заперечували проти задоволення. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON], [PERSON] та її представник заперечували, зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, оголосивши та дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 03 грудня 1983 року Іллічівським ЗАГС у м. Одесі було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що 03 грудня 1983 року в Книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис за №1033 (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]) (а.с. 4). В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У зв'язку з відсутністю вільної згоди сторін на продовження шлюбу, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, суд вважає необхідним задовольнити позовну вимогу [PERSON] та розірвати шлюб укладений між ним та [PERSON] [PERSON], також просить суд зробити розподіл майна, нажитого в спільному шлюбі з [PERSON], визнавши за ним право власності на1/2 частину квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим необхідно зазначити про наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно о ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом Згідно ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Частиною 1 та 2 статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно, крім іншого, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно Свідоцтва про право власності від 25 травня 2009 року, виданого на підставі довідки Житлово-будівельного кооперативу "Центральний-25" від 09.12.2008 року №35, власником квартири [ADDRESS], яка в цілому складається з приміщень загальною площею 61,1 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., відображених у технічному паспорті від 18.12.2008 року [PERSON], на праві приватної власності належить У судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана шляхом виплати пайових внесків до ЖБК "Центральний-25" у період з 1986 року по 1996 рік. [PERSON] заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] наголошувала та тому, що кошти на оплату пайових внесків були виключно її особистими. ЇЇ чоловік, [PERSON], не мав постійного доходу, а іноді зароблені кошти використовував виключно на власні потреби. Утримання родини, поліпшенням соціально-побутових умов та виплату пайових внесків здійснювала [PERSON] У зустрічному позові [PERSON], також посилаючись на зазначені обставини та на ч. 2 ст. 70 СК України, просила суд збільшити її частку, шляхом виділення їй у власність 4/5 квартири [ADDRESS], а саме житлові кімнати площею 12,3 кв.м. та 17,1 кв.м. та виділення у власність [PERSON] 1/5 частини квартири [ADDRESS], а саме житлову кімнату площею 7,3 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд не може брати до уваги твердження відповідачки за первісним позовом, оскільки жодного підтвердження зазначених нею обставин суду надано не було. У зв'язку з вищевикладене та враховуючи, що у період придбання та реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], сторони перебували у подружніх стосунках (шлюб був зареєстрований 03 грудня 1983 року), проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, суд вважає вимогу [PERSON] щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину зазначеною квартири, такою, що підлягає задоволенню, а вимоги [PERSON] за зустрічним позовом щодо виділення їй у власність 4/5 квартири [ADDRESS], а саме житлові кімнати площею 12,3 кв.м. та 17,1 кв.м., а громадянину [PERSON] 1/5 частини зазначеної квартири такими, що є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо зустрічної позовної вимоги [PERSON], про виділення їй у власність 1/4 частини квартири [ADDRESS], суд вважає її безпідставною виходячи з наступного. Пунктом 4 частини 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". З Свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 1993 року вбачається, що квартира [ADDRESS] була набута [PERSON] та іншими членами його родини ([PERSON], [PERSON], [PERSON]) внаслідок її приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". У зв'язку з чим, частина квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], є його особистою приватною власністю та розподілу не підлягає. Також суд повинен зазначити, що згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати суд вважає за необхідне розподілити у відповідності до вимог вищезазначеної норми права, а саме присудити до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сплаченим ним судовий збір у загальному розмірі 1194,60 грн. (квитанція №1087.11.1 від 18.06.2014 року та №1087.11.2 від 18.06.2014 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved