Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 09 липня 2015 року між ПАТ РАДИКАЛ БАНК та нею був укладений Договір строкового банківського вкладу №2-23073 "Депозитний календар". На підставі даного [PERSON] нею внесені грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок №26301001018654 у ПАТ РАДИКАЛ БАНК 200000,00 (двісті тисяч) грн. 09 липня 2015 року, згідно платіжного доручення №14046 від 09.07.2015р. Надходження грошей на вкладний (депозитний) рахунок №26301001018654 в сумі 200000,00 грн. підтверджується банківською випискою від 09.07.2015р. Умовами договору передбачено, що строк вкладу на 10 днів по 19 липня 2015 року включно, з наступним зобов'язанням Банку виплачувати вкладнику суму вкладу та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених цим [PERSON]. У зв'язку з Постановою правління Національного банку України від 09.07.2015р. про внесення Публічного акціонерного товариства РАДИКАЛ БАНК до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про запровадження з 10.07.2015р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві РАДИКАЛ БАНК. Після закінчення строку, на який було внесено вклад, тобто 20.07.2015р. вона звернулася з письмовою заявою до Тимчасового адміністратора ПАТ РАДИКАЛ БАНК з проханням Договір строкового банківського вкладу "Депозитний календар" від 09.07.2015р. №2-23073 не пролонгувати та повернути кошти згідно договору. Аналогічну заяву нею було подано до Вишневого відділення ПАТ РАДИКАЛ БАНК від 20.07.2015р., яку зареєстровано за вх.№42/15 від 20.07.2015р. В доповнення до даних заяв, нею подані заяви від 27.07.2015р. до Тимчасового адміністратора ПАТ РАДИКАЛ БАНК та до Вишневого відділення ПАТ РАДИКАЛ БАНК, які зареєстровані відповідно за вх.№ 790/15 від 29.07.2015р. та вх.№57/15 від 29.07.2015р., в яких зазначено про повернення їй вкладу за [PERSON] строкового банківського вкладу "Депозитний календар" від 09.07.2015р. №2-23073 в сумі 200 000 гривень готівкою. Вказала, що строк [PERSON] строкового банківського вкладу №2-23073 "Депозитний календар" від 09.07.2015р. закінчився 19.07.2015р., тому вона відповідно до вищезазначеного Закону має право на виплату їй коштів внесених на депозитний рахунок за даним [PERSON] в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, тобто в сумі 200 000,00 грн. Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст.1058, 1060, 629, 610, 631, 525, 526, 391, 316, 317, 177, 321, ч.1 ст.2, ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів", просила суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Радикал банк, на її користь грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. в рахунок повернення вкладу за [PERSON] строкового банківського вкладу №2-23073 від 09.07.2015р. "Депозитний календар". Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові. Представник відповідача проти позову заперечувала, з посиланням на положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", подала письмові заперечення на позов.\~ Третя особа свого представника в судове засідання не направила, надіслала письмові пояснення на позовну заяву, в якій просила в позові відмовити з посиланням на норми спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та зазначенням, що вони є пріоритетними у правовідносинах сторін. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 09 липня 2015 року між ПАТ РАДИКАЛ БАНК та позивачем [PERSON] був укладений Договір строкового банківського вкладу №2-23073 "Депозитний календар". На виконання умов даного [PERSON] [PERSON] внесені грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок №26301001018654 у ПАТ РАДИКАЛ БАНК 200 000,00 грн. 09 липня 2015 року, згідно платіжного доручення №14046 від 09.07.2015р. Надходження грошей на вкладний (депозитний) рахунок №26301001018654 в сумі 200 000,00 грн. підтверджується банківською випискою відповідача від 09.07.2015р. Пунктом 1.1. [PERSON] передбачено, що строк вкладу на 10 днів по 19 липня 2015 року включно, з наступним зобов'язанням Банку виплачувати вкладнику суму вкладу та проценти на нього на умовах та в порядку, встановлених цим [PERSON]. Постановою правління Національного банку України від 09.07.2015р. № 452/БТ Публічне акціонерне товариство РАДИКАЛ БАНК віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі цієї постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09.07.2015 р. № 130 про запровадження з 10.07.2015р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві РАДИКАЛ БАНК строком на 3 місяці. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 184 від 08 жовтня 2015 року здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ РАДИКАЛ БАНК продовжено до 09 листопада 2015 року включно. Після закінчення строку, на який було внесено вклад, тобто 20.07.2015р. позивач звернулася з письмовою заявою до ПАТ РАДИКАЛ БАНК з проханням Договір строкового банківського вкладу "Депозитний календар" від 09.07.2015р. №2-23073 не пролонгувати та повернути кошти згідно договору. Відповідачем прийнято та зареєстровано дану заяву 20.07.2015р. за вх.№502/15. Аналогічну заяву позивач подала до Вишневого відділення ПАТ РАДИКАЛ БАНК, яку прийнято та зареєстровано за вх.№42/15 від 20.07.2015р. В доповнення до даних заяв, позивач подала заяви від 27.07.2015р. до ПАТ РАДИКАЛ БАНК та до Вишневого відділення ПАТ РАДИКАЛ БАНК, які прийняті та зареєстровані відповідно за вх.№ 790/15 від 29.07.2015р. та вх.№ 57/15 від 29.07.2015р., в яких зазначено про повернення позивачу вкладу за [PERSON] строкового банківського вкладу "Депозитний календар" від 09.07.2015р. №2-23073 в сумі 200 000 гривень готівкою. Судом встановлено, що свої зобовязання за [PERSON] від 09.07.2015р. №2-23073 перед позивачем відповідач не виконав, відповіді на її заяви не надав, банківський вклад в розмірі 200 000 гривень не повернув. Згідно з п.1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Однак, пунктом 1 ч. 6 ст.36 цього закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо, зокрема, виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Згідно ч.1 ст.26 вищезазначеного Закону сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами становить 200 000 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно п.2.1.5. [PERSON] зобов'язується повернути повністю вклад Вкладнику у дату повернення, готівкою або у безготівковій формі за вибором Вкладника. Відповідно до п. 1.1. [PERSON] датою повернення вкладу є дата закінчення його строку, тобто 19 липня 2015р. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-140 цс13 від 25 грудня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Суд вважає, що, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування вкладів фізичних осіб, виходячи із наведених норм цього закону, ЦК України та умов договору банківського вкладу. Договір банківського вкладу з фізичною особою відповідно до ч.2 ст.1058 ЦК України є публічним договором, характер якого визначається \~положенням ст. 633 ЦК України. За цією нормою, та ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" фізична особа є споживачем послуг банку, зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки, відкриття і ведення банківських рахунків. Відповідно до п.2 роз'яснень Верховного Суду України, які містяться у Постанові № 5 від 12 квітня 1996 року, до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Частиною 1 статті 2 Закону України Про захист прав споживачів, визначено, що законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України Про захист прав споживачів, захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Оскільки ПАТ РАДИКАЛ БАНК, належним чином не виконало своїх зобов'язань перед [PERSON] за договором банківського вкладу від 09.07.2015р. і прострочило його виконання, у зв'язку з чим виник борг у розмірі 200 000 грн., тим самим порушено права позивача, суд вважає, що з ПАТ РАДИКАЛ БАНК на користь [PERSON] підлягає стягненню борг за договором банківського вкладу від 09.07.2015р. у розмірі 200 000 грн. При цьому посилання представника відповідача та третьої особи на положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не можуть бути прийняті до уваги, оскільки законом не заборонено вкладнику під час дії тимчасової адміністрації звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а запровадження тимчасової адміністрації не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, які правомірно заявлені у зв'язку з порушенням банком зобов'язань. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved