Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 24.02.2020 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею будинку [ADDRESS] . 05.12.2007 року вона надала дозвіл на реєстрацію в її будинку відповідачці [PERSON] , як члену своєї сім`ї, яка проживала в цьому будинку. У 2016 році відповідачка зібрала власні речі та переїхала на інше постійне місце проживання до свого співмешканця за адресою: [ADDRESS] , де проживає по даний час. 20.02.2018 року позивачка надала згоду на реєстрацію в належному їй будинку малолітній дочці відповідачки [PERSON] , [INFO] , не дивлячись на те, що [PERSON] в будинку вже не проживала. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона відповідачам не чинить. Позивачка зазначає, що оскільки відповідачі за вищевказаною адресою не проживають, участі в утриманні житлового будинку не приймають, участі в ремонті не беруть, комунальні послуги не сплачують, які нараховуються з урахуванням прописаних осіб. У зв`язку з підвищенням тарифів на житлово-комунальні послуги вимушено потребує житлової субсидії, однак, враховуючи реєстрацію відповідачки з дитиною за вказаною адресою, де вони фактично не проживають, позивачка не може її отримати. Посилаючись на наявність перешкод у користуванні належним їй на праві власності нерухомим майном, [PERSON] просить визнати [PERSON] , [INFO] , та її малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.02.2020 року відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні та призначено справу до розгляду на 30.03.2020 року з повідомленням сторін. Відповідачці [PERSON] 29.02.2020 року вручено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих до нього документів, про що в справі мається письмове повідомлення (а.с. 27). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30.03.2020 року задоволено клопотання позивачки, вирішено питання про виклик в судове засідання в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , розгляд справи відкладено на 05.05.2020 року (а. с. 40). 31.03.2020 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 42-44), в якому вона проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Зазначила, що її родина проживала в квартирі [ADDRESS] на протязі 32 років, вона зареєстрована у вказаній квартирі з часу народження, весь час вона та її батьки вкладали кошти у поліпшення житлових умов та забезпечення добробуту в будинку. У 2009 році помер її батько, після чого [PERSON] , яка проживала більше десяти років за адресою [ADDRESS] , повернулася проживати разом з родиною відповідачки за вищевказаною адресою. Після чого в них стали виникали конфліктні ситуації, виникати постійні сварки, що супроводжувалися погрозами останньої вигнати [PERSON] разом з матір`ю і сестрою з належного їй будинку. Після чергової сварки позивачка вигнала та виписала з будинку її матір, а згодом і вона з сестрою вимушені були виїхати з квартири [ADDRESS] . Після пологів вона повернулася проживати на [ADDRESS] , однак, сварки продовжувалися, тому вимушена проживати із сестрою, хоч проживала то у бабусі, то у сестри, а коли стосунки зовсім погіршилися, позивачка в неї забрала ключі від будинку та від хвіртки, чинить їй перешкоди в користуванні житлом, так як вона не має можливості зайти до помешкання, відповідачка її не пускає до будинку. У зв`язку з чим [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON] проживає з сестрою, її дочкою та матір`ю за адресою [ADDRESS] . 01.04.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області частково задоволено клопотання відповідачки, викликано для допиту в якості свідків в судове засідання [PERSON] та [PERSON] (а. с. 46). Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідачка [PERSON] є її онукою, прописана в її будинку з народження як член сім`ї. У 2015 році вона виїхала до свого співмешканця в м. Охтирка, мікрорайон Дачний, де мешкають на квартирі. Будь-яких перешкод в користуванні житловим приміщенням вона відповідачці не чинить. Відповідачка не надає допомоги на оплату житлово комунальних послуг, в зв`язку з тим, що [PERSON] зареєстрована в її будинку, субсидію на відшкодування комунальних послуг їй не призначили, тому вона звернулась до суду з вказаним позовом, просить його задовольнити. Представник позивачки [PERSON] суду пояснив, що відповідачка зареєстрована в будинку позивачки з народження, [PERSON] народила дитину, яку також зареєстрували за місцем реєстрації матері. [PERSON] проживає разом з батьком своєї дитини у його квартирі, яка знаходиться в [ADDRESS] , але адреса йому не відома. В зв`язку з тим, що на неї було зареєстровано автомобіль, позивачці відмовлено у призначенні субсидії, в зв`язку з чим у неї мається борг по сплаті послуг за газопостачання. На даний час позивачка бажає продати будинок, але не може цього зробити через те, що в будинку зареєстрована [PERSON] разом зі своєю малолітньою дочкою. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що у спірній квартирі вона зареєстрована з народження, мешкала з батьками та сестрою за вказаною адресою, а після смерті її батька з 2009 року у вказану квартиру повернулася [PERSON] (мати її батька), і з цього часу у них постійно виникали конфлікти. Спочатку вона вигнала з будинку її матір, яка весь час там проживала сім`єю та вкладали в помешкання кошти. Сестра її на той час вже проживала окремо. Після народження дочки у 2018 році вона деякий час проживала в будинку позивачки, але через постійні сварки з позивачкою, була змушена проживати у своєї сестри. [PERSON] ключі від будинку забрала, повернутись до будинку вона не може, іншого житла немає, зареєструватися в іншому житлі не має можливості, так як не має іншого місця проживання. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник Служби у справах дітей Охтирської міської ради Сумської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи просив врахувати позицію, викладену у висновку органу опіки і піклування Охтирської міської ради від 12.03.2020 року (а. с. 31). Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 10.10.1988 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2505, та договором купівлі-продажу від 16.05.2001 року, реєстраційний № Н А-698 (а.с. 13-16), на даний час [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, [PERSON] з 03.12.1996 [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 20). Згідно будинкової книги в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] [INFO] (постійне місце проживання), а також зареєстрована її дитина [PERSON] , [INFO] ( постійне місце проживання), (а. с. 9-11). Згідно висновку органу опіки і піклування (виконавчий комітет) Охтирської міської ради Сумської області від 12.03.2020 року № 01-22/836 за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Охтирської міської ради було прийнято рішення врахувати та не визнавати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , такою що втратила право користуватися житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . У висновку зазначено, що [PERSON] є одинокою матір`ю, у зв`язку з чим отримує передбачену законом допомогу.\~Крім того,\~ [PERSON] \~отримує \~державну\~соціальну допомогу\~малозабезпеченим сім`ям та допомогу при народженні дитини. На даний час відповідачка разом з малолітньою дочкою [PERSON] проживає в однокімнатній квартирі за адресою [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності її сестрі [PERSON] . Крім них у вказаній квартирі проживають та зареєстровані мати позивачки [PERSON] , сестра [PERSON] та її дочка [PERSON] , [INFO] ( а. с. 29-30). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка є її тіткою, їй відомо, що [PERSON] є онукою позивачки, проживає в квартирі позивачки з народження, після смерті батька відповідачки, її мати виїхала з квартири, а вона залишилась там проживати з [PERSON] . Вона особисто бачила, що позивачка з відповідачкою конфліктують, а також їй відомо, що з 2016 року [PERSON] у будинку позивачки не проживає, а проживає у [PERSON] , з яким у неї спільна дитина, кому належить квартира, в якій вони проживають їй невідомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка є її бабою, а відповідачка її сестрою. Вона проживає в мікрорайоні Дачному м. Охтирка у своїй квартирі зі своєю дочкою, разом з нею на даний час проживають її мати [PERSON] , сестра [PERSON] та її дочка [PERSON] . Зазначила, що її сестра проживала та зареєстрована у будинку по [ADDRESS] з народження, іншого житла не має. У 2018 році її сестра народила дитину та більше місяця проживала у її квартирі, а потім повернулася до позивачки. Через постійні конфлікти та сварки між сестрою та позивачкою, а також постійні погрози з боку дочки позивачки, [PERSON] разом з дочкою вимушено переїхали проживати до її квартири, так як іншого житла вона немає. Деякий час в [PERSON] були відносини з батьком її дитини, але сімейне життя у них не склалося. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачка є її дочкою, вона зареєстрована та проживає по [ADDRESS] з народження. За вказаною адресою вона проживала разом з чоловіком та дітьми, здійснювала ремонт будинку за власні кошти, але після смерті чоловіка, батька відповідачки, через конфлікти з позивачкою, вона залишила будинок та переїхала проживати до своєї дочки [PERSON] в її квартиру, а [PERSON] залишилась проживати з позивачкою. Позивачка та її дочкою [PERSON] обговорювали можливість продажу вказаного житла, хотіли поділити кошти, але потім позивачка почала вимагати від [PERSON] , щоб вона та її дочка знялась з реєстрації, і з того часу у них виникають конфлікти. Дочка позивачки погрожувала [PERSON] , тому вона вимушена була у 2018 році переїхати жити до однокімнатної квартири своєї сестри [PERSON] , що знаходиться по [ADDRESS] , на даний час в квартирі проживає п`ять осіб. Іншого житла [PERSON] зі своєю дочкою не має, а тому не може знятися з реєстрації в спірному будинку. Позивачка забрала в [PERSON] ключі від будинку та чинить перешкоди в користуванні житлом. Їй відомо, що [PERSON] телефонувала позивачці та пропонувала свою допомогу, але позивачка відмовилась. На даний час [PERSON] проживає в квартирі [PERSON] , позивачка не допускає відповідачку до будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що вона є знайомою позивачки та їй відомо, що відповідачка [PERSON] є онукою позивачки, яка проживала у спірному будинку разом з позивачкою. Свої речі [PERSON] забрала з будинку у лютому 2020 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивачки,і йому добре відомо про їхні конфлікти, так як після смерті сина позивачки у 2009 році [PERSON] вигнала з будинку свою невістку, матір відповідачки, а [PERSON] залишилася проживати в будинку з позивачкою. У них постійно виникали сварки, після народження дитини [PERSON] ще проживала в будинку позивачки, однак потім пішла жити до квартири своєї сестри. Так як вони товаришували з батьками відповідачки, вона тимчасово зберігала свої речі у її будинку, через те, що позивачка виганяла її зі свого будинку та забрала в неї ключі від будинку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2015 року вона виконує обов`язки квартальної уповноваженої по пров. Робітничому м. Охтирка, Сумської області. Їй відомо, що в 2016 році [PERSON] , яка є онукою [PERSON] , періодично проживала в будинку [PERSON] . Взимку цього року стала провідувати позивачку, але її онуки в будинку не бачила. Позивачка говорила їй, що вона не може опалювати будинок в зв`язку з тим, що їй відмовлено у призначенні субсидії через те, що на відповідачку оформлений транспортний засіб. Також [PERSON] говорила, що її онука проживає разом зі своїм чоловіком. При видачі довідки про зареєстрованих осіб в будинку вказала, що в будинку зареєстровано три особи, але [PERSON] з дитиною не проживають. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки, вони товаришували сім`ями, [PERSON] весь час проживала в будинку позивачки. Коли в неї народилась дитина, через постійні конфлікти з бабусею, [PERSON] вимушено переїхала жити до своєї сестри. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з позивачкою є сусідом по земельній ділянці та ніколи не бачив, щоб їй допомагала обробляти земельну ділянку [PERSON] . Як встановлено судом [PERSON] була зареєстрована в будинку за адресою [ADDRESS] з народження як член сім`ї за місцем реєстрації своїх батьків, хоч власником будинку була їх мати (баба відповідачки) [PERSON] , а після народження своєї дочки [PERSON] [INFO] , за місцем реєстрації матері зареєстрована і її дитина як постійне місце проживання, іншого житла за [PERSON] та її малолітньою дитиною [PERSON] не мається, про що сторони підтвердили в суді. Мотиви суду. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно вимог ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2\~ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В ст.\~ 41 Конституції України\~зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За приписами\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до п. 1\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно вимог ст. 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. В ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. У п.\~36\~ рішення Європейського суду з прав людини у справі «Прокопович проти Росії» від 18.11. 2004 року зазначено, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (п. 63 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11.01.1995 року). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. \~ \~ \~ \~Згідно п. 44\~рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. За змістом\~ст. 156 ЖК України\~та\~ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, при вирішенні справи, передбачених законом підстав для визнавання особи такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й "необхідним у демократичному суспільстві". Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №754/613/18-ц від 15.01.2020 року. Згідно з ч.4\~ст.156\~ЖК України \~припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч. 2\~статті 405 ЦК України\~- член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1\~ст.156 ЖК України \~передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з положеннями\~ст.391\~ЦК України \~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із\~практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на обставини не проживання відповідачки та її малолітньої дочки за зареєстрованою адресою. В той же час, позивачкою не було надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування обставин того, що самим фактом реєстрації та не проживання відповідачки та її дочки у квартирі [ADDRESS] порушуються її права на вільне володіння користування чи розпорядження належною їй квартирою, оскільки сам факт наявності сервітуту у вказаних осіб не є порушенням прав позивача в силу приписів ч. 5\~ст. 403 ЦК України. Посилання позивачки на те, що [PERSON] не сплачує кошти за надані комунальні послуги, суд не може прийняти до уваги з огляду на те, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідачка не несе витрат по утриманню квартири та не сплачує вказаних коштів, як і доказів, з яких можливо було б встановити хто саме здійснює сплату за комунальні послуги. Крім того, суд звертає увагу на те, що не сплата коштів за користування житлово-комунальними послугами, не може бути підставою для визнання відповідачки та її малолітньої дочки такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивачка (за доведеності понесення нею таких витрат одноособово) не позбавлена можливості ставити питання про їх відшкодування до відповідачки. Доводи позивачки про неможливість оформлення субсидії через реєстрацію в будинку відповідачки з її малолітньою дитиною також не заслуговують на увагу суду з вищевикладених підстав.\~\~ Так, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що [PERSON] з народження проживала у спірній квартирі разом з родиною, що підтвердила в судовому засіданні сама позивачка, а з 05.12.2007 року з часу отримання паспорту [PERSON] у будинковій книзі здійснена відмітка про її реєстрацію за постійним місцем проживання, де зареєстровано і її дитину [PERSON] після її народження, що підтверджується копією будинкової книги (а. с. 9-11). [PERSON] самостійно виховує малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , власного житла вона не має, суд вважає, що оскільки відповідачка з народження зареєстрована у вказаній квартирі, а після народження дитини [PERSON] її також зареєстровано на постійне місце проживання за місцем реєстрації матері, тому незалежно від її правового режиму, є достатні підстави для того, щоб вважати спірну квартиру житлом відповідачки та її малолітньої дитини в розумінні статті 8 Конвенції, ст.29 ЦК України. Відповідачка не має змоги придбати чи винайняти інше житло, оскільки єдиним джерелом її доходу є передбачені законом державні соціальні допомоги, а також враховуючи той факт, що позивачка чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, що підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та сама позивачка вказала, що між нею та відповідачкою виникали постійні конфлікти, в результаті чого вона вимушено покинула квартиру позивачки, суд вважає, що задоволення позову по відношенню до [PERSON] та її малолітньої дитини призведе до порушення гарантованого права особи на житло. Крім того,\~ суд\~ не\~приймає \~до \~уваги \~ \~довідку б/н\~ \~від 21.02.2020\~року \~видану \~ квартальним\~ комітетом\~«ЦЕНТРАЛЬНИЙ» про\~те,\~що \~ [PERSON] ,\~ [INFO] не\~проживає \~за адресою:\~ [ADDRESS] \~ з\~2016\~року,\~оскільки,\~як пояснили\~ \~вищевказані свідки\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ \~відповідачка \~ [PERSON] \~ \~після \~народження дочки\~ проживала\~ у\~ 2018\~році \~у \~спірній \~квартирі та\~ у\~ зв`язку\~ з\~тим,\~що \~ між\~позивачкою \~та \~відповідачкою \~постійно виникали\~конфлікти,\~відповідачка \~змушена \~була \~покинути \~квартиру,\~про що\~ підтвердила\~ \~у суді\~ сама\~ відповідачка,\~а також\~вказані обставини\~не спростовані\~позивачкою,\~ а\~ тому\~суд \~вважає,\~що вказана\~ довідка\~ не\~ є\~ належним\~,\~ \~допустимим \~ та\~ переконливим\~ доказом. Доводи позивачки та її представника про те, що нібито порушується право позивачки на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю (нерухомістю), суд не бере до уваги, так як в розумінні ст. 41 Конституції України та положень Цивільного законодавства, на які вони посилаються, порушень прав позивачки зі сторони [PERSON] та її малолітньої дитини не встановлено. Натомість, законних підстав для визнання осіб втратившими право на користування житлом за вказаною адресою, суд не знаходить, оскільки, відповідачка та її малолітня дитина іншого житла не мають, за вказаною адресою вони зареєстровані як за постійним місцем проживання, в дійсності не мешкають у будинку через конфлікти з [PERSON] , яка забрала ключі від помешкання та не допускає їх в будинок, вказані обставини не спростовані самою позивачкою в суді. Суд не погоджується з доводами позивачки та її представника, що нібито відповідачка з дитиною вибула на проживання за іншою адресою, оскільки це не відповідає дійсності та не підтверджено в установленому законом порядку. Інші доводи позивачки та її представника також не заслуговують на увагу суду. З урахуванням конкретних обставин справи суд вважає, що відсутні законні підстави для задоволення позову, оскільки таке втручання у права відповідачки та її малолітньої дитини на житло не буде пропорційним та необхідним, не співрозмірне із переслідуваною метою, таке втручання у їх право на житло є невиправданим. Висновок суду. Таким чином,\~аналізуючи приведені\~докази,\~даючи їм\~оцінку в\~їх сукупності,\~з урахуванням\~вищевказаних обставин,\~оцінюючи докази\~ за\~своїм \~внутрішнім \~переконанням,\~що ґрунтуються\~ на\~всебічному,\~повному,\~об`єктивному \~та безпосередньому\~ дослідженні\~наявних \~у справі\~ \~доказів,\~оцінюючи \~у справі\~ докази\~в цілому,\~так \~і кожний\~ доказ,\~який \~міститься \~у справі,\~ \~з урахуванням\~принципів розумності,\~пропорційності,\~виваженості,\~справедливості,\~балансу \~інтересів сторін,\~співмірності \~втручання \~у право\~відповідачки \~та \~її малолітньої\~ дитини\~ на\~житло,\~гарантоване статтею\~8\~Конвенції,\~вирішуючи справу\~в межах\~заявлених вимог,\~з урахуванням\~наданих доказів,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні вимоги позивачки про визнання відповідачки та її малолітньої дочки такими, що втратили право користування жилим приміщенням, є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню. Стосовно судових витрат. У відповідності до ч.2\~ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачкою судові витрати у справі стягненню з відповідачки не підлягають. У зв`язку з великою завантаженістю повний текст судового рішення складено 07.07.2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed