Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У січні 2018 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільного сина [PERSON] [INFO] Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач з березня 2016 року проживає окремо від неї та їх сина та батьківських обов'язків не виконує, аліменти не сплачує, вживає наркотичні засоби. При цьому дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Позивачка зазначає, що відповідач заперечує виїзд дитини за кордон чим порушує права та свободи вільного пересування дитини. Відповідач у встановлені судом строки відзив на позов не надав. Третя особа просила розглянути справу без її участі та надіслала до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина та інші документи, на яких ґрунтується висновок. 18 січня 2018 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивачка та її представник в призначене судове засідання з'явились, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в призначене судове засідання з'явились, позовні вимоги заперечували повністю, просили у позові відмовити. Позивач подала до суду клопотання про залучення додаткових доказів (довідка про розмір заборгованості по аліментам) та про виклик свідків. Суд, заслухавши думки учасників справи, у задоволені клопотання про залучення додаткових доказів відмовив, клопотання про виклик свідків задовольнив: викликав в судове засідання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 04.09.2018 року сторона відповідача надала в судовому засіданні відзив на позов та просила його залучити до матеріалів справи. Суд, заслухавши думку сторін, постановив: відзив на позов долучити до матеріалів справи, але не брати до уваги через пропуск строку подання відповідачем відзиву на позов. Третя особа засобами поштового зв'язку подала до суду: висновок Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 08.06.2018 року про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]; акт обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини від 23.05.2018 року; довідку № 399163 від 04.06.2018 року, видану Київською МНКЛ "Соціотерапія"; довідку № 1758 від 19.04.2018 року видану Київським МПД № 4; інформацію з КНП "ЦПМСД № 3" Святошинського району м.Києва; довідка ТОВ "Стройсервіс" від 11.04.2018 №2; характеристика на [PERSON] з ТОВ "Стройсервіс" від 11.04.2018 року; 04.09.2018 року суд, розглянув клопотання та, заслухавши думку сторін, задовольнив клопотання: документи, які були надані третьою особою, залучив до матеріалів справи. 04.09.2018 року в судовому засіданні представник позивача просив залучити до матеріалів справи довідки та роздруківку скріншоту (витяг з пошти), суд заслухавши думку сторін задовольнив клопотання: вказані документи залучив до матеріалів справи. 04.09.2018 року в судовому засіданні представник відповідача просив залучити до матеріалів справи докази. Суд, заслухавши думку сторін, клопотання задовольнив частково - залучив до матеріалів справи розписку, в залучені решти доказів - відмовив. 04.09.2018 року представник відповідача заявив клопотання про виклик свідків: [PERSON] та [PERSON] суд, заслухавши думку сторін, задовльнив клопотання та вказані документи залучив до матеріалів справи. Відповідач та його представник в судовому засіданні надали пояснення, що відповідач та позивачка знаходились в зареєстрованому шлюбі від якого народився син - [PERSON] [INFO] Відносини в сім'ї почали псуватися після того як відповідач отримав травму ноги на виробництві через що не міг самостійно вільно пересуватися і, як наслідок, продовжувати працювати за спеціальністю та забезпечити сім'ю в повному обсязі. Вказане призвело до подальшого погіршення відносин між подружжям та фактичного виселення відповідача позивачкою та її матір'ю з квартири де вони разом проживали. Відповідач також зазначає, що з моменту його виселення з квартири позивач чинила йому перешкоди у побаченні з сином, через що він не мав змогу брати участь у вихованні сина та турбуватися про нього. Відповідач зазначає, що аліменти на сина він сплачував позивачці, але ніяких розписок від колишньої дружини про те, що він передав гроші не вимагав, тому і не може підтвердити факт такої сплати. Відповідач зазначив, що хоче спілкуватися з сином та його утримувати, але його намагання побачити сина дратують позивачку, що негативно впливає на дитину через що відповідач намагається це питання вирішувати мирним шляхом і тому з сином бачиться не часто. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши документи, надані третьою особою, заслухавши покази свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 13 листопада 2015 року. 16 березня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва заочним рішенням стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в сумі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно починаючи з 28 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. 29 травня 2017 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] до [PERSON] було розірвано. 10 листопада 2017 року було відкрите виконавче провадження ВП 55114445 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. При цьому у матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем аліментів на дитину в повному обсязі. Отже між відповідачем та позивачкою склалися відносини щодо реалізації ними своїх прав та виконання обов'язків батьків відносно їх малолітнього сина - [PERSON], [INFO] Свідок [PERSON] в судовому засіданні 04.09.2018 року зазначила, що з березня 2016 року позивач та відповідач почали жити окремо, спочатку відповідач намагався бачити дитину часто, а потім з'являвся не часто, бачила його близько пів року тому. Дитина виховується позивачкою самостійно. Позивачка не позбавляла відповідача можливості бачити дитину, проте з дотриманням режиму дня дитини. Відповідач не відповів на смс-повімлення позивачки щодо надання дозволу дитині на виїзд за кордон, що спричинило перешкоду для виїзду дитини за кордон. Коли свідок бачила відповідача в нього в руках не було речей для дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 04.09.2018 року пояснила, що позивач почала працювати коли дитині було приблизно рік. Свідок майже кожного дня була в квартирі позивача. Відповідач приходив до дитини приблизно раз на рік (початок вересня 2017 року, травень 2018 року). Дитина не впізнає відповідача. Одного разу бачила сварку. З дитиною відповідача ніхто не позбавляв можливості бачитися. Останній раз був на день незалежності в 2018 році. Відповідач з дитиною ходив до парку, де дитина стрибала на батуті. З тещею у відповідача були погані відносини. Свідок [PERSON] (мама позивачки) в судовому засіданні 04.09.2018 року пояснила, що позивачка, відповідач та їх син проживали з нею. Відповідач не працював. Коли відповідач почав жити окремо іноді приїздив, переказував гроші один або два рази. Після розлучення відповідач приїзжав декілька разів на місяць. За останній рік був 24 серпня, минулого року приїзжав декілька разів, до травня цього року його не було. Коли відповідач приїздив до дитини - то зустрічав позивача з дитиною дома, а потім вони гуляли в парку. Приїздив з "порожніми руками". Через те, що відносини зі свідком (тещею) були складні відповідач припинив заходити в квартиру позивачки і чекав дитину з позивачкою на вулиці, після чого всі разом ходили гуляти в парк. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 30.10.2018 року пояснив, що після весілля позивачка та відповідач почали жити разом в квартирі з тещею та тіткою позивачки. Після отриманої відповідачем травми ноги він не міг працювати і отримував гроші від роботодавця лише на лікування, які віддавав позивачці для їх сина "руки на руки". Коли свідок з відповідачем приїздив з речами для дитини, то часто не могли попасти в квартиру і довго чекали через те, що дитина спала або позивачка не брала трубку. Позивачка давала бачитися з дитиною коли відповідач давав дозвіл дитині на виїзд за кордон. Відповідач дуже просив позивачку, щоб йому давали можливість побачити дитину. Він купував суміші ата інші речі, які просила позивачка. Свідок зазначив, що їздив з відповідачем 1-2 рази на місяць до дитини. З 2017 року відповідач почав пересуватися сам і чи відвідував він дитину з цього часу свідок не знає. Свідок пам'ятає, що в 2016 році відповідач два рази відносив гроші та речі дитині. Свідок [PERSON] (батько відповідача) в судовому засіданні 04.09.2018 року пояснив, що одразу після народження онука всі були в гарних відносинах. Водночас через декілька місяців відповідач пропонував позивачці переїхати в окреме житло, щоб жити окремо від її матері, але позивачка не погодилась на переїзд. Через деякий час мама позивачки "виставила" відповідача з квартири де вони проживали. Відповідач неодноразово їздив до сина, возив передачі, передавав гроші та водив сина гуляли до парку. Свідок зазначив, що відповідачу позивачка не надає можливість побачитися та погуляти з сином. Відповідач приїздив засмучений, казав що 3-4 години чекав щоб погуляти з сином, але нічого не виходило. Дружина свідка (баба сина відповідача та позивачки) неодноразово просила позивачку привести онука, щоб побачитися, але позивачка казала, що приїдуть, але не приїздила. Враховуючи вищевказане суд прийшов до висновку, що підтверджується поясненнями позивачки та її представника, відповідача та його представника, а також належними та допустимими доказами - показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що між позивачкою та відповідачем погіршилися відносини, що зумовило неможливість відповідача утримувати родину в необхідному обсязі. Вказані обставини зумовили подальше розлучення та окреме проживання відповідача від позивачки та їх спільного сина. Водночас таке окреме проживання відповідача (починаючи з березня 2016 року) об'єктивно ускладнює спілкування відповідача з сином, в порівнянні з тим, коли позивачка та відповідач проживали разом з їх сином однією сім'єю. Судом встановлено, що відповідач протягом 2016-2018 років вживав заходи задля спілкування з сином та його матеріального утримання. Отже судом встановлено факт участі батька у вихованні свого сина протягом спірного періоду. Згідно довідки КНП ЦПМСД № 3 Святошинського району м. Києва № 622 від 05.04.2018 року [PERSON], [INFO] року при відвідувані медичного закладу супроводжує матір. У висновку Святошинської районної в місці Києві державної адміністрації від 08.06.2018 року номер 107-40/4000 зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] [INFO] Відповідно до довідки КМНКЛ "Соціотерапія" № 399163 від 04.06.2018 року відповідач під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Згідно довідки КМПД № 4 від 19.04.2018 року відповідач під наглядом лікаря-психіатра не перебуває. Згідно характеристики відповідача, яка надана ТОВ "Строй Сервіс", останній працює на посаді слюсаря-збірника і має позитивну характеристику, зокрема: зарекомендував себе як чесний та добросовісний працівник, в колективі підтримує дружні стосунки та має повагу та авторитет у керівництва. Згідно довідки ТОВ "Строй Сервіс" від 11.04.2018 року № 2 відповідач має сукупний дохід 723,81 грн., утримання - 141,15 грн., сума до виплати 582,66 гривень. Внаслідок дослідження та оцінки вищевказаних письмових доказів судом встановлено, що позивачка піклується дитиною, дитина проживає разом з нею, умови проживання належні. Відповідач має роботу та дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, під наглядом нарколога та психіатра не перебуває. Водночас позивачка не змогла в судовому засіданні пояснити, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини. В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод( далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі"Савіни проти України", пункт 49 рішення у справі"Хант проти України"). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. При цьому, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв'язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин. Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов'язків держави, які невід'ємні від реальної "поваги" до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі "Мамчур проти України"). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України"). Застосування вказаних принципів в даній справі: чи здійснювалось втручання "згідно із законом". Досліджуючи питання чи "передбачено втручання у право відповідача "законом" Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Між тим, суд звертає увагу на те, що позивачка в судовому засіданні не змогла обґрунтувати мету, яку вона прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини, проте виходячи з особливостей даної справи вказані обставини будуть враховані Судом при дослідженні питання про пропорційність втручання у право відповідача. Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що "основні інтереси дитини" є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі "Мамчур проти України"). Отже, повертаючись до обставин даної справи судом встановлено, що відповідачу, як батьку малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК), що зазначила і позивачка в позовній заяві. Основним твердженням позивачки є те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, не кожного разу надає дозвіл на виїзд дитини за кордон та вживає наркотичні засоби. При цьому, такі обставини, як те, що відповідач не надав дозвіл на виїзд дитини за кордон та що він вживає нарктотичні засоби не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи допустимими та належними доказами. Зі своєї сторони суд не може покласти твердження позивачки про те, що відповідач не сплачує аліменти в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній хоч і має заборгованість, але надавав утримання дитині та вживав заходи задля спілкування з сином, що знайшло своє підтвердження в показах свідків як сторони позивачки, так і сторони відповідача. Відповідач також в судовому засіданні висловив бажання підтримувати зв'язок з дитиною і вживати заходів по їх виконанню, тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина відповідача ще не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (наприклад див. пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі "Савіни проти України"). Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, про те, що позбавляти батьківських прав відповідача відносно його сина є недоцільним. Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуація в бік покращення "положення дитини" та сприятиме реалізації її інтересів. Так, позивачка не навела в судовому засіданні всіх обставин, на які посилалась та дійсної мети позбавлення батьківських прав. Суд розуміє можливе існування між сторонами неприязних відносин, що навіть вбачається в показах свідків, допитаних в судовому засіданні і в такій ситуації суд допускає, що можуть існувати перешкоди з боку одного з батьків у виїзді дитини за кордон, на що послалась і позивач, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дитині і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дитини і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дитини. Аналізуючи особу відповідача суд звертає увагу, що він має постійне місце роботи, в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв'язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї Важливим для суду є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов'язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сам відповідач в судовому засіданні висловив бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації, суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров'я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру. Беручи до уваги всі наведені вище міркування, суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв'язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. З цих підстав,

Outcome: dismissed