Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] 07.07.2017 року звернувся в суд з позовом до ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» та Виконавчого комітету [PERSON] міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради, в якому просить, враховуючи збільшення позовних вимог, визнати недійсним свідоцтво про право власності №471 від 02.02.1999 року на квартиру №78 по вул. Брацлавська в будинку №31 в м. Вінниці, що видане [PERSON] міською радою ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» та визнати незаконним і скасувати рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради №1611 від 26.12.1998 року в частині визнання співвласником сумісної часткової власності ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» квартири №78 в 108-квартирному житловому будинку №31 по вул. Островського в м. Вінниця. Позов мотивовано тим, що 16 грудня 1997 року Протоколом №6 спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» виділено двокімнатну квартиру за №78 по вулиці Островського в будинку №31 в м. Вінниця сім'ї автокрановщика [PERSON], що рахувався на квартирному обліку під №3 загальної черги, зі складом сім'ї 5 (пять) чоловік. На той час до складу сім'ї входили: дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON]. Для приведення в житловий стан даної квартири між ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» та [PERSON] було укладено договір - зобовязання від 19.12.1997 року про виконання ремонтних робіт за власні кошти [PERSON]. Обсяг виконуваних робіт складав: виконання під чистове оздоблення стіни та стелі, заливання полу, окрашування столярних виробів, плінтусів та радіаторів, встановлення дверних замків, ручок, встановлення газових плит, встановлення змішувачів до раковини та ванної. Тобто, [PERSON] та його сім'єю виконано ряд робіт, що передбачалися договором для приведення квартири в належний житловий стан з метою створення можливості проживання та заселення в дану квартиру відповідно до Протоколу №6 спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «[PERSON] управління механізації і транспорту» від 16.12.1997 року. З 1997 року [PERSON] разом із сім'єю, з дозволу і згоди адміністрації ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» заселилися в квартиру і уклав угоди із підприємствами, що надають комунальні послуги. Міським комунальним підприємством житлово-експлуатаційна контора» був відкритий особовий рахунок №216903-7 на імя [PERSON], також [PERSON] укладені договори на поставку та оплату природного газу, електроенергії, водопостачання, водовідведення, вивезення твердих побутових відходів відповідно до яких і проводилась сплата за надання комунальних послуг. 11.08.2007 року [PERSON] помер. В квартирі по сьогоднішній день проживають [PERSON] (позивач у справі) разом з сімєю та матірю. Комунальні послуги сплачуються регулярно та заборгованості перед МКП ЖЕК №5 немає. В червні 2017 року позивачу зателефонували працівники Державної виконавчої служби та повідомили, що в рамках виконавчих проваджень Замостянським відділом державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області буде звернуто стягнення та реалізовано квартиру в якій він проживає разом з сім»єю, так як вона належить на праві власності боржнику, а саме ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва», що знайшло своє підтвердження, коли позивач отримав 05.07.2017 року інформаційну довідку №91231490 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, відповідно до якої ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» є власником квартири на підставі свідоцтва про право власності №471, виданого 02.02.1999 року. Позивач вважає вищезазначене свідоцтво про право власності незаконним, оскільки ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» ввело в оману [PERSON] міську раду не надавши Протокол №6 від 16 грудня 1997 року про розподіл квартир в будинку 31 по вул. Брацлавська (вул. Островського), що спричинило порушення ст.53 Житлового кодексу Української РСР, а саме [PERSON] міською радою було видано свідоцтво про право власності на квартиру не у відповідності до Протоколу №6 від 16 грудня 1997 року, тобто особам яким квартира була розподілена та які користуються нею з 1997 року по даний час, свідоцтво про право власності було видано ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва». 23.01.2018 року [PERSON] надано суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив визнати незаконним і скасувати рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради №1611 від 26.12.1998 року в частині визнання співвласником сумісної часткової власності ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» квартири №78 в 108-квартирному житловому будинку №31 по вул. Островського в м. Вінниця. Цю позовну вимогу позивач додатково мотивував тим, що 14.12.1997 року між ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» (Дольовик) та ВАТ [PERSON] постійно діючий будівельний поїзд №4 (Замовник) укладено договір №70, відповідно до умов якого Замовник зобовязався виділити Дольовику одну двокімнатну квартиру [ADDRESS], а Дольовик зобовязався погасити заборгованість ВАТ ПДБП-4 в сумі 16\~200 гривень та різницю компенсувати послугами механізмів та автотранспорту. Згідно п.4.2 цього Договору, квартира [ADDRESS] отримувалася Дольовиком для передачі її в майбутньому працівнику Дольовика, якому цю квартиру буде виділено самим Дольовиком. Оскільки вже згаданим Протоколом №6 від 16 грудня 1997 року про розподіл квартир в будинку 31 по вул. Брацлавська (вул. Островського) квартиру №78 уже було виділено сімї [PERSON], оскаржуване рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради, яким визнано право власності на спірну квартиру за ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» є незаконним та підлягає скасуванню. Викладене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. 26.01.2018 року представником відповідача ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити позивачу в задоволенні позову повністю, оскільки факт правомірності набуття ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» права власності на квартиру №78 в житловому будинку №31 по вул. Островського в м. Вінниця встановлено в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2015 року у справі №127/25924/14-ц, яке набуло законної сили. Вказане рішення суду, на думку представника відповідача, підтверджує позицію відповідача про сплив позовної давності щодо звернення до суду позивачем за захистом порушеного права. У своєму відзиві представник відповідача [PERSON] визнає, що ВАТ «ВУМіАБ» надало [PERSON], який являвся працівником вказаного підприємства, в безстрокове безоплатне користування квартиру № 78 по вул. Брацлавській (Островського) буд. 31 в м. Вінниці, разом з тим, в подальшому вказаним відповідачем було посвідчено своє право власності на вказану квартиру. (а.с.138-139). Того ж 26.01.2018 року представником відповідача ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» [PERSON] до суду подано заяву про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, в якій просить відмовити в задоволенні позову повністю, внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності щодо звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки позивач міг дізнатися про порушення свого права та особу, яка його порушила ще в серпні 2007 року (а.с.132-133). У відповіді на відзив, наданій позивачем [PERSON] в судовому засіданні 19.02.2018 року, зазначено, що в липні 2017 року позивач отримав від свого сусіда [PERSON] інформацію, що в рамках виконавчих проваджень відкритих Замостянським відділом ДВС м. Вінниці, квартира [ADDRESS] виділена сім»ї [PERSON] та квартира за № 78 по вул. Островського буд. 31 у м. Вінниці, що виділена сім»ї позивача, будуть реалізовані, так як вони належать на праві власності боржнику ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва». Тоді ж йому стало відомо та було отримано протокол № 6 спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» від 16.12.1997 року за яким спірна квартира була розподілена сім»ї позивача по справі. Саме в липні 2017 року позивач дізнався про весь комплекс своїх прав на квартиру, та підставу її отримання (за протоколом № 6 від 16.12.1997 року) у безстрокове користування. Таким чином саме з вказаної дати він міг реалізувати своє право на звернення до суду з цим позовом з урахуванням обставин, про які він дізнався від свого сусіда [PERSON] Як наслідок стверджував, що строк позовної давності для звернення до суду позивачем за захистом порушеного права не сплив, просив позов задовольнити (а.с.176-180). Ухвалою суду від 10.07.2017 року за заявою позивача [PERSON] забезпечено позов, шляхом накладення арешту на квартиру, №78, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул.Брацлавська (Островського), 31, яка належить на праві власності ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» (ЄДРПОУ 05465488); вирішено також заборонити Замостянському відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області до вирішення справи по суті звертати стягнення на квартиру №78, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська (Островського), 31, по виконавчим провадженням, де боржником є ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» (ЄДРПОУ 05465488) (а.с.33-34, 40-41). 14.11.2017 року ухвалою суду, без винесення окремого процесуального документа, задоволено клопотання представника відповідача [PERSON], про витребування з КП «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS], а з архівного відділу [PERSON] міської ради - належним чином завірені копії рішень виконавчого комітету [PERSON] міської ради №855 від 25.06.1998 року та №1611 від 26.12.2008 року та документів, які стали підставою для прийняття зазначених рішень. (а.с.66-67, 76-77, 79-80). 26.01.2018 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та замінено неналежного відповідача [PERSON] міську раду на належного Виконавчий комітет [PERSON] міської ради (а.с.165-166). В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, додатково зазначив, що його сімя «Глухих» вселилася в спірну квартиру в 1997 році, батько позивача [PERSON] ще приблизно з 1977 року стояв на черзі на квартиру, спірну квартиру отримав в порядку зазначеної черги. Відповідач ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» при посвідченні права власності на спірну квартиру не повідомив відповідача, що квартиру було розподілено [PERSON] На даний час його може бути позбавлено єдиного житла, в якому проживає його сім»я. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин викладених в позові, просив позов задовольнити, додатково зазначив, що протоколом №6 від 16.12.1997 року було виділено спірну квартиру батьку позивача [PERSON] В липні 2017 року позивач дізнався про існування протоколу №6 від 16.12.1997 року і про те, що спірну квартиру буде реалізовано. Про вказані обставини позивач дізнався від свого сусіда [PERSON], що додатково підтвердилось довідкою з Реєстру речових прав, в якому міститься інформація про накладення арешту на квартиру органом ДВС. Крім того, вказав, що квартира №78 отримувалася за договором №70, укладеним між ВАТ [PERSON] постійно-діючий будівельний поїзд №4 та ВАТ [PERSON] управління механізації і автотранспорту 14.12.1997 року, для подальшого перерозподілу працівнику ВАТ [PERSON] управління механізації і автотранспорту. (п. п.4.2 Договору). Інший представник позивача [PERSON] підтримала позов з тих же підстав, що наведено у позові. Представник відповідача ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення, вказав, що оригінал протоколу №6 від 16.12.1997 року не зберігся. Зазначив, що спірна квартира була надана сім»ї позивача у безстрокове безоплатне користування, однак відповідач ПАТ «ВУМіАБ» реалізував своє право на отримання цієї квартири у власність. В судових дебатах повідомив, що по-людськи він розуміє, що спірну квартиру повинен отримати позивач, однак у відповідача, якого він представляє є багато кредиторів, борг перед якими відповідач планував погасити в тому числі за рахунок квартири в якій проживає позивач. У ситуації що виникла винна тільки [PERSON] міська рада, саме тому він бажав заслухати пояснення представника [PERSON] міської ради або Виконавчого комітету [PERSON] міської ради в суді. Представник Виконавчого комітету [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій при винесені рішення покладалась на розсуд суду, просила справу розглядати у її відсутність. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.12.1997 року між ВАТ «[PERSON] постійно-діючий будівельний поїзд №4» як замовником та ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» як дольовиком укладено договір №70 предметом якого було завершення будівництва 108-квартирного житлового будинку по вул. Островського, 31 в м. Вінниці, за умовами якого замовник зобов'язувався виділити дольовику - ВАТ Вінницькому УМІА одну двокімнатну квартиру №78 в 108-квартирному житловому будинку по вул. Островського в м.Вінниці, а дольовик зобов'язувався провести повний розрахунок за вартість квартири після закінчення будівництва (п.п.2.1-2.3) (а.с.102). Пунктом 4.2 зазначеного договору визначено додаткові умови, відповідно до яких дольовик має укласти договір-зобов'язання з працівником підприємства, який отримуватиме квартиру в указаному будинку, на виконання своїми силами робіт по оздоблюванню квартири, влаштуванню на підлозі ленолеуму, встановленню газових плит, змішувачів води для ванн та мийниць посуду, виконання яких не входить у вартість квартири. Договір вступає в законну силу з моменту його підписання (п. 4.4. Договору). Протоколом №6 спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» від 16.12.1997 року (порядок денний: розподілення житла з другої блок секції 108 квартирного житлового будинку по вул. Островського, 31) вирішено виділити 2-х кімнатну квартиру за №78 сімї автокрановщика [PERSON], який рахується на квартирному обліку під №3 загальної черги, склад сімї 5 чоловік, проживає в 2- х кімнатній квартирі 23,69 кв.м. по вул. Тарногродського 48а, без знімання з квартирного обліку (а.с.6-7). До складу сімї [PERSON] входили: дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON] (а.с. 8, 9, 10). Зі змісту вказаного протоколу також вбачається, що ним же розподілялась квартира № 76 у цьому ж будинку, сім»ї водія [PERSON], від сина якого позивач і дізнався про зміст описаного вище протоколу. Згідно з договоромзобовязанням від 19.12.1997 року, укладеного між ВАТ «Управління механізації і автотранспорту» та [PERSON], останній отримує 2- кімнатну квартиру №78 в другому підїзді 108 кв. житлового будинку. Власними силами зі своїх матеріалів [PERSON] зобовязаний виконати наступні роботи: виконання під чистове оздоблення стін та стелі, чистові поли, фарбування столярних виробів, плінтусів, труб та радіаторів, встановлення дверних замків, ручок та защіпок, встановлення газових плит, встановлення змішувачів до раковини та ванної (а.с.11). Зі змісту наведеного договору зобовязання слідує, що спірна квартира була розподілена батьку позивача та його сім»ї. Окрім наведеного вказаний договір містить п. 2.4., згідно якого виключно при порушенні [PERSON] обовязків, викладених в пунктах 2.1 та 2.3. вказаного договору підприємство набуває права перерозподілу виділеної квартири другим працівникам підприємства. На запитання суду до представника відповідача ПАТ «ВУМіАБ» щодо представлення суду доказів невиконання вказаного договору зобовязання батьком позивача, представник відповідача [PERSON] повідомив, що порушень вказаних пунктів договору не було та спірна квартира не перерозподілялась іншим працівникам підприємства». МКП «ЖЕК №5» на [PERSON] було відкрито особовий рахунок №216903-7 на квартиру [ADDRESS] (а.с.12). Згідно договору від 22.01.2002 року, укладеного між МКП «ЖЕК-21» та [PERSON], [PERSON] як наймачеві квартири та членам його сімї надано квартиру за адресою: м. Вінниця вул. Островського, 31/78. Йому надаються послуги з газо -, водо-, теплопостачання, каналізації, за які останні зобовязались своєчасно здійснювати оплату (а.с.27-31). [PERSON] здійснював оплату за використаний природний газ та комунальні послуги, які надавалися до квартири [ADDRESS], що підтверджується копіями відповідних розрахункових книжок, станом на 01.03.2017 року заборгованості за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території немає (а.с.13-16,19). Відповідно до заяв мешканців будинку №31 по вул. Островського в м.Вінниці [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 05.07.2017 року, [PERSON] проживає за адресою: [INFO] з 1998 року по теперішній час (а.с.21-26). 11.08.2007 року [PERSON] помер (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ АМ № 477005 від 14.04.1981 р., позивач у справі [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 10). З змісту протоколу №6 спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» від 16.12.1997 року слідує, що спірну квартиру розподілено сім»ї [PERSON], в яку з поміж інших входив також позивач по справі [PERSON], а отже він вселився в спірну квартиру на законних підставах, разом з членами своєї сім»ї та набув у встановленому законом порядку права користування (проживання) у спірній квартирі. Як наслідок він наділений і правом на захист своїх житлових прав, як особи, яка на відповідній правовій підставі вселилась у займане житлове приміщення. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 25 червня 1998 року №855 затверджено, зокрема, спільні рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Управління механізації і автотранспорту» про надання квартир та відповідно до пунктів 3, 4 наведеного рішення визнано співвласниками та власниками квартир в 72 квартирах ІІ пускового комплексу в 108 квартирному житловому будинку №31 по вул. Островського підприємства, організації та громадян, а решту квартир, що складає 8764/10000 частки будинку зобов'язано передати на баланс ЖЕК-21 і зареєструвати за міською радою як державну власність (а.с.85-87). Відповідно до списку громадян на заселення жилого будинку №31 на 72 квартири по вул. Островського, що є додатком до рішення виконкому [PERSON] міської ради № 855, квартира №78 , загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею - 27, 1 кв.м. не розподілена (а.с. 94). 25 серпня 1998 року ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» звернулося до голови виконавчого комітету [PERSON] міської ради із заявою №325 про видачу свідоцтва про право власності на квартири №76 та №78 в 108 квартирному житловому будинку по вул. Островського, 31, оскільки відповідно договорів №70 від 14 грудня 1997 року і №34 від 01 вересня 1997 року ці квартири були придбані за кошти ВАТ «Управління механізації і автотранспорту». (а.с.99). Згідно довідки №04-325, виданої ВАТ постійно-діючий будівельний поїзд №4 03.08.1998 року, ВАТ УМіА розрахунки, зокрема за квартиру №78 в 108-квартирному житловому будинку по вул. Островського 31 проведені в повному обсязі. (а.с.100). На підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 26 грудня 1998 року №1611 ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» визнано співвласником сумісної часткової власності в 108-квартирному житловому будинку №31 по вул. Островського на квартири №76 та №78 та видано свідоцтво про право приватної власності на житло №471 від 02 лютого 1999 року на квартиру [ADDRESS] (а.с.98, аркуш інвентарної справи 6). Вищевказане свідоцтво зареєстровано КП «ВМБТІ» 16.02.1999 року, запис про право власності внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.06.2017 року (а.с.20, аркуш інвентарної справи 7). За змістом статей\~6,\~9 ЖК УРСР\~жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з п.п. 4, 6 ч. 1\~ст. 14 ЖК УРСР виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території області (міста республіканського підпорядкування): здійснюють контроль за станом та експлуатацією відомчого житлового фонду, вживають заходів до передачі його до відання місцевих Рад; здійснюють контроль на підприємствах, в установах організаціях за станом обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (стаття 41), а також за правильністю розподілу жилих приміщень. Згідно із ст. 42 ЖК УКРСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ст. 52 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Згідно п.п.1 п.60 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР: затверджені адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом списки осіб, яким надаються жилі приміщення, не пізніше як за місяць до здачі будинку в експлуатацію надсилаються виконавчому комітетові Ради народних депутатів, на території якої знаходиться це підприємство, установа, організація. Відповідно до п. 69 цих Правил, на підставі рішення про надання жилого: приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. На виконання ст. 53 Житлового кодексу Української PCP, п.60, п.69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, на підставі рішення адміністрації ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» і профспілкового комітету оформленого Протоколом №6 від 16 грудня 1997 року про розподіл квартир, виконавчим комітетом [PERSON] міської ради було прийнято рішення за №855 від 25 червня 1998 року згідно якого було затверджено розподіл квартир в будинку №31 по вул. Островського. В тому числі затверджено розподіл квартир згідно вищезазначеного спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» (ВАТ УМІА). Ще 14.12.1997 року між ВАТ «[PERSON] ПДБП-4» та ВАТ «[PERSON] УМІА» укладено договір №70, на підставі якого сторони вступають у договірні відносини по завершенню будівництва 108 квартирного житлового будинку по вул. Островського в м. Вінниці. Пунктом 4.2 вказаного договору визначено додаткові умови, відповідно до яких дольовик має заключити договір зобовязання з працівником підприємств, який отримуватиме квартиру в указаному будинку на виконання своїми силами робіт по оздоблюванню квартири, влаштуванню лінолеумної підлоги, встановленню газових плит, змішувачів води для ванн та мийниць посуду, виконання яких не входить у вартість квартири. 26 грудня 1998 року виконавчим комітетом [PERSON] міської ради прийнято рішення №1611 від 26.12.1998 року, яким визнано співвласником сумісної часткової власності ВАТ [PERSON] управління механізації і автотранспорту в 108-квартирному житловому будинку №31 по вул. Островського на квартири №76 та №78 (а.с.98). Згідно із п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Статтею 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно, перелік яких не є вичерпним. Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Квартира №78 у житловому будинку №31 по вул. Островського в м. Вінниці була виділена сім'ї [PERSON] на загальних підставах, оскільки на засіданні адміністрації та профкому питання про надання квартири з інших підстав не вирішувалось. Заселення квартири №78 у житловому будинку №31 по вул. Островського в м. Вінниці сім'єю [PERSON] відбулося відповідно до спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ УМІА та договору-зобов'язання від 19.12.1997 року. Виконавчий комітет [PERSON] міської ради, приймаючи оскаржуване рішення та видаючи оскаржуване свідоцтво, не звернув уваги на п.4.2 Договору дольового будівництва спірної квартири, які подавались ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» із листом №325 від 25 серпня 1998 року про оформлення права власності на квартиру та не перевірив чи була розподілена - виділена квартира працівнику підприємства та чи укладались із вданим працівником відповідні Договори - зобовязання, як це передбачалось п.4.2 Договору дольового будівництва. Водночас порушення відповідачем ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» вимог ст. 52 ЖК України щодо наступного повідомлення виконавчого комітету [PERSON] міської ради щодо розподілу квартири не є підставою позбавлення позивача права та членів його сімї на безстрокове користування спірною квартирою, виділеною у встановленому законом порядку. Набуття ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» права власності на спірну квартиру відбулося з порушенням права [PERSON] та членів його сім'ї (в тому числі і позивача) на постійне проживання у спірній квартирі. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до Конституції України, визначає Закон «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону, як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Згідно ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Частиною 1 ст. 11 вищевказаного Закону визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню. Згідно п.1, п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Частиною 4 ст. 29 вищевказаного Закону визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію, подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. При прийнятті рішення суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право позивача, як користувача квартири, підлягає захисту, оскільки Замостянським відділом ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області за зобов'язаннями ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» проводиться стягнення на квартиру, якою користується позивач, та в яку він вселився і користується з 1998 року на законних підставах. Враховуючи викладене, та те, що [PERSON] були виконані всі умови по договору зобовязанню, а ВАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» порушило та не виконало вимог передбачених ст.53 Житлового кодексу Української PCP, п.60, п.69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР та не повідомило виконавчий комітет [PERSON] міської ради про розподіл спірної квартири, чим допустило порушення зазначених норм законодавства, що діяло на той час, та спричинило винесення незаконного рішення та видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру, суд приходить до висновку, що слід визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 26.12.1998 року №1611 в частині визнання співвласником сумісної часткової власності ВАТ [PERSON] управління механізації і автотранспорту квартири №78 в 108- квартирному житловому будинку №31 по вул. Островського в м. Вінниці та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 02.02.1999 року №471 на квартиру №78 по вул. Брацлавська (вул. Островського) в будинку №31 у м. Вінниця. Доводи представника відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду із вказаним позовом без поважних причин, оскільки позивач вже звертався до суду з позовом про визнання незаконним та протиправним рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради та те, що про початок перебігу позовної давності позивач дізнався з моменту прийняття рішенням ВК ВМР від 23.06.1998 року зі змінами внесеними згідно з рішенням ВК ВМР від 26.12.1998 року, не заслуговують на увагу, оскільки підставою позову у справі, що на даний час розглядається судом є те, що позивач лише в липні 2017 року дізнався про існування протоколу №6 спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» від 16.12.1997 року, про що позивач надав відповідні докази. (а.с.179-180). Саме вказаний протокол створив підставу для заселення квартири сімєю позивача. Протилежного судом не встановлено, а тому суд констатує, що позивач довідався про весь комплекс цивільних прав на спірну квартиру в липні 2017 року. Як наслідок позивач дізнався і про можливість захисту своїх житлових прав за встановлених обставин, що стали йому відомі, саме з цього часу. Судом не встановлено, що позивач раніше звертався до суду з позовом до тих самих сторін, з тим самим предметом і з тих же підстав. Рішення у справі, на яке посилається представник відповідача має аналогічний предмет (в частині) однак мають місце різні підстави позову. Таким чином у суду відсутні підстави для висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, а тому в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про застосування наслідків спливу строків позовної давності та відмови у позові з цих підстав слід відмовити. З приводу посилання представника ПАТ «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» [PERSON] на те, що протокол №6 від 16 грудня 1997 року є недопустимим та недостовірним доказом у справі, оскільки оригінал цього протоколу відсутній, суд зазначає, що постановою Апеляційного суду Вінницької області від 09.01.20218 року у справі №127/14585/17 встановлено обставину, що саме протоколом №6 спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «[PERSON] управління механізації і автотранспорту» від 16.12.1997 року було розподілено, зокрема, квартиру [ADDRESS]. Вказане додатково доводиться договором №70 від 14.12.1997 року, договором-зобов'язанням від 19 грудня 1997 року, обставинами вселення і проживання сім'ї [PERSON] у зазначеній квартирі з 1998 року, договором найму. Крім того, на думку суду, захист права на житло особи не може ставитися в залежність від збереження підприємством оригіналу зазначеного протоколу. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню, оскільки встановлена у цивільній справі відносно відповідача ПАТ «ВУМіАБ». Аналогічну позицію у спірних правовідносинах відстоює також Апеляційний суд Вінницької області у справі № 127/14585/17. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем за позовні вимоги до кожного з відповідачів, а саме: з Публічного акціонерного товариства «[PERSON] управління механізації і автотранспорту будівництва» - 640 гривень за позовну вимогу щодо визнання недійним свідоцтва про право власності на житло №471 від 02.02.1999 року на квартиру №78 по вул. Брацлавська (вул. Островського) в будинку №31 у м. Вінниця, з Виконавчого комітету [PERSON] міської ради 704,80 гривень за позовну вимогу щодо визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради №1611 від 26.12.1998 року в частині визнання співвласником сумісної часткової власності ВАТ [PERSON] управління механізації і автотранспорту квартири №78 в 108- квартирному житловому будинку №31 по вул. Островського в м. Вінниці. На підставі викладеного та

Outcome: approved