Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

29.03.2016 [PERSON] ( [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Державної служби інтелектуальної власності України, [PERSON] та просить, з урахуванням уточнених позовних вимог: -визнати недійсним повністю свідоцтво України № [NUMBER] від 15.11.2001 на знак для товарів і послуг щодо усіх послуг 42 класу МКТП згідно відомостей з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно свідоцтва України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг; -зобов`язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відповідні відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про визнання недійсним повністю свідоцтва України № [NUMBER] від 15.11.2001 на знак для товарів і послуг, а також опублікувати відповідну інформацію в офіційному бюлетені Державної служби інтелектуальної власності України «Промислова власність»; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ( [PERSON] ) понесені Позивачем судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що торговельна марка «[INFO]» за Свідоцтвом України № [NUMBER] є такою, що може ввести споживачів в оману щодо особи, яка надає послуги; та тим, що торговельна марка « [INFO] » за Свідоцтвом України [NUMBER] відтворює відоме в Україні похідне від імені та псевдонім - [INFO], відомої в Україні особи - [PERSON] . На підтвердження своєї позиції позивачем було надано: звіт «Дослідження рівня обізнаності споживачів щодо торговельної марки «[INFO]» та імені «[INFO]» («[INFO]») від 05.02.2016 (т. 1 а.с. 14 - 43), експертний висновок за результатами проведення фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет, від 13.06.2017 № 53/2017-ЕВ-ЦК (т.2. а.с. 92-98), DVD диск з кінофільмом «Казино» (т.1, час 2:52:39); лист № 160912-1 від 12.09.16 ТОВ «ТВ МР ЮА» (т. 1 а.с. 225); копії примірників друкованих засобів масової інформації (т. 1) та Висновок Експерта № 1255 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 25.02.2019. З огляду на викладене вище, позивач просив задовольнити позов. 30.03.2016 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 30.03.2016 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 08.04.2016 на адресу суду від представника позивача надійшли матеріали на виконання вимог ухвали суду від 30.03.2016. Ухвалою суду від 08.04.2016 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 25.05.2016 выд відповідача-1 Державноъ служби інтелектуальної власності, правонаступником якої є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України надійшли письмові заперечення проти позову. В даних заперечення відповідач-1 посилається на те, що твердження позивача про невідповідність знаку за свідоцтвом України № [NUMBER] умовам надання правової охорони підлягають відхиленню через їх необґрунтованість. 16.06.2016 представник позивача подав до суду клопотання про забезпечення позову. 23.06.2016 ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони Державній службі інтелектуальної власності України провадити дії щодо внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо свідоцтва України [NUMBER] власником якого є [PERSON] , стосовно передачі третім особам повністю або частково права власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України 3 [NUMBER], припинення повністю або частково дії свідоцтва України [NUMBER] за заявою власника до набрання рішенням законної сили; заборони [PERSON] передавати третім особам повністю або частково право власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER]; відмовлятися від свідоцтва України № [NUMBER] повністю або частково до набрання рішення законної сили. Ухвалою суду від 26.07.2016 виправлено описку, яка була допущена судом в ухвалі Солом`янського районного суду м.Києва від 23.06.2016. Відповідач-2 заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що на його думку позивачем не доведена відомість в України похідного від імені та псевдонім, [INFO] на дату подачі заявки на спірну торговельну марку. Крім того, заперечував належність та достовірність поданих позивачем доказів в обґрунтування поданого позову. На спростування доводів позивача відповідачем-2 було надано звіт ТОВ «Бюро соціологічного аналізу» від 04.11.2016. Також, відповідач-2 вказує, що позивачем не надано доказів визнання позначення [INFO] добре відомим знаком відносно позивача. Разом з цим, 06.09.2016 відповідачем-2 подано клопотання про застосування строку позовної давності в порядку ч.3 ст.267 ЦК України вважаючи, що позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк на звернення до суду, який на думку відповідача-2 має відраховуватися, починаючи з 2001 року. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 30.06.2017 ухвалою суду по справі була призначена судова експертиза об`єктів інтелектуальної власності, проведення експертизи доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України (Київ, бул. Лесі Українки, 26, оф.501) на вирішення якої поставлено питання: -чи відтворює позначення «[INFO] » за свідоцтвом України [NUMBER] ім`я, псевдонім [PERSON] ( [PERSON] ) станом на дату подання заявки до Установи-13.11.2000 р.? -чи є позначення « [INFO] » за свідоцтвом України [NUMBER] таким, що породжує у свідомості споживачів асоціації, пов`язані з певною особою, а саме [PERSON] ( [PERSON] ), яка надає послуги 42 класу МКТП станом на дату подання заявки до установи -13.11.2011 р.?» 25.06.2017 відповідач 1 - Державна служба інтелектуальної власності України була замінена належним відповідачем -Міністерством економічного розвитку і торгівлі України. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена. Вислухавши думку сторін, суд вважає за можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши експертів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15 листопада 2001 року Державним департаментом інтелектуальної власності України, правонаступником якого є Державна служба інтелектуальної власності України та як наслідок Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, було видане свідоцтво України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» на ім`я МПП «Фірма ВІКТОРІЯ і К» щодо товарів 30 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (МКТП): «кава; чай; какао; цукор; рис; тапіока; саго; замінники кави; борошно та зернові продукти; хліб; солодощі; морозиво; мед; сироп мелясовий; дріжджі; пекарські порошки; сіль; гірчиця; оцет; приправи; прянощі; харчовий лід», послуг 35 класу МКТП: «реклама; керування справами; ділове адміністрування; діловодство; всі послуги, що включені до; в тому числі: випускання та розповсюджування рекламних матеріалів; ділові та комерційні операції; експортно-імпортні операції; економічна діяльність; сприяння продажеві (посередництво)» та послуг 42 класу МКТП: «забезпечення харчами і напоями; кав`ярні; бари; ресторани; інші точки харчування; в тому числі суші-бари». У подальшому право власності на свідоцтво України № [NUMBER] на знак для товарів і послуг «[INFO]» було зареєстроване за відповідачем [PERSON] . Наведене підтверджується офіційною публікацією про видачу оскаржуваного свідоцтва України № [NUMBER] у бюлетені «Промислова власність» № 10 за 2001 р. та наданою відповідачем-1 випискою з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо свідоцтва України № [NUMBER] станом на 29.04.2016. У жовтні 2015 року позивач отримав висновок ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 01.10.2015 № 20942/4 з якого дізнався про невідповідність позначення за поданою ним заявкою № m 201322964 на позначення «[INFO]» умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи відносно усього переліку заявлених товарів та послуг в зв`язку із тим, що заявлене словесне позначення для всіх товарів та послуг, що зазначені в переліку, є схожим настільки, що його можна сплутати з словесним знаком «[INFO]», раніше зареєстрованим на ім`я відповідача-2 (свідоцтво [NUMBER] від 15.11.2001), щодо споріднених товарів та послуг у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами на захист своїх порушених прав та інтересу. Статтею 420 ЦК України визначено, що до об`єктів права інтелектуальної власності, поміж інших, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг). Відповідно до ст. 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів. Згідно статті 1 Закону України № 3689- XII від 15.12.1993 року "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (далі - Закон про торговельні марки) знак - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом, умови та порядок видачі якого встановлюються законом. Згідно ч. 2 ст. 494 ЦК України обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Статтею 499 ЦК України встановлено, що права інтелектуальної власності на торговельну марку визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 19 Закону про торговельні марки свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони. Пунктом 3 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" від 23.12.1993 № 3771-ХІІ встановлено, що свідоцтво України може бути визнано недійсним у разі невідповідності знака умовам його реєстрації, визначеним законодавством, що діяло на дату подання заявки. Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (в редакції станом на 13.11.2000), правова охорона надається знаку, який не суперечить суспільним інтересам, принципам гуманності і моралі та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Умови надання правової охорони торговельним маркам в Україні визначені статтею 6 Закону про торговельні марки та включають, поміж інших, наступні: 1) згідно абз. 5 ч. 2 статті 6 Закону про торговельні марки (в редакції станом на 13.11.2000, те ж саме в чинній редакції), не можуть одержати правову охорону позначення, які є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу; 2) згідно ч. 5 статті 6 Закону про торговельні марки (в редакції, яка діяла станом на 13.11.2000, в чинній редакції - ч. 4 статті 6 Закону), не реєструються як знаки позначення, які відтворюють прізвища, імена, псевдоніми та похідні від них, портрети і факсиміле відомих в Україні осіб без їх згоди. Згідно з п. 4.3.1.9. Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг затверджених наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 № 116, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.08.1995 за № 276/812, в редакції, яка діяла станом на 13.11.2000 (далі - Правила подання заявки), до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг або з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. При цьому, позначення може бути визнане таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача. З урахуванням того, що для правильного вирішення справи по суті необхідно належними засобами доказування встановити обставини щодо того, чи є торговельна марка за спірним свідоцтвом такою, що не відповідає умовам надання правової охорони, судом було призначено судову експертизу об`єктів інтелектуальної власності. Відповідно до Висновку Експертів № 193/17 за результатами комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі №760/5912/16-ц від 28.11.2018 заначено: - позначення "[INFO]" за свідоцтвом України [NUMBER] не відтворює ім`я, псевдонім [PERSON] ( [PERSON] ) станом на дату подання заявки до Установи - 13.11.2000 р.; - позначення "[INFO]" за свідоцтвом України [NUMBER] не є таким, що породжує у свідомості споживачів асоціації, пов`язані з певною особою, а саме: [PERSON] ( [PERSON] ), яка надає послуги 42 класу МКТП станом на дату подання заявки до Установи - 13.11.2000 р. Крім того, на підтвердження заявленого позову позивачем також було надано Висновок Експерта №1255 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 25.02.2019 відповідно до якого: - торговельна марка « [INFO] » за свідоцтвом України [NUMBER] була такою, що відтворювала похідне від імені та псевдонім [INFO], відомої в Україні особи, знаної в світі особи, чиї заслуги визнані людством, а саме [PERSON] ( [PERSON] ) станом на дату подання відповідної заявки - 13.11.2000 р. ; - торговельна марка « [INFO] » за свідоцтвом України № [NUMBER] була такою, що породжувала у свідомості споживачів стійкі асоціації, пов`язані з певною особою, а саме [PERSON] ( [PERSON] ) і могла ввести споживачів в оману щодо особи, яка надає послуги щодо забезпечування харчами і напоями; кав`ярні; бари; ресторани; інші точки харчування; в тому числі суші-бари 42 класу МКТП станом на дату подання відповідної заявки - 13.11.2000 р. Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов`язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. За приписами ч. 1, 2 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи. Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати. Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із проведенням експертизи. Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, надаючи правову оцінку висновку експерта, суд зобов`язаний враховувати як дотримання установлених правил призначення та проведення експертизи, вимог до оформлення висновку експерта, так і обґрунтованість висновку та його узгодженість з іншими зібраними у справі доказами. Проаналізувавши зазначені вище висновки експертів, суд приходить до наступного. Суд вважає, що при поданні Висновку експерта №1255 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 25.02.2019 дотримано вимоги законодавства, з огляду на таке: - для з`ясування обставин справи існує потреба у спеціальних знаннях у сфері інтелектуальної власності; - подання до суду висновку експерта, підготовленого на замовлення учасника справи, є процесуальним правом такого учасника; - надані учасниками висновок експерта оформленийз дотриманням установлених ЦПК України вимог до висновку експерта; - експертизу проведене атестованими судовими експертами; - відсутні обставини, які б виключали участь у справі судового експерта Дорошенка О.Ф. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінивши Висновок експерта №1255 за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 25.02.2019, суд вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалами справи, а тому приймає його в якості належного та допустимого доказу в обґрунтування доводів позивача, що є предметом доказування по даній справі. В той же час, оцінивши Висновок експертів № 193/17 за результатами комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі №760/5912/16-ц від 28.11.2018, суд не приймає його в якості належного доказу, оскільки предметом даного дослідження не були обставини, що входять до предмету доказування по справі відповідно до заявлених позовних вимог позивача. Так, зокрема, висновок Експертів № 193/17 від 28.11.2018 не містить порівняння позначення "[INFO]" з похідним від імені та псевдонімом позивача - [INFO] ([INFO]). Між тим, позивач в обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що спірне позначення відтворює відоме в Україні похідне від його імені та псевдонім - [INFO], відомої в Україні особи - [PERSON] . Крім того, як свідчать пояснення допитаних у судовому засіданні експертів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , останні не в повній мірі дослідили матеріали справи, що надані на експертне дослідження, оскільки ними не були оглянуті електронні докази, які містилися у справі. При цьому, здійснюючи експертне дослідження та вирішуючи питання про те, чи відтворює позначення «[INFO]» за свідоцтвом України [NUMBER] ім`я, псевдонім [PERSON] ( [PERSON] ) станом на дату подання заявки до Установи-13.11.2000 експертами залишено поза увагою те, що у матеріалах справи були наявні документи, як письмові так і в електронному виді, які свідчили про те, що позивач у своїй діяльності та житті використовує похідне від його імені та псевдонім « [INFO] ». Між тим, експерти своє експертне дослідження ґрунтували лише на порівнянні позначень саме власного найменування [PERSON] ( [PERSON] ) з позначенням «[INFO] » за свідоцтвом України [NUMBER]. За вказаних вище обставин, суд вважає, що проведене комісійне експертне дослідження № 193/17 від 28.11.2018 не може вважатися таким, що є повним, обґрунтованим та таким, що не суперечить матеріалам справи. Разом з цим, наданий відповідачем-2 звіт ТОВ «Бюро соціологічного аналізу» від 04.11.2016 «Оцінка відомості торговельної марки «[INFO]» також не стосується предмета доказування у даній справі, оскільки даним дослідженням охоплено період 2001 - 2016 р.р., тобто період після реєстрації спірної торговельної марки, а сам Звіт не містить даних щодо фактів та обставин станом на 13.11.2000 (дата подання заявки на реєстрацію спірної торговельної марки), які мають значення для правильного вирішення спору. Крім того, оглядаючи у судовому засіданні відео-рекламу заходу харчування під оспорюваним позначенням відповідача-2 та яке було надано позивачем, останнє містило посилання на те, що вказаний ресторан має відношення та асоціюється з особою позивача, як відомого шеф-кухаря, який використовує псевдонім «[INFO]». Вказані факти у розумінні вимог чинного законодавства свідчать про наявність небезпеки введення в оману споживача щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, оскільки породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з походженням товарів або послуг, чи з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Суд з урахуванням викладеного та положень ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», чинного на дату подання заявки, аналізуючи матеріали справи, приходить до висновку, що торговельна марка за свідоцтвом України [NUMBER] не відповідає умовам надання правової охорони. За приписами ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знак для товарів і послуг» невідповідність зареєстрованого знака умовам надання правової охорони є підставою для визнання свідоцтва недійсним повністю чи частково. Зважаючи на встановлення судом того, що зареєстрована на ім`я відповідача-2 торговельна марка за свідоцтвом України № [NUMBER] не відповідає умовам надання правової охорони, а тому суд, приходить до висновку, що свідоцтво України [NUMBER] підлягає визнанню недійсним щодо послуг 42 класу МКТП, а саме: «забезпечування харчами і напоями; кав`ярні; бари; ресторани; інші точки харчування; в тому числі суші-бари». Відповідно до п. п. 2, 3 ст. 19 Закону «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» при визнанні свідоцтва чи його частини недійсними Установа повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені. Свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності від дати подання заявки. В силу п. п. 2.3., 2.4. Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 10.01.2002 року N 10 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.01.2002 року за № 64/6352 з подальшими змінами і доповненнями, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково, а підставою для внесення відомостей до реєстру є рішення судових органів. З огляду на це, підлягають задоволенню також вимоги позивача про зобов`язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним свідоцтва України № [NUMBER] щодо усіх послуг 42 класу МКТП та здійснення публікації про це в офіційному бюлетені "Промислова власність". Стосовно заяви відповідача- 2 про застосування строків позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 267 ЦК України). Відповідно до постанови КГС ВС № 910/13119/17 , зазначено, що про початок перебігу позовної давності у спорах про визнання недійсним свідоцтв на торговельні марки збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо позовні вимоги визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу, тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право. Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України у визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. За змістом наведеної норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом постанов Верховного Суду Українивід 26.06.2018 та 28.01.2020 у справі № 910/20564/16, вирішуючи спори щодо визнання недійсними свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, суд касаційної інстанції виходить із того, що початок перебігу позовної давності для звернення до суду з такими позовами не може автоматично збігатися з датою публікації відомостей про реєстрацію знака для товарів і послуг. Це право пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного конфлікту на ринку щодо оспорюваного позначення, наприклад, початком використання спірного позначення на ринку. З огляду на викладене вище, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався 01.10.2015 отримавши висновок ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 01.10.2015 № 20942/4 про невідповідність позначення за заявкою № m 201322964 умовам надання правової охорони за результатами кваліфікаційної експертизи відносно усього переліку заявлених товарів та послуг в зв`язку із тим, що заявлене словесне позначення для всіх товарів та послуг, що зазначені в переліку, є схожим настільки, що його можна сплутати з словесним знаком «[INFO]», раніше зареєстрованим на ім`я Відповідача-2 (свідоцтво [NUMBER] від 15.11.2001), щодо споріднених товарів та послуг. Доказів того, що позивач до жовтня 2015 року був обізнаний про наявність спірного свідоцтва № [NUMBER], зареєстрованого на ім`я відповідача-2, відповідачем-2 не надано та з матеріалів справи не вбачається. З даним позовом до суду позивач звернувся 29.03.2016, тобто в межах строку позовної давності. За таких обставин, заява відповідача-2 про застосування строку позовної давності, задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджена відповідними доказами по справі. Доводи відповідач-2 стосовно того, що позивачем не надано доказів визнання позначення [INFO] добре відомим знаком відносно позивача не ґрунтуються на положеннях законодавства та матеріалах справи, оскільки позивач не посилається на те, що позначення [INFO] є добре відомим знаком в Україні. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторно повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані та наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, відповідно до покладених на нього повноважень та прав, не відслідковує порушення прав власників торгівельних марок, суд вважає, що з відповідача-2 підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved