Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 31 серпня 2008 року, однак, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка на сьогоднішній день проживає разом з матір`ю на перебуває на повному її утриманні. Вказує, що у дочки діагностували хронічне захворювання бронхіальну астму, протягом тривалого періоду відповідач не дбає про матеріальний стан дитини, а тому, дитина фактично перебуває на її повному утриманні. Також зазначає, що на даний час не має можливості в повній мірі забезпечити належний рівень проживання для дитини. Добровільно домовитися про сплату аліментів їй не вдалося. З врахуванням вище викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в твердій грошовій сумі, в розмірі 3 200 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також витрати на правову допомогу. Ухвалою суду\~від 01\~квітня 2020\~року відкрито\~спрощене позовне\~провадження у\~справі. В установлений в ухвалі строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він вказує, що з позовними вимогами згідний частково, зазначив що може сплачувати 1200 грн. на дитину, оскільки, у зв`язку тим, що він офіційно не працевлаштований та допомагає своєму батьку з яким спільно проживає та який є інвалідом. Щодо задоволення вимоги відносно стягнення витрат на правову допомогу, просив суд розмір таких витрат зменшити. До початку судового засідання представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач до початку судового засідання подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності осіб, що не з`явилися по наявним матеріалам справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, однак, рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 травня 2019 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12-13). В шлюбі народилась дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON] являється батьком дитини (а.с. 14). Судом встановлено, що відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні неповнолітньої дитини, хоча спроможний надавати матеріальну допомогу дитині, які знаходяться на утриманні та вихованні матері. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідачем не надано суду доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей тощо. Доводи відповідача щодо того, що він офіційно ніде не працює та має непостійні, тимчасові доходи, суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки, ним не подано до суду жодних доказів його непрацездатності у зв`язку з станом здоров`я чи будь яких інших підстав, які б забороняли йому працювати. Крім того, доводи відповідача про те, що на його утриманні перебуває батько, який є інвалідом, суд враховує частково, оскільки останній отримує пенсію та має постійний самостійний дохід. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те, що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1400 грн. до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача в обґрунтування розміру аліментів, про те, що їхня неповнолітня дочка потребує лікування, а також позивачка несе витрати пов`язанні з вивченням англійської мови, а тому вона потребує додаткових коштів на утримання [PERSON] , оскільки стягнення таких коштів, як додаткових витрат на утримання дитини, вирішується окремо в порядку визначеному ст. 185 СК України, що в даному випадку не являється предметом позову. Доводи позивача щодо наявності у неї витрат на утримання дитини в розмірі 2200 грн. в місяць на дитину, не підтверджені належними і допустимими доказами. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають до часткового задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,\~\~п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача було надано копію договору про надання правової допомоги від 05 березня 2020 року, за змістом якого (п.п.2.2) розмір винагороди (гонорару) встановлюється Додатковою Угодою до даного Договору (а.с. 16-18). Проте, представником позивача не надано суду Додаткової угоди до Договору, що ставить під сумнів розрахунок оплати винагороди за виконану роботу. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність належним чином оформлених документів щодо витрат на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з відповідача. Згідно положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 75, 82, 84, 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial