Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

15.08.2014 року представник позивачів [PERSON], який представляє їх інтереси за угодою від 24.06.2014 року, звернувся до суду з позовом до відповідача Вознесенської міської Ради Миколаївської області про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю. В обґрунтування позовних вимог вказував, що житловий будинок [ADDRESS] знаходиться у спільній частковій власності: - 3/4 частки належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23.12.1989 року державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, реєстраційного посвідчення виданого КП "Вознесенське МБТІ" від 10.01.1990 року з занесенням до реєстраційної книги за реєстровим № 2498 та договору дарування від 22.07.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори; - 1/4 частки належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 09.04.2009 року державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, зареєстрованого 14.04.2009 року КП "Вознесенське МБТІ" з занесенням до реєстраційної книги за реєстровим № 2498. У червні 2014 року, маючи намір продати вищевказаний житловий будинок, позивачі звернулися до нотаріальної контори з приводу нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу будинку, але їм було відмовлено, оскільки, в пред*явленому Державному акті на право власності на землю виявлені невідповідності: - зазначений державний акт видано [PERSON], [PERSON], та [PERSON]; - зазначено два цільових призначення: для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які віднесені до різних категорій земель, право на які повинно бути посвідчено окремими державними актами; Вирішити питання щодо переоформлення Державного акту в позасудовому порядку позивачі не мають змоги, оскільки [PERSON], помер [INFO] року, [PERSON], помер [INFO] року. При зверненні до управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області щодо виправлення вказаних помилок, була отримана відповідь, що відповідно до п. 2.9 "Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право власності на землю та право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди" виправлення у державних актах не допускається та містилася рекомендація щодо вирішення вказаного питання у судовому порядку. В уточненій позовній заяві представник позивачів просив визнати Державний акт на право власності на землю загальною площею 0,1123 га, що призначена для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та ведення особистого підсобного господарства, виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської Ради Миколаївської області №60 від 16.02.1993 року та зареєстрованого у Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю № 628 - недійсним. Також, просив визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Вознесенської міської Ради Миколаївської області №60 від 16.02.1993 року "Про закріплення земельних ділянок", у частині передачі у приватну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] по [ADDRESS] земельної ділянки площею 1 000 кв.м., ділянки площею 123 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх повністю. Представник відповідача - Вознесенської міської Ради Миколаївської області в судове засідання не з*явився, у заяві на адресу суду просив справу слухати в його відсутності, не заперечував проти задоволення вказаних позовних вимог. Представник третьої особи - управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області в судове засідання не з*явився, у заяві на адресу суду просив справу слухати в його відсутності, не заперечував проти задоволення вказаних позовних вимог. Заслухавши представника позивачів, дослідивши та оцінивши матеріали справи на підставі наявних доказів, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом. В силу ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. В силу ст.203 ч.ч.4,5 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.5 ст.203 ЦК України (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним). Згідно п.п. 1.7, 1.10 2.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею має бути виготовлена технічна документація, яка повинна містити обриси обміру земельної ділянки, план земельної ділянки, збірний план землевласників і землекористувачів, відомість обчислення площ, матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами, виправлення в державному акті не допускаються. В судовому засіданні встановлено, що технічна документація на підставі якої виготовлено спірний Державний акт, відсутня, в одному Державному акті зазначено два цільових призначення, що суперечить діючому законодавству. З Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1123 га, що призначена для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та ведення особистого підсобного господарства, виданого на підставі рішення виконкому Вознесенської міської Ради Миколаївської області №60 від 16.02.1993 року вбачається, що зазначена земельна ділянка передана [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 23.12.1989 року державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, реєстраційного посвідчення виданого КП "Вознесенське МБТІ" від 10.01.1990 року з занесенням до реєстраційної книги за реєстровим № 2498 та договору дарування від 22.07.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, [PERSON] успадкувала 3/4 частки після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.6). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 09.04.2009 року державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, зареєстрованого 14.04.2009 року КП "Вознесенське МБТІ" з занесенням до реєстраційної книги за реєстровим № 2498, інша 1/4 частина вказаного житлового будинку належить [PERSON], яка є спадкоємицею чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.11). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виданого 11.02.2009 року КП «Вознесенське МБТІ», право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] - 1/4 частка та [PERSON] - 3/4 частки. (а.с. 17-21). Згідно свідоцтва про смерть, виданого 24.11.1995 року відділом РАГС Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області, актовий запис №731, [PERSON] помер [INFO] року у м. Вознесенськ Миколаївської області (а.с. 33). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 03.05.2001 року відділом РАГС Вознесенського МРУЮ Миколаївської області, актовий запис №263, [PERSON] помер [INFO] року у м. Вознесенськ Миколаївської області (а.с. 34). Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що в силу ст. 215 ч.1 ЦК України, є правові підстави для задоволення позову.

Outcome: approved