Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивач - Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, треті особи - Комунальне підприємство «Сєвєродонецькі теплові мережі», Комунальне підприємство «Житлосервіс «Ритм». В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 25 лютого 2013 року в порядку ст.ст. 95, 96 ЦПК України ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» звернулося до Сєвєродонецького міського суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію, про що було видано судовий наказ від 28.03.2013 року. Відповідач звернувся до Сєвєродонецького міського суду з заявою про скасування судового наказу, і 24 травня 2013 року Сєвєродонецьким міським судом була винесена ухвала про скасування судового наказу, у зв'язку з чим стягувач звернувся до суду у позовному провадженні. Позивач поставив теплову енергію у нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], яке належить [PERSON] Відповідача було зареєстровано у якості фізичної особи - підприємця 24.05.2006 року. 27.02.2007 року рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради квартиру за адресою: [ADDRESS] було виведено з житлового фонду. Нежитлове приміщення відповідача приладом обліку теплової енергії не обладнано. Оскільки нежитлове приміщення використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності, було встановлено тариф, за яким постачається теплова енергія у вигляді гарячої води на опалення, для категорії споживачів - «інші споживачі», а саме з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді. 01.03.2007 року у зв'язку із укладенням між позивачем та відповідачем договору про постачання теплової енергії в гарячій воді та фактичним постачанням теплової енергії на опалення до нежитлового приміщення відповідача на його ім'я було відкрито особовий рахунок. У період з березня 2011 року по квітень 2011 року, та з жовтня 2011 року по квітень 2012 року відповідачу поставлено теплової енергії у вигляді гарячої води на централізоване опалення на загальну суму 9 787 грн. 56 коп. Проте, відповідачем не виконано зобов'язання з оплати спожитої теплової енергії. 31.01.2011 року відповідач звернувся з заявою про розірвання договору на теплопостачання від 01.03.2007 року, та 11.04.2012 року припинив свою діяльність у якості фізичної особи - підприємця. Разом з тим, відсутність договору (його розірвання), укладеного між сторонами, не є підставою для звільнення відповідача від оплати заборгованості з теплової енергії, оскільки цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є фактичне постачання теплової енергії та отримання її відповідачем. Позивач також нараховує три відсотка річних у сумі 246 грн. 37 коп. за весь час прострочення. У зв'язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача на користь Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» суму основного боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 9 787 грн. 56 коп., три проценти річних у розмірі 246 грн. 37 коп., та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Представники позивача Бандурко О.С. та Пальчик М.О. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. У судовому засіданні відповідач [PERSON] надав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що позов не визнає в повному обсязі, вважає, що саме відповідач відмовляється від виконання вимог Правил користування тепловою енергією, на які посилається позивач, які регулюють правовідносини між виконавцем, яким, відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради, визнано ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», та споживачами житлово - комунальних послуг. Рішенням господарського суду Луганської області від 07.03.2013 року встановлено, що ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» фактично постачає теплову енергію КП «Сєвєродонецькі теплові мережі», юридичній особі, яка не є балансоутримувачем будинку за адресою: [ADDRESS], та не несе ніякої відповідальності за її використання, розподіл, якість та облік. Крім того, позивач посилається на договір № 403 від 01.03.2007 року, але вказаним рішенням встановлено, що даний договір є неукладеним. Також, постановою Вищого господарського суду України від 10.06.2013 року зазначено, що відповідач є споживачем житлово - комунальних послуг, а не споживачем теплової енергії. Просить звернути увагу на те, що позивач застосував до нього тарифи для купівлі - продажу теплової енергії у гігакалоріях, але в будинку позивача та в його приміщенні немає лічильника, тому повинні застосовуватись тарифи за 1 кв. м (куб. м) опалювальної площі, встановлені рішенням суб'єкта владних повноважень для споживачів категорії «інші споживачі» - для будинків без лічильників. Також зазначає, що вказаною постановою Вищого господарського суду України тарифи на житлово - комунальні послуги повинні встановлюватись органами місцевого самоврядування, а кінцеві споживачі - фізичні особи (власники приміщень) отримують житлово - комунальні послуги і не можуть бути стороною (покупцем/споживачем) договору купівлі - продажу теплової енергії. Відсутність приборів опалення у трьох приміщеннях магазину відповідач пояснює демонтажем їх аварійною службою у зв'язку з аварією, підставою якої було невиконання ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» своїх обов'язків виконавців послуг з централізованого опалення, у зв'язку із чим неможливо було у зазначений період отримувати послугу з централізованого опалення в приміщенні позивача. Просив позовну заяву залишити без задоволення в повному обсязі. Згодом відповідач [PERSON] надав суду пояснення, в яких зазначив, що непідтримання позивачем внутрішньобудинкових систем опалення в належному стані привели його приміщення до аварії. У зв'язку із невиконуванням позивачем відповідних нормативно - правових актів, у його під'їзді була демонтована система опалення місць загального користування на всіх чотирьох поверхах, що призвело до розбалансування системи опалення всього будинку. Але, згідно наданого йому листа, ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» стверджує, що обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення будинків не входить до обовязків даного підприємства. Натомість, відповідач вважає, що саме позивач своєю бездіяльністю довів внутрішньобудинкову систему опалення будинку до аварійного стану. У судовому засіданні представник позивача Пальчик М.О. надав додаткове правове обґрунтування позовних вимог з урахуванням заперечення відповідача на позовну заяву, в якому зазначив, що, оскільки позивач виробляє, транспортує та постачає теплову енергію згідно отриманих ліцензій та, як наслідок, є надавачем таких видів житлово - комунальних послуг, як централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води, на відповідні правовідносини також розповсюджується дія норм Закону України «Про теплопостачання» та Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Правил користування тепловою енергією», так як надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води без виробництва, транспортування теплової енергії є неможливим. Посилання відповідача на матеріали справи № 23/8, що розглядалась в порядку цивільного судочинства, як на підставу невизнання позовних вимог є безпідставним, оскільки відповідачем по вказаній справі була фізична особа - підприємець [PERSON], підставою позову був укладений між ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та фізичною особою - підприємцем [PERSON] договір № 403 від 01.03.2007 року, спір по справі виник з підстав наявної заборгованості за послуги з теплопостачання, що виникла у період з листопада 2009 року по квітень 2010 року. Для обчислення обсягу отриманої відповідачем житлово - комунальної послуги позивачем, з урахуванням опалювальної площі нежитлового приміщення та затверджених тарифів, була нарахована сума заборгованості відповідно до приписів абз.2 п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року, де зазначено, що у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Надані відповідачем документи про аварійне обслуговування приладів опалення не стосуються спірного періоду, оскільки перше обслуговування було здійснено 11.11.2010 року до початку спірного періоду (березень 2011 року), а друге - 16.08.2011 року в міжопалювальний сезон, коли послуг відповідачу позивач не надавав. Крім того, відповідні документи підтверджують разовий, а не триваючий факт відсутності (демонтажу) приладів опалення. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів здійснюється у порядку, що затверджується органом виконавчої влади з питань житлово - комунального господарства. Самовільне відключення від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Процедура відключення врегульована Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України № 4 від 22.11.2005 року «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання». Відповідним порядком відключення передбачено від'єднання від централізованого опалення та гарячого водопостачання будинку вцілому, що засвідчується складанням акту про відключення будинку. Відповідний акт може слугувати єдиним доказом неотримання споживачем послуг з теплопостачання. Оскільки нежитлове приміщення відповідача є невід'ємною складовою частиною багатоквартирного житлового будинку, який підключено до систем централізованого опалення та гарячого водопостачання, які, в свою чергу, об'єднують всі приміщення будинку та складають одне ціле, жодних передбачених чинним законодавством засобів доказування факту неотримання послуг з теплопостачання відповідачем надано не може бути, окрім зазначеного акту про відключення від теплопостачання будинку вцілому. Також, стежити за станом технічного обладнання (систем теплопостачання) та здійснювати його підготовку до експлуатації в осінньо - зимовий період зобов'язаний саме відповідач, а тому ставити в залежність права позивача на нарахування плати за послуги з теплопостачання від невиконання відповідачем своїх обовязків щодо утримання приладів опалення в належному технічному стані законодавчих підстав немає. Згодом відповідач [PERSON] надав суду пояснення на додаткове правове обґрунтування позовних вимог позивача, в яких зазначив, що ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» посилається на відповідача як на споживача теплової енергії, чим неправильно кваліфікує правовідносини. На думку відповідача, правовідносини між ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та власниками нежитлових приміщень повинні регулюватись відповідно до Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, в додатках до Правил якого вказано, що стороною договору є власники як житлових,так і нежитлових приміщень. Крім того, відсутність затверджених тарифів на надання послуг з централізованого опалення у будинках без лічильників для категорії споживачів «Інші» унеможливлює розрахунки за послугу з централізованого опалення. Вважає, що твердження позивача, що ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» виробляє, транспортує та постачає теплову енергію, і, внаслідок цього, є надавачем житлово - комунальних послуг, є абсурдним. Посилання позивача, що при розгляді справи у господарському суді Луганської області відповідач був у статусі підприємця, не впливає на суть рішення, а також встановлених даним рішення обставин, так як беруться до уваги обставини, встановлені судовим рішенням, а не підстави позову. Період так званої заборгованості при розгляді справи у господарському суді, як вважає відповідач, не має значення з підстав, приведених вище. Крім того, позивач сам підтверджує, що норми споживання та тарифи повинні бути затверджені відповідними органами виконавчої влади та місцевого самоврядування. Аварійне обслуговування та демонтаж приборів опалення було зроблено в спірний період, і доказів відновлення системи опалення приміщення відповідача позивачем не надано. Твердження позивача, що єдиним доказом неотримання споживачем послуг є акт відключення будинку від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, є хибним, адже даний нормативно - правовий акт визначає порядок відключення будинку, а не окремого приміщення, та застосовується при відмові споживачів від послуг централізованого опалення, але даної відмови не існує. Щодо нагадування позивача про відповідальність споживача за технічний стан системи теплоспоживання, що перебуває у межах його балансової належності (експлуатаційної відповідальності), то такої на балансі відповідача немає, а балансоутримувачем його будинку є КП «Житлосервіс «Ритм». Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову та поясненнях до них. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Сєвєродонецькі теплові мережі» у судове засідання не з'явився, надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу без його присутності. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Житлосервіс «Ритм» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності , спрямованої на задоволення потреби фізичної та юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, передбаченому законодавством. Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого опалення. Комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв (міжопалювальний період для системи опалення) - ч.3 ст.16 Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Згідно п. 1.4, 2.2 копії Статуту, предметом діяльності ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», яке має статус юридичної особи, є надання послуг з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. З копії довідки директора КП «Житлосервіс «Ритм» № 1800/5 від 16.10.2013 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] обладнано єдиною системою централізованого опалення з підключеними опалювальними приборами у всіх житлових та нежитлових приміщеннях. Будинок знаходиться на балансі КП «Житлосервіс «Ритм», гаряче водопостачання та централізоване опалення будинку здійснюється ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ». Згідно копії рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 09.08.2005 року №1314, виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в м.Сєвєродонецьку є ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ». Зазначене рішення є чинним, доказів скасування цього рішення або визнання його незаконним суду представлено не було. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.12.2003 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. З копії рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 1632 від 07.09.2004 року вбачається, що [PERSON] дозволено реконструкцію вказаної двокімнатної квартири під магазин продовольчих товарів. З копії рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 571 від 27.02.2007 року вбачається, що акт про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів, реконструйованого з квартири - затверджено, КП «Житлосервіс «Ритм» доручено вивести вказану квартиру з житлового фонду, магазину продовольчих товарів присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] В силу ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідач, як власник нежитлового приміщення, до якого позивач постачає теплову енергію, користуючись цими послугами на протязі деякого часу, своїми діями підтвердив наявність між ним та позивачем фактичних договірних відносин. Крім того, як зазначено вище, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є фактичне постачання теплової енергії та її отримання відповідачем. Між сторонами виникли правовідносини, які, за відсутності письмового договору про надання послуг між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 року. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено укладання між споживачем та відповідачем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою КМУ від 12.07.2005р. № 630 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Проте, відповідно до ст.215 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не є наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Отже, ні ЦК Україні, ні ЖК України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги» такі випадки не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов'язку сплати за спожиту теплову енергію. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що між ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та [PERSON] склалися фактичні договірні відносини, відповідно до яких сторони взяли на себе наступні зобов'язання: ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» - надавати послуги з теплопостачання, а [PERSON] - дотримуватись Правил з надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення та своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії за діючими тарифами на підставі відкритого на його ім'я особового рахунку. З розрахунку суми заборгованості за спожиту теплову енергію вбачається, що відповідач [PERSON] станом на 10.02.2013 року включно за період з березня 2011 року по лютий 2012 року, за березень 2012 року та квітень 2012 року має заборгованість у розмірі 9 787 грн. 56 коп. Судовим наказом Сєвєродонецького міського суду від 28.03.2013 року по справі № 428/1954/13-ц з [PERSON] на користь ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» стягнуто суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 14 650 грн. 23 коп., індекс інфляції в сумі 49 грн. 84 коп., три відсотки річних в сумі 545 грн. 64 коп. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 24.05.2013 року по справі № 428/3619/13-ц вказаний вище судовий наказ скасовано, оскільки із заяви і поданих документів вбачається спір про право. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, як вбачається із ст.525 ЦК України, не допускається, якщо інше не встановлено судом або законом. В силу ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Нормами ст.623 ЦК України передбачено відшкодування боржником кредиторові збитків, завданих порушенням зобов'язання. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на рішення господарського суду Луганської області від 07.03.2013 року по справі № 23/87 та постанову Вищого господарського суду України від 10.06.2013р. по справі № 23/87 у зв'язку із тим, що обставини, які були встановлені вказаними судовими рішеннями, були встановлені при розгляді спору за вимогою ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», за яким з фізичної особи - підприємця [PERSON] було стягнено суму боргу за теплову енергію, спожиту ним у період з листопада 2009 року по квітень 2010 року, в той час як предметом розгляду по даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію, спожиту відповідачем у період з березня 2011 року по лютий 2012 року, у березні 2012 року та квітні 2012 року, відповідно до чого фактичний зміст правовідносин між сторонами у вказаний проміжок часу буде встановлюватися судом на підставі наявних у справі доказів. Суд не може погодитися із твердженнями відповідача про неможливість отримувати послугу з централізованого опалення у період, зазначений у позовній заяві, не маючи у приміщенні приборів опалення внаслідок їх демонтажу, з огляду на наступне. Згідно з пунктом 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, споживач теплової енергії, зокрема, зобов'язаний:дотримуватися вимог нормативно - технічних документів та договору; забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання; погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, яке призводить до порушення теплового балансу будинку, будівлі (споруди). Пунктом 41 зазначених Правил встановлено, що споживач несе відповідальність, зокрема за: технічний стан, обслуговування та експлуатацію системи теплоспоживання, що перебуває у межах його балансової належності (експлуатаційної відповідальності); самовільне переобладнання системи теплоспоживання. Питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в житлових будинках регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (далі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 року №4 (із змінами). Згідно з пунктом 26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Згідно із пунктом 2.1 Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Згідно з пунктом 2.2 зазначеного Порядку, така Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Згідно пунктів 2.6 та 2.7 Порядку, по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Копії акту приймання виконаних робіт від 11.11.2010 року, рахунку № 197 від 11.11.2010 року, квитанції прибуткового (касового) ордера № 125 від 11.11.2010 року, копія акту обстеження технічного стану та режиму роботи від 03 грудня 2010 року, акту обстеження та технічного стану та режиму роботи від 18 березня 2014 року (в якому вказано, що в торгівельному залі та підсобному приміщенні проходять транзитом два стояки централізованого опалення, в торгівельному залі опалювальні прилади демонтовано самостійно всупереч Постанові КМУ № 630 від 21.07.2005 року, на відводах від стояка опалення до опалювального приладу встановлені шарові крани в кількості двох штук, наявність яких передбачає можливість підключення опалювального приладу, в підсобному приміщенні опалювальний прилад, зі слов персоналу, також демонтовано, обстежити їх відсутність неможливо тому, що всі стіни заставлені великою кількістю товару), які були надані суду, свідчать про факт демонтажу приборів опалення та проведення аварійного обслуговування у приміщенні за адресою: [ADDRESS], проте вказані документи не містять відомостей щодо відключення будинку [ADDRESS] від мереж централізованого опалення із дотриманням вимог вищевказаних Правил та Порядку, чи про спроби відповідача розпочати процес такого відключення відповідно до вказаних нормативних актів. Отже, враховуючи викладене, суд робить висновок про те, що відповідачем не було надано доказів відключення будинку [ADDRESS] від мереж централізованого опалення із дотриманням вимог Правил та Порядку, у зв'язку із чим підстав для перегляду умов договору про надання послуг з централізованого теплопостачання не виникло і нарахування плати за централізоване опалення позивачем є правомірним. Суд також не може погодитися із твердженнями відповідача про невірне застосування позивачем по відношенню до нього тарифів для купівлі-продажу теплової енергії у гігакалоріях (Гкал), та необхідність застосовування тарифів відповідно до п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, тобто тарифів за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі, встановлених рішенням суб'єкта владних повноважень для споживачів категорії «інші споживачі» - для будинків без лічильників, з огляду на таке. Закон України "Про теплопостачання" визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання. Таким чином, Закон України "Про теплопостачання" є спеціальним нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, який підлягає застосуванню по відношенню до спірних правовідносин з приводу використання та оплати вартості теплової енергії. Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про теплопостачання", тарифом (ціною) на теплову енергію є грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Згідно із п.п. 2, 3 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою КМУ від 10 липня 2006 р. № 955 (в редакції, яка була чинною до 1 червня 2011 року), тарифами на теплову енергію є грошовий вираз витрат з виробництва, транспортування (включаючи витрати з транспортування через мережі, що належать іншим споживачам, до балансового розмежування мереж), постачання 1 Гкал теплової енергії з урахуванням інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно з методиками, розробленими Мінбудом. Тарифи формуються для трьох категорій споживачів - населення, бюджетних установ, інших споживачів. Відповідно до п. 4 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою КМУ від 1 червня 2011 р. № 869 (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин з 1 червня 2011 року), тарифами на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання є вартість вироблення, транспортування та постачання одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням планованого прибутку. Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини першої та пунктом 4 частини першої статті 6 Закону України "Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України", ця Комісія встановлює тарифи на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією, а також визначає суб'єктів природних монополій, діяльність яких регулюється відповідно до цього Закону, та складає і веде галузеві реєстри таких суб'єктів господарювання. Таким чином, із 22 липня 2010 року - дати набрання чинності Законом "Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України", з повноважень органів місцевого самоврядування виключено право встановлювати тарифи на теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення для суб'єктів природних монополій. Відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України "Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України", Національна комісія регулювання електроенергетики України виконує функції державного регулювання у сфері теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення до закінчення процесу формування Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України. До встановлення Національною комісією регулювання електроенергетики України тарифів на теплову енергію, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) мережами, постачання теплової енергії, а також тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення діють тарифи, що встановлені відповідно органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 530 від 24.03.2009 року було затверджено тариф на теплову енергію для інших споживачів у розмірі 695,36 грн. за 1 Гкал з ПДВ. Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 14.12.2010 року № 1789 було затверджено тарифи на теплову енергію для ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» для інших споживачів у розмірі 626,76 грн. за 1 Гкал (без ПДВ). Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.2011 року № 131 було встановлено тарифи на теплову енергію для ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» для потреб інших споживачів у розмірі 904,55 грн. за 1 Гкал (без ПДВ). Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 16.03.2012 року № 136, було встановлено тарифи на теплову енергію для ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» для потреб інших споживачів (крім населення) у розмірі 970,02 грн. за 1 Гкал (без ПДВ). Враховуючи викладене, а також те, що відповідач [PERSON], якому належить нежитлове приміщення - магазин продовольчих товарів за адресою: [ADDRESS], не належить до категорії споживачів «населення» чи «бюджетні установи», а належить до категорії «інші споживачі», суд дійшов висновку про правильність обчислення позивачем суми боргу відповідача зі сплати за спожиту теплову енергію. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було фактично надано відповідачу енергетичні ресурси у вигляді теплової енергії, а відповідачем не було доведено ненадання позивачем таких ресурсів, у зв'язку із чим у відповідача виник обов'язок сплати за теплову енергію. Отже, правовідносини, з приводу яких виник цей спір належать до купівлі-продажу у вигляді його різновиду - договору енергопостачання. При цьому доводи відповідача та його представника про те, що ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» не є виконавцем послуг з централізованого опалення, не знайшли свого підтвердження в суді і повністю спростовуються рішенням виконкому Сєвєродонецької міської ради від 09.08.2005 р. № 1314. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що відповідач має заборгованість зі сплати за спожиту теплову енергію за період з березня 2011 року по лютий 2012 року, за березень 2012 року та квітень 2012 року у розмірі 9 787 грн. 56 коп., що підтверджується рахунками за теплову енергію за березень 2011 року - лютий 2012 року від 29.02.2012 року, за березень 2012 року від 31.03.2012 року та квітень 2012 року від 30.04.2012 року, які складено, виходячи з кількості спожитої відповідачем теплової енергії в Гкал, та які є актами здавання - приймання поставленої теплової енергії на опалення нежитлового приміщення відповідача. Також, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання з оплати наданих позивачем рахунків, відповідач має сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми у розмірі 246 грн. 37 коп. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає, що позов Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію підлягає задоволенню. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню також судові витрати у вигляді судового збору на користь позивача у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved