Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 31.08.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Суворовський 56-56А», Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області, про захист прав споживачів. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивачі є власниками об`єктів нерухомого майна у багатоквартирних будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] . Позивачами самостійно обрано модель організації договірних відносин визначену п. 1 ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а саме укладення із виконавцем комунальної послуги з централізованого водопостачання та водовідведення індивідуальних договорів. 12.06.2020 року позивачами рекомендованими поштовими відправленнями на адресу відповідача було направлено типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) разом із додатками, що підтверджується описами вкладення від 12.06.2020 року, накладними від 12.06.2020 року та фіскальними чеками від 12.06.2020 року. Згідно інформації, розміщеної на офіційному вебсайті Укрпошта зазначені поштові відправлення вручені відповідачу 15.06.2020 року. Відповідач не повідомляв позивачів про свою відмову від укладання договору, не припинив надання комунальної послуги відповідачам, при цьому типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) позивачам не повернув. З огляду на зазначене позивачі просять суд визнати укладеним договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) між відповідачем та кожним окремо позивачем, зобов`язати відповідача видати позивачам підписаний уповноваженою особою виконавця примірник договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 12.11.2020 року від представника позивачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для врегулювання спору мирним шляхом. У підготовче судове засідання 12.11.2020 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. 10.02.2021 року від представника позивачів надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання за відсутності позивачів. У підготовче судове засідання 10.02.2021 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 12.02.2021 р. від Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області надійшли письмові пояснення, в яких третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. 25.03.2021 року справа не розглядалась у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. У судове засідання 20.05.2021 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. Від представника позивачів та представника відповідача надійшли заяви про відкладення розгляду справи. У судове засідання 15.06.2021 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. Від представника позивачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У судове засідання 05.08.2021 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. Від представника позивачів надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів. У судове засідання 28.09.2021 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. Від представника позивачів надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 01.10.2021 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачі є власниками об`єктів нерухомого майна у багатоквартирних будинках [ADDRESS] та [ADDRESS] , так, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] є власником приміщення [ADDRESS] , [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є членами Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Суворовський 56-56А», створеного 15.02.2017 р. 12.06.2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] рекомендованими поштовими відправленнями цінними листами з описом вкладення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» направили заяви з проханням укласти типовий договір з індивідуальним споживачем про надання комунальної послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем), до яких було долучено по два примірники договору. 15.06.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» було отримано заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповіді на заяви від 12.06.2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не отримали. З огляду на не укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» з позивачами договорів з індивідуальним споживачем про надання комунальної послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем), позивачі звернулись до суду з позовною заявою, в якій просять суд визнати укладеним договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та кожними окремо позивачем, зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» видати кожному окремо позивачу підписаний уповноваженою особою виконавця примірник договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 05.07.2019 N 690. Вказані правовідносини є договірними. Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. У ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; виконавцем відповідно є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Згідно до ч. 5 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Статті 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Закон передбачає істотні (обов`язкові) умови договору на надання житлово-комунальних послуг між виконавцем/виробником та споживачем. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Так, істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов`язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору. З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону N 1875 IV від 24 червня 2004 року, постанови N 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору про надання житлово-комунальних послуг не може суттєво відрізнятись від змісту типового договору. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 N 690 затверджені типові договори для різних моделей організації договірних відносин, одним із яких є договір з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем). ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642, 643 ЦК України. Частина 1ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст 6,627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 648 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, орган) влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, можна дійти висновку про те, що в разі відмови виконавця на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі частини другої статті 16 ЦК України шляхом примусового виконання обов`язку в натурі та визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. Натомість, з наявних в матеріалах справи доказів суд не може встановити чи відповідає типовій формі договору з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем), затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 N 690 та нормами чинного законодавства, що регулює правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг, договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем), запропонований до укладення між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», з огляду на те, що проект договору не долучено позивачами до матеріалів справи. Таким чином, не підлягає задоволенню вимога про визнання укладеним договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» та кожним окремо позивачем. Статтею 188 ЦПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Вимога зобов`язати відповідача видати позивачам підписаний уповноваженою особою відповідача примірник договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (без обслуговування внутрішньобудинкових систем) є похідною вимогою від вимоги про визнання договору укладеним, у задоволенні якої відмовлено судом, з огляду на що позовна заява в цій частині також не підлягає задоволенню. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України). Згідно частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі" під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Оцінюючи аргументи, викладені сторонами по справі в судовому засіданні та у заявах по суті справи, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed