Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

21.05.2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №76, вчинений 08 квітня 2020 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем. Вимоги обґрунтовані тим, що за кредитним договором №014/2085/132/011386 від 18.04.2007 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» позивачу було надано кредит в сумі 8 000,00 доларів США зі сплатою 18% річних за користування коштами, строком користування до 17.04.2012 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19.04.2007 року позивач передав ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» автомобіль «Шкода», 2001 року випуску, державний номер [NUMBER] . Позивач належним чином не виконав власні зобов`язання, тому Банк 17.02.2010 року направив вимогу про дострокове повернення кредиту в повному обсязі до 19.03.2010 року. 22.03.2013 року Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на заставлене майно та рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31.07.2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитом було звернуто стягнення на зазначений автомобіль шляхом продажу його з публічних торгів. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07.10.2019 року було відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони стягувача. В травні 2020 року позивач отримав від приватного виконавця постанову від 27.04.2020 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису. Позивач вважає, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню на тій підставі, що ТОВ «Вердикт Капітал» є неналежним стягувачем так як не доведено що до нього перейшло право вимоги за кредитним договором від 18.04.2007 року та договором застави транспортного засобу від 19.04.2007 року, які були укладені між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] ; виконавчий напис було вчинено з пропущенням встановленого законом строку так як з врахуванням направленої Банком вимоги була змінена дата виконання зобов`язання за кредитним договором на 19.03.2010 року, тобто виконавчий напис міг бути вчинений до 19.03.2013 року. 30.07.2020 року до суду надійшов відзив на позовні вимоги в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що договір застави на якому вчинено виконавчий напис не містить заборон, або будь-яких обмежень щодо заборони використання позасудового способу звернення стягнення на заставний автомобіль, а так само чинне законодавство України не містить будь-яких обмежень щодо вчинення виконавчого напису, що підтверджує правомірність дій відповідача та нотаріуса. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання та не виключає відповідальність боржника за порушення строків розрахунків по кредитному зобов`язанню. А тому представник відповідача вважає, що розрахунок заборгованості здійснений товариством правомірно, що підтверджує безпідставність вимог позивача. Відповідь на відзив до суду не надходила. Позивач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюк Віктор Станіславович в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою в якій просив слухати справу в його відсутність з врахуванням фактичних обставин справи та постановити рішення згідно чинного законодавства. А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення позивача, заяви сторін по суті справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі - Конвенція про захист прав людини) , закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено в судовому засіданні, 18.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №014/2085/132/011386 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 8 000,00 доларів США для придбання автомобіля «Шкода Октавіа» строком користування до 17.04.2012 року зі сплатою 18% річних. В цей же день між Банком та Позичальником був укладений Договір застави транспортного засобу №0740/2085/321789 за умовами якого в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором та повернення кредиту в розмірі 8000,00 доларів США зі сплатою 18,00 річних строком до 17.04.2012 року передано в заставу автомобіль Шкода Октавіа, 2001 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . В зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, 17.02.2010 року Банк направив вимогу позивачу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором протягом не більше ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги. В березні 2013 року Банк подав позов про звернення стягнення на заставлене майно. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31.07.2013 року (справа №373/1403/13-ц) позов Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] про звернення стягнення на заставлене майно за кредитним договором задоволено частково та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/2085/132/011386 від 18.04.2007 р. в розмірі 8419,66 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 67298,34 грн., звернуто стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки SKODA OKTAVІA, 2001 року випуску, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Переяслав-Хмельницьким МРЕВ ДАІ ГУ МВС України 15 березня 2007 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] серія [NUMBER] , видане 15 березня 2007 року, шляхом його продажу з публічних торгів. Визначено початкову ціну реалізації предмета застави не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Рішення набрало законної сили. Як встановлено зазначеним рішенням суду, 17.02.2010 р. позивач надіслав відповідачеві вимогу про дострокове погашення кредиту, а 22.03.2013 р. - вимогу про погашення кредиту, відсотків за його користування та пені на вказану у позові суму, які він залишив без реагування. У вересні 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із заявою про заміну стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал». Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07.10.2019 року в задоволенні заяви було відмовлено. Ухвала не оскаржувалась. Як вбачається, судом при розгляді заяви ТОВ «Вердикт Капітал» встановлено, що 02.08.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК» було укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-16, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило свої права вимоги за договорами кредиту, і в тому числі за договором кредиту № 014/2085/132/011386. 02.08.2019 між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «ОКСІ БАНК» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 014/2085/132/011386. Сторони в Договорах прямо погодили, що момент відступлення права вимоги пов`язується з датою підписання ними не Попереднього реєстру боржників, а Реєстру боржників. До заяви про заміну сторони її правонаступником, заявником було надано копії лише Попередніх реєстрів боржників, один з яких укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК», а інший між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал». Оригіналів та/або копій Реєстрів боржників заявником до СУДУ не надано. Оскільки датою (моментом) відступлення права вимоги за вказаними договорами є дата підписання сторонами саме Реєстру боржників, а не Попереднього реєстру боржників, а копій та/або оригіналів Реєстру боржників заявник до суду не надав, то за таких обставин, суд позбавлений можливості визначити як момент (дату), так і сам факт переходу прав вимоги до нового кредитора, як за договором укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК», так і за договором, укладеним між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал». Заявником ТОВ «Вердикт Капітал» не було доведено переходу до нього прав вимоги за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , а відтак, і права грошової вимоги за рішенням суду про звернення стягнення на заставлене майно. Не доведено ТОВ «Вердикт Капітал» і переходу до нього права вимоги за договором застави транспортного засобу від 19.04.2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» умов, визначених в п.3.2. договорів відступлення права вимоги від 02.08.2019 щодо оплати первісному кредитору, яким є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вартості відступлення права вимоги, визначеної в п.3.1. вказаних договорів, з чого слідує, що заявником ТОВ «Вердикт Капітал» не було належним чином доведено факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором та/або договором застави, укладеними між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , у зв`язку з чим суд позбавлений правової можливості зробити обгрунтований висновок щодо такого переходу прав до ТОВ «Вердикт Капітал» (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі №2-127/11, провадження №61-1648св17). 08.04.2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Як вбачається, до заяви були додані кредитний договір №014/2085/132/011386 від 18.04.2007 року, договір застави автомобіля від 19.04.2007 року, виписка з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; договір про відступлення прав вимоги, посвідчений Розсохою С.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 13.08.2019 року за реєстровим №8004 з додатками; договір про відступлення прав вимоги, посвідчений Розсохою С.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 16.08.2019 року за реєстровим №8140 з додатками; копія вимоги до Боржника про усунення порушення кредитних зобов`язань та реєстр поштових відправлень; документи стягувача та представника стягувача за довіреністю. 08.04.2020 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. було вчинено виконавчий напис за яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки «Шкода», модель «Октавіа», реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , 2001 року випуску, що належить на праві власності [PERSON] . Як зазначено нотаріусом, правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі Договору про відступлення прав за договорами застави, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С. 13 серпня 2019 року за реєстровим №8004 є Акціонерне товариство «Оксі Банк». 16.08.2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено Договір про відступлення прав за договорами застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С.С. 13 серпня 2019 року за реєстровим №8140, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами застави, в тому числі і за Договором застави транспортного засобу №0740/2085/321789, посвідченого Воробей О.М., державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори 19.04.2007 року за реєстровим №1-1265, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за Кредитним договором №014/2085/132/011386 від 18.04.2007 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Нотаріус запропонував за рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету застави задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості за Кредитним договором за період з 10.04.2017 року по 11.03.2020 року в загальному розмірі 86 089,01 грн. Постановою від 27.04.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. розпочав виконавче провадження №61926273 щодо примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису. Крім того, постановами від 27.04.2020 року накладено арешт на транспортний засіб та оголошено його розшук. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2 Інструкції, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Пунктом 3.1 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того пункт 3.3 Інструкції передбачає, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Пунктом 3.5 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Окрім того, як передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Однак, безпосередньо у виконавчому написі зазначено, що строк, за який проводиться стягнення -з 10.04.2017 р. по 11.03.2020 р., тобто в межах трьох років. Проте, як вбачається з кредитного договору та договору застави на підставі яких було вчинено виконавчий напис, кредитні кошти надавались строком користування по 17.04.2012 року. Банк скористався своїм правом, визначеним діючим законодавством та направивши вимогу про дострокове виконання зобов`язань змінив строк виконання такого зобов`язання на 19 березня 2010 року. Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису з часу настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором пройшло більше 10 років. Отже, нотаріусом видано виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, що є порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості та виписку по рахунку позивача приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано, а тому відповідно нотаріус не міг встановити безспірність заборгованості. Крім того, позивач звертаючись до суду з позовом зазначав, що відповідачем не надані докази правонаступництва за кредитним договором та договором застави. Як вбачається з матеріалів, які надав приватний нотаріус, для вчинення виконавчого напису надавались Договір відступлення прав вимоги №114/2-16 від 02.08.2019 року, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк». Нотаріусу не було надано доказів виконання п.2.2 та 3.2 зазначеного Договору - квитанції про сплату ціни договору, та Додатку №2 до договору, реєстру боржників. А попередній реєстр боржників не свідчить про належне виконання АТ «Оксі Банк» зобов`язань перед АТ «Райффайзен Банк Аваль». Крім того, нотаріусу була надана копія Договору про відступлення прав за договорами застави від 13.08.2019 року, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк». В той же час нотаріусу не було надано доказів що на виконання п.3 зазначеного Договору були внесені зміни до Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо зміни заставодержателя за Договором застави. Також нотаріусу було надано копію Договору відступлення права вимоги від 02.08.2019 року, укладений між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт капітал». Нотаріусу не було надано доказів виконання п.2.2 та 3.2 зазначеного Договору - квитанції про сплату ціни договору, та Додатку №2 до договору, реєстру боржників. А попередній реєстр боржників не свідчить про належне виконання зобов`язань ТОВ «Вердикт Капітал» перед АТ «Оксі Банк». Крім того, нотаріусу була надана копія Договору про відступлення прав за договорами застави від 16.08.2019 року, укладений між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал». Однак нотаріусу не було надано доказів що на виконання п.3 зазначеного Договору були внесені зміни до Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо зміни заставодержателя за Договором застави. З матеріалів вбачається, що нотаріусом не було перевірено чи зареєстрована у встановленому законом порядку обтяження у вигляді застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Отже суд приходить до висновку, що нотаріусу не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження переходу до ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитним договором та договором застави, укладеними з [PERSON] . Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved