Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 29.04.1995 року між [PERSON] та громадянкою Російської Федерації [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис №219. Після реєстрації шлюбу відповідач отримала прізвище «[PERSON]». Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO], яка на сьогоднішній день досягла повноліття. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки, за час перебування у шлюбі через різні погляди на життя виникали постійні непорозуміння та сварки, котрі повторювалися неодноразово. Із вересня 2001 року фактично шлюбні відносини припиненні, подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть. Як позивачу відомо, з вересня 2001 року відповідач залишила місце проживання на території України на повернулася на постійне місце проживання до Російської Федерації. Оскільки збереження сімї є неможливим, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений 29.04.1995 року між [PERSON] та громадянкою Російської Федерації [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис №219. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в останнє судове засідання не зявилися. В попередніх судових засіданнях позивача та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Однак, позивач [PERSON] надав суду заяву, в якій просив задовольнити даний позов та провести розгляду справи за його відсутності. Відповідач громадянка Російської Федерації [PERSON] в судове засідання не зявилася. Однак, надала суду нотаріально засвідчену заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечила проти розірвання шлюбу із [PERSON] та просила суд провести розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку. Як встановлено по справі, 29.04.1995 року між [PERSON] та громадянкою Російської Федерації [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис №219, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 22.02.2008 року. Після реєстрації шлюбу відповідач отримала прізвище «[PERSON]». Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу. Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право"передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Судом встановлено, що із вересня 2001 року фактично шлюбні відносини припиненні, подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть. Окрім того, з вересня 2001 року відповідач [PERSON] залишила місце проживання на території України на повернулася на постійне місце проживання до м. Воронежа Російської Федерації. Відповідно до ст. 110 СК України розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя. Згідно з ч. 2 і 3 ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 ВСУ зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами. Приписами ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. А відповідно до ст.28 ч.2 чинного ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь кого з них. Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 13.04.1996 року), яка на сьогоднішній день досягла повноліття. Однак, суд констатує, що відповідач [PERSON] надіслала до суду заяву, засвідчену нотаріусом нотаріального округу міського округу м. Воронеж Воронезької області Російської Федерації Сичевим О.В., з якої вбачається, що [PERSON] позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу отримала. Будучи відповідачем у цивільній справі №308/12856/17 за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу, позовні вимоги визнає у повному обсязі, та просить провести розгляд даного позову за її відсутності. Згідно ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Враховуючи наведене та, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved