Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

10.04.2018 року до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 11800,89 грн. Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" і відповідачем [PERSON] 26.03.2010 року було укладено кредитний договір № б\\н, за яким позичальник отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем [PERSON] станом на 26.02.2018 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 11800,89 грн., з яких: 3064,20 грн. - заборгованість за кредитом, 2771,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4926,90 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 538,14 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 11800,89 грн. за кредитним договором № б/н від 26.03.2010 року та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. 28.02.2018 року позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 07.05.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб. Розпорядженням в.о. керівника апарату Глухоти П.Ю. № 21 від 30.07.2020 року був призначений повторний авторозподіл судових справ на підставі наказу № 21-к від 29.07.2020 року та Указу Президента України № 226/2020 від 16.06.2020 року «Про призначення суддів». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оратівського районного суду Вінницької області від 31.07.2020 року головуючим суддею визначено Климчука С.В. Ухвалою суду від 05.08.2020 року справу прийнято до провадження судді Климчука С.В., розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Позивачем отримано ухвалу суду 12.08.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи . Відповідачем отримано ухвалу суду 12.08.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи. Згідно ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Статтею 43 ЦПК України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо. Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними. До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010). У визначений ухвалою суду строк відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала. Жодних заяв чи клопотань від неї не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до положень ст.ст. 178, 279 ЦПК України, Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 26.03.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно інформації, викладеної у заяві № б/н від 26.03.2010 року, [PERSON] підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав до кредитного договору Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір № б/н), 11.06.2014 року [PERSON] було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000,00 грн., який в подальшому було зменшено. Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», між ним та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким останній була надана кредитна картка номер [NUMBER] , відкрита 11.06.2014 року, термін дії 02/18 та кредитні картки номер [NUMBER] , відкриті 24.032016 року та 7.07.2016 року, термін дії 03/20. Згідно наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26.02.2018 року становить 11800,89 грн., з яких: 3064,20 грн. - заборгованість за кредитом, 2771,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4926,90 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 538,14 грн. - штраф (процентна складова). Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредиту, про що свідчить анкета-заява від 26.03.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка підписана [PERSON] , розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписка по рахунку, з якої достеменно вбачається, що позичальник користувалася грошима та частково сплачувала заборгованість. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Відповідачці було оформлено кредитну картку «Універсальна» на підставі заяви, підписаної 26.03.2010 року. Відповідно до тарифів картки «Універсальна» відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Як убачається із матеріалів справи, зокрема, підписаної 26.03.2010 року відповідачем заяви, нею обумовлений розмір кредитного ліміту, відсоткова ставка. Разом із тим, відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. ПАТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник), а також відсотків за користування кредитом, стягнути штрафи та пеню за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.09.2010 року посилається на витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту( п. 2.1.1.12.6 ) та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів) чи відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. За таких обставин, відсутність у заяві домовленості сторін про відповідальність (сплату неустойки (штрафу)) за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За таких обставин, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 538,14 грн. - штраф (процентна складова) слід відмовити. Щодо стягнення 4926,90 грн. заборгованості за пенею та комісією, то як вказувалося сторони не обумовлювали у письмовому вигляді відповідальність за невиконання чи порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому підстави стягнення цієї суми як пені відсутні. Щодо розміру відсотків, то суд враховує, що умовами кредитного договору було передбачено сплату процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 26.03.2010 року у вигляді заяви-анкети вбачається, що він не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, які підлягають захисту шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином з [PERSON] стягненню підлягають лише 3064,20 грн. - заборгованість за кредитом та 2771,65 грн. - розмір заборгованості по процентам за користування кредитом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ПAT КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 871,36 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial