Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» про стягнення компенсації втрат частини грошових доходів у звязку з невиплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнні відповідно до ст. 117 КЗпП України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Рівненського міського суду від 24.12.2014 р. по справі № 569/19317/14-ц стягнуто з ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 43 716 грн. 10 коп. Рішенням Рівненського міського суду від 14.09.2015 р. по справі № 569/7787/15-ц, стягнуто з ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9 926 грн. 80 коп. За зазначеними рішеннями Рівненським міським судом видані виконавчі листи , відділом ПВР управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесені постанови про відкриття виконавчого провадження. Листом № 01-02/т/17 від 09.10.2015 відповідач ВАТ "РЗТА" визнав кредиторську заборгованість [PERSON] . Але на даний час рішення Рівненського міського суду від 24.12.2014 р. та 14.09.2015 р. відповідачем - ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів", не виконані, внаслідок чого відбувається знецінення доходу, встановленого рішеннями суду у вигляді середньої заробітної плати. Відповідно до ч.2 п.2.3 Рішення КС України від 15.10.2013 р. № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом сум компенсації втрат частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором, пов'язаним з недотриманням законодавства про оплату праці, між цими учасниками трудових відносин. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 р. № 9-рп/2013 по справі №1-18/2013 КС України виходить з того, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати Просила стягнути з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на її користь: компенсацію втрат частини доходів у зв'язку з невиплатою середньої заробітної плати у розмірі 43 716 грн. 10 коп. за період з лютого 2015 р. по травень 2017 р. згідно з Рішенням Рівненського міського суду від 24.12.2014 р. - на суму 28 830 грн. 77 коп.; компенсацію втрат частини доходів у зв'язку з невиплатою середньої заробітної плати у розмірі 9 926 грн. 80 коп. за період з жовтня 2015 р. по травень 2017 р. згідно з рішенням Рівненського міського суду від 14.09.2015 р. - на суму 2 087 грн. 61 коп. В судовому засіданні позивачка [PERSON], представник позивачки [PERSON] .підтримали позов в межах його доводів та просили задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, підтримала подані до суду письмові заперечення відповідно до яких вважають, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку та не є заробітною платою визначеною як періодичний платіж і законодавством про працю строки його виплати не визначені, тому компенсація, передбачена ст.34 Закону України «Про оплату праці» на середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні не нараховується. Просили відмовти в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] не була виплачена нарахована заробітна плата , яка була стягнута за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.09.2014 року, яке набрало законної сили 07.10.2014 року, згідно якого було стягнуто з ВАТ «Рівненський завод тракторних агрегатів» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 10592,73 грн. та 1 927,88 грн. компенсації втрати частини заробітку за період з грудня 2010 року по серпень (включно) 2014 року, відповідно до листа ліквідатора ВАТ «РЗТА» від 09.10.2015р. № 01-02/5/17. Також судом встановлено, що згідно розпорядження головного державного виконавця ВПВРУДВС ГУЮ у Рівненській області (№в\\п 47055126) Пастушок Н.П. 24 квітня 2015 року було виплачено12520,61 грн. ( заборгованість по заробітній платі та компенсація втрати частини заробітку ) . Як розяснено в рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2012 в п. 2.2. За статтею 47\~Кодексу\~роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Таким чином, виходячи з встановлених судом фактів та відповідно до положень КЗпП України , рішення Конституційного суду України, [PERSON] 24 квітня 2015р. отримала заборгованість по заробітній платі з компенсацією втрати частини заробітку , а тому вказана дата є строком з якого протягом трьох місяців у [PERSON] було право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Судом встановлено, що рішеннями Рівненського міського суду від 24.12.2014 р. по справі № 569/19317/14-ц, стягнуто з ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 43 716 грн. 10 коп. за період з 01.02.2013р. по 30.11.2014р., та рішенням Рівненського міського суду від 14.09.2015 р. по справі № 569/7787/15-ц, стягнуто з ВАТ "Рівненський завод тракторних агрегатів" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9 926 грн. 80 коп. за період з 01.12.2014р. по 29.04.2015р. , та компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з грудня 2010р. по березень 2015р. в сумі 4\~427,36 грн., при цьому вказана компенсація за період грудня 2010р. по серпень 2014р. фактично стягнута повторно. Тобто, на період наявної заборгованості з виплати розрахункових коштів , а саме нарахованої та не виплаченої заробітної плати, [PERSON] за рішенням суду була стягнута компенсація втрати частини заробітної плати Таким чином, сукупністю достовірно встановлених судом доказів, підтверджується, що судовими рішенням правопорушення трудових прав відносно [PERSON] щодо отримання компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, шляхом нарахування такої компенсації на нараховану, але не виплачену заробітну плату було припинене шляхом прийнятття судового рішення, вимоги за яким були задоволені. Крім того, суд прийшов до висновку, що судовими рішенням було захищене право [PERSON] на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку , яке мало місце 24.04.2017р., тоді як середній заробіток стягнуто по 29.04.2015р., Протягом трьох місяців з дня виплати середнього заробітку [PERSON] до суду з будь-якими позовами не зверталася. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення за недоведеністю позовних вимог. В порядку ст. 88 ЦПК судовий збір в сумі 640,00 грн. підлягає до стягнення з позивачки в прибуток державного бюджету України.

Outcome: approved