Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну розміру та способу стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2006 року з нього було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягненню дитиною повноліття, на підставі якого було видано виконавчий лис, який направлено на виконання до Солонянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. На час винесення рішення судом, він був офіційно працевлаштований, отримував постійний щомісячний дохід у вигляді заробітної плати і тому відповідно до ст. 183 СК України з нього було стягнуто аліменти в частці від заробітку (доходу). Після винесення рішення про стягнення аліментів, його матеріальний стан змінився, він не працює і немає змоги сплачувати аліменти у частці від заробітку, оскільки дохід його є не регулярним, мінливим, тому вважає, що згідно ст. 184 СК України є визначені законом підстави про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, змінився і матеріальний стан відповідачки, оскільки на момент винесення рішення про стягнення з нього аліментів, членом сімї відповідачки була її неповнолітня донька [PERSON], [INFO], якій на даний час виповнилося 22 роки. Відповідачка одружилася з іншим чоловіком який є батьком її доньки [PERSON], що свідчить про наявність підстав для зміни розміру та способу стягнення аліментів. При визначені іншого розміру аліментів прохав врахувати те, що з 01\~травня 2017 року в Україні змінився прожитковий мінімум, який встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та для дітей віком від 6 до 18 років становить 1777 гривень, а оскільки права та обовязки батьків щодо утримання неповнолітніх дітей є рівними, то як він, так і відповідачка повинні забезпечувати дитині утримування з розрахунку суми не менше ? частини від мінімального прожиткового мінімуму. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Про час та день розгляду справи повідомлений належним чином, в судовому засіданні приймав участь через повноважного представника. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила, що вважає, що визначеного позивачем розміру аліментів для утримання дитини є недостатньо, оскільки дитина навчається у м.\~Дніпро у медичному коледжі, вона також відвідує додатково курси англійської мови, а також необхідно кошти на проживання дитини в м.\~Дніпро на час навчання. Представник третьої особи Солонянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2006 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 червня 2006 року (а.с.18-19). На виконання рішення суду 03 липня 2006 року видано виконавчий лист №2-491/06 (а.с. 11), який до теперішнього часу знаходиться на виконанні у Солонянському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, та на підставі якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження від 13 липня 2006 року (а.с. 32, 33). Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки серії АХ №598223, виданої на імя позивача [PERSON], він офіційно не працює з 01 червня 2017 року (а.с. 12). Також в судовому засіданні достовірно встановлено, що на даний час матеріальне та сімейне становище, відповідачки змінилось. Вона, відповідно до копії паспорта 09 березня 2006 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище, старша донька [PERSON] на даний час є повнолітньою і на утриманні відповідачки не перебуває. У звязку з чим суд вважає, що зазначені обставини є такими, що зумовили зміну матеріального стану як позивача так і матеріального та сімейного стану відповідачки, і тому є підстави для зміни способу стягнення аліментів та для визначення їх в твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, згідно якої: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі")». Суд не приймає доводи відповідачки, що на даний час визначений в позові розмір аліментів позивачем буде не достатньо для утримання їх спільної дитини, оскільки на підтвердження зазначених доводів відповідачка не надала суду жодних доказів, хоча надання доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову є обовязком відповідачки у відповідність до положень ст. 60 ЦПК України. Також суд зазначає, що позивач просить стягнути аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму дитини, що на день розгляду справи складає 888 грн. 50 коп., тобто на рівні встановленого державою прожиткового мінімуму дитини, оскільки відповідно до положень ст. 180 обовязок утримання дитини є не тільки у батька, але і у матері, тому при спільному належному утриманні батьками їх дитини, їй буде надано необхідний мінімум для проживання. Що стосується доводів відповідачки, що дитина додатково навчається на курсах англійської мови, то суд зазначає, що по-перше відповідачкою не надано доказів на підтвердження зазначено, а по-друге позивачка не позбавлена можливості звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Таким чином суд вважає, що доводи позивача про визначення аліментів в твердій грошовій сумі знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, але при цьому суд зауважує, що доводи позивача про визначення мінімального розміру аліментів на рівні не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд не приймає, оскільки з 08 липня 2017 року встановлено мінімальний розмір аліментів на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і тому саме цей розмір підлягає застосуванню. При цьому суд також зазначає, що положення ст. 181 СК України, щодо заборони змінювати спосіб стягнення аліментів за позовом платника аліментів на час звернення позивачем до суду з позовом 03 липня 2017 року не діяли, і до даних правовідносин на думку суду не застосовуються, оскільки погіршують права позивача (а.с. 1). Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку із задоволенням позову з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору при зверненні з даним позовом до суду (а.с.\~1, 2). На підставі викладеного, ст.ст.180, 181, 182, 183, 192 СК України, ст.ст.\~10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: partial