Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ СЕРВІС", ТОВ "АВТО ПРОСТО", в якому просить визнати недійсним договір №801131 від 15 травня 2019 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі з усіма додатками до нього, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО"; визнати недійсним договір доручення №801131 від 15 травня 2019 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ СЕРВІС"; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 18491,94 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок позивача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 травня 2019 року він уклав договір у місті Рівне за адресою вул . Відінська, 9 а (Автосалон Кіа Моторз) з ТОВ "АВТО ПРОСТО" №801131 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля в групах через систему Автофонд, а також договір доручення з TOB "AT СЕРВІС" №801131, Додаток №1 до договору №801131 (1 сторінка), Додаток №2 (1 сторінка). Метою укладення вище перерахованих документів було придбання автомобіля марки/моделі КІА RIO в кредит. Представник відповідача пояснив, що після укладення договору та сплати внеску він отримає автомобіль в термін 1-2 тижні. Того ж дня, 15.05.2019 ним була здійснена оплата на рахунок TOB "AT СЕРВІС" у сумі 14539,20 грн. 19.06.2019 ним був зроблений щомісячний платіж на рахунок ТОВ "АВТО ПРОСТО" у сумі 3952,74 грн., що в сумі становить 18491,94 грн.. Станом на 02.08.2019 відповідачем автомобіль йому переданий не був. На його численні усні звернення до відповідача була сформульована відповідь, що відповідач умов договору не порушив, а на питання коли він отримає автомобіль, ніякої чіткої відповіді він не отримав. Вказує, що він як споживач вважає, що вказаний договір та усі додатки були укладені під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного договору, вважає, що дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь яку діяльність, що вводить в оману споживача. При умові належного роз"яснення йому усіх умов та наслідків даного договору, він як споживач не погодився б на його укладення. Зазначає, що ознайомлювався із його змістом, проте мало що зрозумів з нього. Несправедливими також є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, заключається в тому, що під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Вказує, що оспорюваний договір укладено під впливом обману. 30 вересня 2019 року представником відповідача ТОВ "АВТО ПРОСТО" подано відзив на позовну заяву (вх..№50043/19), в якому просили позовну заяву залишити без задоволення. Вказують, що законність та відповідність законодавству України укладеного між сторонами Договору неможливо ставити під сумнів, оскільки діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на провадження такої діяльності, а тому виключає можливість визнання Договору недійсним, в тому числі, і з підстав передбачених ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів". Договір містить опис послуг, що надаються ТОВ "АВТО ПРОСТО". Опис послуг приведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов Договору, а підпис позивача в Договорі є свідченням обізнаності позивача як відносно предмету Договору, так і щодо його прав та обов"язків за договором. Додатковою гарантією повного усвідомлення кожним учасником cвоїх прав та обов"язків за договором виступає п. 12.1.4 ст. 12 Розділу II Договору, відповідно до якого, "Якщо Учасник виявить бажання односторонню відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати підписання Договору, Договір вважається розірванім, і учасник звільняється від будь-яких зобов"язань за ним. Такому Учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування. Тобто, підписавши Договір учасник має 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з її умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі АвтоТак, причому у разі відмови йому були б повернуті всі сплачені ним кошти. Про своє рішення Учасник має повідомити АВТО ПРОСТО шляхом подання заяви до центрального офісу. Неподання своєї заяви про розірвання Договору згідно п. 12.1.4 ст. 12 Розділу II Договору та підпис позивача на Договорі та Додатках до нього є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст Договору та Додатку до нього, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов, а також те, що позивач вважав дані умови Договору справедливими по відношенню до себе. Крім того, позивачем було підписано Довідку про ознайомлення з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах TOВ "АВТО ПРОСТО", яка долучена до матеріалів справи. Відтак спростовуються посилання позивача на те, що при укладенні Договору його було введено в оману. Посилання позивача на те, що умови договору є несправедливими та нібито існує істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживача є необгрунтованими та спростовуються положеннями договору. Зобов"язання відповідача визначені в ст.2 Розділу І Договору та складаються з 15 пунктів, натомість зобов"язання позивача визначені в ст. 4 Розділу І Договору та складаються з 10 пунктів. Таким чином посилання позивача на істотний дисбаланс прав та обов"язків позивача та відповідача та ще й на користь відповідача не відповідає дійсності. Окрім того, позивачем не наведено жодного аргументу з приводу чого та чому його обов"язки є більш жорсткими за обов"язки відповідача. Також зауважують, що "продукцією" за Договором про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля у групі, є не автомобіль, а послуги, які надаються за системою АВТОФОНД. Тобто, предметом спірного Договору є надання учаснику системи послуг спрямованих на придбання автомобіля, а не купівля-продаж автомобіля, тим більше вартість послуг чітко зазначена в додатку №1 до Договору і складає 0,415% від Поточної ціни автомобіля на місяць + ПДВ. Можливість зміни поточної ціпи автомобіля була погоджена сторонами в Договорі в розділі ІІ. А тому, посилання позивача на те, що Договір містить ознаку, зазначену у п.13 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", є безпідставними. 01 жовтня 2019 року представником відповідача ТОВ "АТ СЕРВІС" подано відзив на позовну заяву (вх.№50318/19), в якому просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказують, що 15 травня 2019 року між ТОВ "АТ СЕРВІС" та позивачем було укладено Договір доручення №801131 та кошти в сумі 14539,20 грн. було сплачено на виконання умов Договору визначених розділом ІІ. 14 червня 2019 року позивача було включено до групи №1294 та надано порядковий номер у групі - 29, про що ТОВ "АВТО ПРОСТО" повідомило ТОВ "АТ СЕРВІС", а у ТОВ "АТ СЕРВІС" виник обов"язок щодо перерахування коштів на рахунок ТОВ "АВТО ПРОСТО" на виконання Договору доручення укладеного з позивачем. 14 червня 2019 року ТОВ "АТ СЕРВІС" отримало повідомлення про формування групи та перерахувало кошти в сумі 14539,20 грн. на рахунок ТОВ "АВТО ПРОСТО" виконавши таким чином Договір доручення №801131 у повному обсязі та у передбачений Договором строк. Вважає, що ТОВ "АТ СЕРВІС" діяло у суворій відповідності до укладеного Договору та без жодних порушень прав позивача, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. 17 грудня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому заперечує позицію відповідачів викладену у відзивах на позов. Ухвалою суду від 07 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху, оскільки подана без додержання вимог, встановлених ст.175, ст.177 ЦПК України. 29 серпня 2019 року через канцелярію суду за вх.№44851/19 позивачем подано заяву на виконання ухвали суду та усунуто недоліки зазначені в ухвалі з урахуванням сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.. Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 лютого 2020 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задоволити. Суду вказав, що в даній справі він виступає не лише як громадянин України, а і як людина, права якої підлягають захисту відповідно до міжнародних норм. Представники відповідачів в судове засідання не з"явилися, проте їх позиція висловлена у відзивах на позовну заяву (а.с.53-59, 63-64) Заслухавши виступ позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 15 травня 2019 між [PERSON] та ТОВ "АВТО ПРОСТО" було укладено договір № 801131 "Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі", відповідно до умов розділу 1 статті 1 якого предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об"єднаних періодичних платежів учасників групи через систему "АвтоФонд". Договір укладається шляхом його підписання та підписанням додатку № 1, який є невід"ємною частиною договору. "АВТО ПРОСТО" є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах "АвтоФонд". "АВТО ПРОСТО" забезпечує придбання автомобіля за рахунок об"єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов"язань, передбачених договором про адміністрування. Так, своїм підписом позивач підтвердив, що він ознайомився з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ "АВТО ПРОСТО", терміни, визначення, умови внутрішніх правил йому зрозумілі. Також своїм підписом позивач підтвердив, що він: 1) отримав усі конкретно викладені пояснення від представника ТОВ "АВТО ПРОСТО", проінформований про всі можливі витрати у зв"язку із укладенням даного договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього; 2) ознайомився і погодився з умовами договору, підтвердив свої права та обов"язки за договором, здатність набувати права та обов"язки за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе; 3) отримав від відповідача інформацію зазначену в ч.2 ст. 12 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", до укладення договору; 4) самостійно, свідомо, без нав"язування з боку відповідача обрав фінансову послугу , що надається даним договором. Відповідно до умов додатку № 1 до договору № 801131 [PERSON] погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: транспортний засіб "КІА RIO" вартістю 302900 грн.. Зобов"язано сплатити винагороду за послуги, пов"язані з включенням договору до системи "АвтоФонд" та формуванням групи у % + ПДВ у розмірі 14539,20 грн., періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячна винагорода у % - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, пов"язані з передачею автомобіля учаснику у % - 3,00+ПДВ. Графік внесків 120. Відповідно до умов додатку № 2 до договору № 801131 [PERSON] , як учасника, зобов"язано протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконати усі зобов"язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, учасник має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу. Також, 15.05.2019 між [PERSON] та ТОВ "АТ СЕРВІС" укладений договір доручення №801131, відповідно до умов пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, повірений зобов"язується вчинити визначені договором дії від імені довірителя. Відповідно до умов пункту 2.1 договору доручення передбачено, що між довірителем та ТОВ "АВТО ПРОСТО" укладено договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групах через систему "АвтоФонд" від 15 травня 2019 року № 801131. Умовами договору про адміністрування передбачений обов"язок довірителя зі сплати на користь ТОВ "АВТО ПРОСТО" винагороди у розмірі 14539,20 грн, що визначена у договорі про адміністрування як винагорода за послуги ТОВ "АВТО ПРОСТО", пов"язані з включенням договору про адміністрування до системи "АвтоФонд" та формуванням групи. Відповідно до умов пункту 2.3 договору доручення шляхом укладення цього договору довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ "АВТО ПРОСТО", отриману повіреним від довірителя за цим договором. 15 травня 2019 року згідно з квитанцією на розрахунковий рахунок ТОВ "АТ СЕРВІС" [PERSON] сплатив 14539,20 грн. та 19 червня 2019 року згідно з квитанцією на розрахунковий рахунок ТОВ "АВТО ПРОСТО" [PERSON] сплатив 3952,74 грн. в рахунок щомісячного платежу. Згідно з умовами договору № 801131 "Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі" передбачено, що даний договір укладений у письмовій формі, згідно з яким товариство за винагороду зобов"язується забезпечити придбання автомобіля учаснику за рахунок об"єднаних періодичних платежів учасників групи, а учасник зобов"язується сплатити загальну кількість періодичних платежів, необхідних для повної оплати поточної ціни автомобіля та вартість послуги (винагороди товару). Так, предметом оспорюваного договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об"єднаних періодичних платежів учасників групи через систему Автофонд, а не сам автомобіль, як про це зазначає позивач. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов"язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень, зазначених п.2 ч.1, ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" встановлена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності. Так, в позовній заяві позивач зазначив про те, що він уклав оспорюваний договір під впливом обману, оскільки до нього було застосовано нечесну підприємницьку діяльність, оскільки при укладанні оспорюваного договору йому була надана не чітка та неправдива інформація по договору, що суперечить вимогам ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. На підставі вищезазначеного вбачається, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яку введено в оману. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено наданими доказами, позивач добровільно виявив бажання скористатися послугами відповідача та укласти оспорюваний договір. Будь яких доказів того, що на момент укладення правочину відповідач замовчував певні обставини та ввів позивача в оману, а також доказів того, що позивач помилявся щодо обставин, які мають істотне значенн, позивачем не надано. ТОВ "АВТО ПРОСТО" відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40 було зареєстроване у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо "придбання товарів у групах" у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг. Укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах відповідає вимогам законодавства України, оскільки ТОВ "АВТО ПРОСТО" відповідно до Ліцензійних умов надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Відповідно до статті 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов"язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Так статтею 5 оспорюваного договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома Сторонами всіх зобов"язань, передбачених договором. Визначено й строки (терміни) отримання автомобіля, оскільки в розділі II пункту 1.2 зазначено, що право на отримання автомобіля надається на найближчому розподілі товару, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов"язання за договором, але не пізніше двох місяців з моменту повної оплати поточної ціни автомобіля та виконання інших зобов"язань за договором. Угодою не передбачено можливості зміни ціни послуг ТОВ "АВТО ПРОСТО" ані шляхом погодження, ані тим більше в односторонньому порядку, оскільки ціна послуг погоджена між учасниками у відсотках від взаємно обраного критерію і складає узгоджений відсоток від поточної ціни автомобіля на весь період дії угоди між сторонами: щомісячний цілий чистий внесок - 0,8333 % від поточної ціни автомобіля. Крім того, відповідач в межах своїх повноважень не має змоги самостійно встановлювати поточну ціну автомобіля, оскільки у відповідності до умов угоди (що також відповідає чинним ліцензійним умовам) поточна ціна автомобіля щомісячно повідомляється компанії ТОВ "АВТО ПРОСТО" постачальником/виробником/імпортером автомобіля в останній робочий день кожного місяця. Аналізуючи укладений між [PERSON] та ТОВ "АВТО ПРОСТО" договір № 801131 "Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (Автомобіля) у групі", суд вважає, що його зміст відповідає вимогам ст.203 ЦК України, Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Доводи позивача про те, що дії ТОВ "АВТО ПРОСТО" є нечесною підприємницькою практикою, безпідставні з огляду на таке. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб"єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов"язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Аналогічний правовий висновок щодо застосування статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" висловлений у постановах Верховного Суду України: від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14 і підстав для відступлення від цієї правової позиції немає. Укладені між сторонами договори у рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки ТОВ "АВТО ПРОСТО" надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Таким чином, своїми підписами на договорі та додатках до нього позивач засвідчив факт ознайомлення та згоду з умовами договору, які йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе; фінансова послуга, що надається за цим договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав"язування з боку відповідача ТОВ "АВТО ПРОСТО", що свідчить про безпідставність посилання [PERSON] на придбання ним автомобіля, а не отримання фінансових послуг для придбання товару. Вищенаведене свідчить про недоведеність позивачем несправедливості умов договору та введення його в оману відповідачем та застосування ним нечесної підприємницької практики. Необґрунтованими є посилання позивача на те, що умови договору містять жорсткі обов"язки для нього, як до споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, проте не вказав у чому саме полягає несправедливість таких положень угоди, (ураховуючи, що статтею 4 Договору містить 10 пунктів , а статтею 2 - 15 пунктів). Відповідно до статті 19 спірної угоди підписання останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ "АВТО ПРОСТО", уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом. Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання. Згідно з пунктом 12.1.4 договору між сторонами, - якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання Договору, Договір вважається розірваним. і учасник звільняється від будь-яких зобов"язань за ним. При цьому, в разі розірвання угоди протягом чотирнадцяти днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, сплачених за угодою. Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ "АВТО ПРОСТО" про розірвання угоди. Судом встановлено, що позивач протягом 14 календарних днів із заявою про розірвання договору до ТОВ "АВТО ПРОСТО" не звертався. Слід зазначити, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18) у подібних правовідносинах не встановлено правових підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи до ТОВ "АВТО ПРОСТО" про захист прав споживача та повернення грошових коштів сплачених за договором. Таким чином, дослідивши вищезазначений договір, суд прийшов до висновку, що посилання та твердження позивача на нечесну підприємницьку практику та несправедливі умови договору - не знайшли свого підтвердження. Даний договір відповідає вимогам закону, а тому правових підстав для його визнання недійсним, що передбачені статтями 203 та 215 Цивільного кодексу України, а саме - невідповідності його вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" відсутні. Позивач не довів, що умови оспорюваної угоди та додатки до неї призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, не відповідають умовам ринку, обраному порядку придбання автомобіля, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за статтею 10 ЦПК України. Окрім того, при розгляді даної справи суд не встановив підстав для недійсності укладеного між [PERSON] та ТОВ "АТ СЕРВІС" договору доручення №801131 від 15 травня 2019 року. Суд приймає до уваги ту обставину, що хоча зазначені правочини й є взаємопов"язаними, проте укладений позивачем з ТОВ "АТ СЕРВІС" договір доручення носить самостійний характер, має свій предмет, строки, містить притаманні йому права та обов"язки сторін, їх відповідальність та ін., всі його умови та зобов"язання виконані сторонами. Відтак, договір доручення між [PERSON] та ТОВ "АТ СЕРВІС" від 15 травня 2019 року укладений з дотриманням вимог ст.203 ЦК України, не суперечить іншим вимогам чинного законодавства й підстав для визнання його недійсним не вбачається. Посилання позивача на той факт, що ним не підписано Довідку про ознайомлення Учасника групи із Внутрішніми правилами (а.с. 17), то суд зазначає, що даний письмовий доказ жодним чином не спростований позивачем. Укладений між ТОВ "АВТО ПРОСТО" та позивачем Договір складається з основного тексту Договору, Додатку №1 та Додатку №2. Додатки підписані сторонами і є невід"ємною частиною Договору. Підписання Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами Договору та Додатків до нього. Позивач посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду від 26 грудня 2018 року (справа №607/8078/15-ц) з аналогічних правовідносин, якою на його думку, суд поставив крапку у здійсненні нечесної підприємницької діяльності ТОВ "АВТО ПРОСТО". Проте, суд зауважує, що викладені висновки у постанові стосувалися договору лізингу, що у відповідності з вимогами ч.2 ст.799, ч.2 ст.806 ЦК України потребувало обов"язкового нотаріального посвідчення правочину, а тому ніяк не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки не стосуються предмету даного спору. Оскільки вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів грошових сум, сплачених на виконання оспорюваних договорів (застосування реституції), є похідними від основних його вимог про визнання недійсними цих правочинів, у задоволенні яких судом відмовляється, то вказані вимоги позивача також не підлягають задоволенню. За таких обставин та міркувань суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю. Вище викладені висновки й міркування відповідають позиціям Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, що викладені у постановах від 10.10.2019 р. по справі № 126/1493/17 (провадження № 61-31373св18), 17.10.2019 р. по справі № 459/2217/16-ц (провадження № 61-32116св18), 17.10.2019 р. по справі № 667/825/16-ц (провадження № 61-26769св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, що викладені у постанові від 23.09.2019 р. по справі № 371/240/17 (провадження 61-28568св18). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed