Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, вимоги якого під час розгляду справи було зменшено. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що з 27.12.1988 р. по 25.04.2012 р. він працював у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве»Державного підприємства «Придніпровська залізниця» за професією слюсаря з ремонту рухомого складу з режимом роботи, який передбачав потурний облік робочого часу та відповідно надання оплачуваного часу домашнього відпочинку. При звільненні йому було виплачено 9561,54 грн. за 73 доби загального часу домашнього відпочинку, який не був ним використаний. Вказана сума грошових коштів була розрахована у порядку, передбаченому для виплати компенсації за невикористану відпустку, а не у порядку передбаченому для оплати надурочної роботи, як передбачається законодавством. Відповідно до пунктів 1.3; 1.7 Наказу Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994р. № 40-Ц, передбачено, що для працівників, постійна робота яких відбувається в дорозі при загальній тривалості поїздки в обидва кінці три доби і більше, може запроваджуватися підсумковий облік робочого часу з періодом обліку потурно.При цьому норма робочих годин визначається множенням кількості робочих днів в періоди обліку за календарем цього року на тривалість робочого дня, визначену для 6-денного робочого тижня з урахуванням скорочення робочого часу в передвихідні і передсвяткові дні. Турою вважається час з моменту явки на роботу для поїздки до моменту явки на роботу для наступної поїздки після відпочинку у пункті постійної роботи. Його робота відбувалася в дорозі тривалістю більш ніж три дні, а тому такий робочий час обліковувався потурно. Час відпочинку та порядок його надання при роботі потурно врегульований п. 11.8 наказу № 40-Ц, яким передбачено порядок обчислення належного часу домашнього відпочинку та порядок оплати невикористаного вчасно часу домашнього відпочинку. У разі, якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку (туру) не буде надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин зараховується і оплачується як надурочна робота. Йому не булооплаченов повному обсязі, як складову заробітної плати, кількість робочих годин невикористаного часу домашнього відпочинку в подвійному розмірі погодинної ставки, оскільки сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку, як надурочної роботи мала складати16737,44грн., а відповідачем сплачено лише 9561,54 грн..Отже, заборгованість відповідача перед ним становить\~7175,90грн., яку він просить стягнути на його користь, а також стягнути понесені витрати по оплаті правової допомоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. \~\~\~\~\~\~\~\~ Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі довіреностей, в судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги не визнали та в обґрунтування підтримали надані суду письмові заперечення на позов (а.с.37-40), відповідно до яких зазначено, що згідно п. 4.1 Колективного договору ДП «Придніпровська залізниця» режим праці і відпочинку в структурних підрозділах регламентується «Правилами внутрішнього трудового розпорядку» та «Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку категорій працівників залізничного транспорту і метрополітенів, повязаних із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговування пасажирів», введених в дію наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994р. № 40-Ц. При звільнені позивача, йому була нарахована та сплачена грошова компенсація за 73 доби невикористаного часу відпочинку у сумі 9561,54 грн. При компенсації за невикористаний час відпочинку застосовується розрахунок відповідно до п. 11.12 наказу №40-Ц, згідно з четвертим абзацом якого невикористаний час відпочинку, належний за нормою, повинен бути компенсований шляхом надання відгулу або приєднаний до щорічної відпустки в ті ж строки з оплатою цього часу з розрахунку встановленого місячного окладу чи без оплати. Постійним штатним працівникам, не повністю використаний відпочинок при звільненні, належить оплаті з розрахунку встановленого місячного окладу. Відповідно до вимог п. 11.12 наказу № 40-Ц невикористаний час домашнього відпочинку у кількості 73 доби, позивачу було компенсовано з розрахунку встановленого місячного окладу. Просили відмовити в задоволені позову в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно копії трудової книжки серії БТ-II № 2955938, заповненої на ім.»я позивача [PERSON],останній перебував у трудових відносинах з відповідачем з 27.12.1985 року по 25.04.2012 року, працював слюсарем по ремонту рухомого складута був звільнений у зв»язку з переведенням у філію Державного підприємства «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» ДП «Придніпровська залізниця» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України(а.с.8-9). При звільненні з позивачем було проведено розрахунок та виплачено компенсацію за час невикористаного домашнього відпочинку за 73 доби на загальну суму 9561,54грн., які у розрахунку заробітної плати за квітень 2012 року за кодом 308 зазначено як компенсація за відпустку( а.с.10). Судом встановлено, що сторони визнають, що при звільненні у позивача кількість невикористаних діб домашнього відпочинку становить саме 73 доби. Спірною для сторін обставиною є порядок обчислення компенсації за дні відпочинку.\~ Статтею 43 Конституції України передбачено право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У відповідності до положень статті 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, колективних договорів, трудових договорів.Згідно зі\~ст. 4 Закону України «Про залізничний транспорт»\~управління залізницями та іншими підприємствами залізничного транспорту, що належать до загальнодержавної власності здійснюється органом управління залізничним транспортом - Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), підпорядкованою Міністерству транспорту та звязку України.Відповідно до п.4 Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, яке затвердженоПостановою Кабінету Міністрів України від 29.02.1996року № 262Укрзалізниця здійснює заходи, спрямовані на створення безпечних умов праці, соціальний захист працівників залізничного транспорту, впровадження єдиної системи оплати їхньої праці, поліпшення житлових і культурно-побутових умов.Згідно з п. 6 вказаного Положення Укрзалізниця в межах своєї компетенції видає накази, обовязкові для виконання залізницями та підприємствами, які входять до сфери управління Укрзалізниці, організує та контролює їх виконання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.Відповідно до п. 4.1.1 Колективного договору ДП "Придніпровська залізниця" (а.с.12) вбачається, що режим праці і відпочинку в структурних підрозділах регламентується "Правилами внутрішнього трудового розпорядку" та "Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників, безпосередньо повязаних із забезпеченнях безпеки руху поїздів та обслуговування пасажирів на залізницях та метрополітенах України, затверджених наказом Укрзалізниці від 10.03.1994 р. № 40-ц (а.с.12). Згідно з п. 1.1 Наказу 40-Ц від 10.03.1994 року особливості регулювання робочого часу враховують специфіку організації праці і регулюють робочий час і час відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і не змінюють встановлених законодавством загальних і спеціальних гарантій і пільг. Пунктами 1.3, 1.7. вказаного Наказу 40-Ц передбачено, що для працівників, постійна робота яких відбувається в дорозі при загальній тривалості поїздки в обидва кінці три доби і більше, може запроваджуватись підсумований облік робочого часу з періодом обліку потурно. Турою вважається час з моменту явки на роботу для поїздки до моменту явки на роботу для наступної поїздки після відпочинку у пункті постійної роботи.При роботі потурно, пунктом 11.8 Наказу 40-Ц встановлено особливий порядок надання часу відпочинку,згідно з яким загальний час належного відпочинку в основному пункті для працівників, постійна робота яких протікає в дорозі, треба визначати шляхом множення включеного в роботу числа відпрацьованих годин за поїздку на коефіцієнт 2,6 та віднімання часу чи днів відпочинку в дорозі і додавання за календарем недільних та святкових днів за поїздку, туру. При цьому щотижневі дні відпочинку за час поїздки надаються в підсумованому вигляді відразу після поїздки. Відпочинок працівнику повинен бути наданий, як правило, після кожної поїздки повністю. У виняткових випадках, коли відпочинок після цієї поїздки не міг бути наданий повністю, невикористана кількість годин відпочинку за цю поїздку може бути приєднана до належної кількості годин відпочинку за наступні 1-2 поїздки (тури). Якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку (туру) не буде надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин зараховується і оплачується як надурочна робота. Години роботи в святкові та ненадані вихідні дні, оплачені в подвійному розмірі, додатковій оплаті як надурочний час не підлягають. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За змістом Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників "Вагонного депо Запоріжжя-Ліве" встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із пятиденним робочим тижнем(а.с.56-57). Під час розгляду справи сторонами не заперечувалось, що на час звільнення у [PERSON] кількість невикористаних діб домашнього відпочинку становила 73 доби, а годинна ставка оплати праці в 2012 році складала 14,33грн.. На підставі\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. \~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до положень\~ст. 106 КЗпП України\~оплата роботи в надурочний час здійснюється в подвійному розмірі годинної ставки. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Частиною 1ст. 116 КЗпП Українивизначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, при звільненні позивача [PERSON] йому мала бути виплачена заробітна плата за еквівалентну кількість робочих годин часу невикористаного домашнього відпочинку в подвійному розмірі годинної ставки. Відповідно до п. 11.12 наказу № 40-Ц, на який посилається відповідач, «в період масових пасажирських перевезень (червень-вересень) може встановлюватися особливий режим роботи, при якому відпочинок працівникам поїзних бригад пасажирських поїздів за місцем постійної роботи, квитковим касирам окремих станцій залізниць надається у розмірі не менше 50 процентів часу відпочинку, належного за нормою.Частиною 4 цього пункту визначено, що «невикористаний час відпочинку, належний за нормою, повинен бути компенсований шляхом надання відгулу по закінченню масових пасажирських перевезень, але не пізніше 1 травня наступного року або приєднаний до щорічної відпустки в ті ж строки з оплатою цього часу з розрахунку встановленого місячного окладу чи без оплати, якщо розрахунок провідникам пасажирських вагонів здійснюєтьсяпо закінченим рейсам. Бійцям студентських загонів, що працюють провідниками, при заключенні трудового договору на визначений строк, а також постійним штатним працівникам не повністю використаний відпочинок при звільненні належить оплаті також з розрахунку встановленого місячного окладу».Суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача проти позиву, засновані на тому, що розрахунок з позивачем проведено на підставі п.11.12 наказу № 40-Ц, оскільки цей пункт регулює встановлення режиму роботи в період масових пасажирських перевезень працівникам поїзних бригад пасажирських поїздів. Оскільки позивач працював слюсарем з ремонту рухомого складу,вище вказаний пункт наказу № 40-ц до спірних відносин застосовуватися не може, так як цей пункт встановлює субєктів регульованих ним правовідносин, до яких позивач не відноситься. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до листа Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» від 23.08.2011р. № 8515\\0\\14-11\\13 норма тривалості робочого часу при 40-годинному робочому тижні у 2012р. становила 2001 годину. При цьому середньорічна норма робочого часу склала 166,8 годин (2001 година/12=166,8). Годинна тарифна ставка позивача складає 14,33 грн., що визнано сторонами. Враховуючи, що позивач працював за 8-годинним графіком, йому має бути компенсовано 584 години невикористаного відпочинку (73 доби х 8 годин).\~\~При цьому сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку мала складати 16737,44 грн. (584 години х 14,33 грн. = 8368,72 грн. х 2).Із копії особового рахунку позивача за квітень 2012 року вбачається, що компенсація за невикористаний час домашнього відпочинку була нарахована йому за кодом 308, як компенсація за відпустку73 доби у розмірі 9561,54грн. (а.с.10).Таким чином, на теперішній час позивачу залишається ненарахованою та невиплаченою заробітна плата у сумі 7175,90 грн. (16737,44 грн. 9561,54 грн.=7175,90грн.), яка підлягає стягненню на його користь. Посилання відповідача в наданих ним суду письмових запереченнях щодо пропуску позивачем встановленого ч.1 ст. 233 КЗпП України тримісячного строк звернення до суду, що є підставою для відмови в позові, не може бути взято до уваги судом з наступних підстав. Статтею 233 КЗпП України\~для працівників встановлено загальний тримісячний строк на звернення з заявою про вирішення трудового спору з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.Відповідно до частини другої зазначеної статті у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Наказом № 40-Ц від 10 березня 1994 року визначено додаткові гарантії оплати невикористаних часів відпочинку для окремих працівників в галузі залізничного транспорту, і ця компенсація відноситься до інших компенсаційних виплат, які передбачені ст. 2 Закону України «Про оплату праці», а отже входить до структури заробітної плати відповідної категорії працівників. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 р. № 8-рп\\2013 яким визначено, що під заробітною платою, що належить працівникові необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.Таким чином, позивач мав право звернутися з даним позовом до суду без обмеження будь-яким строком, оскільки ним заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат з оплати правової допомоги, суд приходить до переконання, що ці вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.79,84,88,89 ЦПК України та розяснень, що містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною, та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягується не лише за участь в судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі(наприклад,складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені(п.47,п.48 вищевказаної Постанови Пленуму). В матеріалах справи наявний договір № 35/2017 про надання правової допомоги від 13 квітня 2017 року укладений між адвокатом [PERSON], яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 881 від 30.05.2011 року, та [PERSON](а.с.5,76).В обґрунтування понесених витрат позивачем долучено розрахунок суми оплати на правову допомогу підписаний вказаними сторонами 13.05.2017 року, згідно з яким адвокат [PERSON] на виконання договору виконала наступні роботи: консультації, встановлення обставин справи, ухвалення правової позиції, збір документів, робота з нормативно-правовою базою, аналіз судової практики 2 години, підготування процесуальних документів: адвокатських запитів, позовної заяви 5 годин, усього 7 годин. Також у вартість правової допомоги включено 1 годину участі адвоката у судовому засіданні. Вартість цієї роботи визначена сторонами у сумі 2000,00грн., яку клієнт має сплатити на картковий рахунок адвоката(а.с.75). З долученого до вказаного розрахунку чеку ПриватБанку вбачається, що 13.05.2017 року [PERSON] на вказаний рахунок адвоката перерахував кошти у сумі 2000,00грн. за послуги з правової допомоги у справі за його позовом до ПАТ «Укрзалізниця»(а.с.74). Отже, позивачем доведено, що правова допомога йому надавалась за укладеним з адвокатом договором та на підставі проведеного розрахунку ним на рахунок адвоката була сплачена сума за домовленістю у розмірі 2000,00грн.. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У січні 2017 року прожитковий мінімум складав 1600,00грн., тому 40% від цієї суми становлять 640,00 грн. за кожну годину роботи. Якщо8 годин (вказані у розрахунку суми оплати за правову допомогу а.с.75) помножити на граничний розмір компенсації, то ця сума становить 640,00*8=5120,00грн., в той час як позивач сплатив за 8 годин роботи адвоката у його справі 2000,00грн. Тобто, сума витрат на правову допомогу не перевищує суму, розраховану з урахуванням граничного розміру компенсації цих витрат, передбаченому законом. На підставі викладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON], на користь якого ухвалюється рішення, понесені ним та належним чином підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00грн.. Враховуючи, що [PERSON] при звернені до суду був звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду у відповідності до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», з відповідача згідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України належить стягнути судовий збір на користь держави у сумі 640грн., відповідно до визначеної ставки судового збору за подання до суду позову фізичною особою.

Outcome: approved