Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою в якій посилається на те, що квартира [ADDRESS] належала позивачам а підставі свідоцтва про право власності від 09 листопада 2007 р. виданого фондом комунального майна в порядку приватизації Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01.12.2010 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу даної квартири від 13 серпня 2007 року, укладений між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] та зазначену квартиру витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] 07.09.2007р. між ПАТ «Ерсте Банк» і [PERSON], який придбав у [PERSON] дану квартиру, був укладений договір іпотеки на підставі якого зазначена квартира була передана в іпотеку. Позивачі просять визнати недійсним укладений між ПАТ «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк"» та [PERSON] договір іпотеки, оскільки підстави перебування майна в іпотеці, реєстрації і проживання у вказаній квартирі відпали, [PERSON] відмовляється добровільно виконувати рішення суду, а ПАТ «Ерсте Банк» також відмовляється розірвати договір іпотеки спірної квартири. Враховуючи , що договір купівлі-продажу є недійсним з моменту його вчинення, тобто з 30.08.2007 р. і похідний від нього договір іпотеки також є недійсним, оскільки [PERSON] на момент укладення вказаного правочину не мав права власності на спірну квартиру та не мав права укладати оскаржуваний договір. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити на тій підставі, що після визнання недійсним 01.12.2010 року рішенням апеляційного суду Херсонської області первинного договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, всі інші правочини стосовно цього майна автоматично стають недійсними і в тому числі укладений 07.09.2007р. оскаржуваний договір іпотеки. При цьому представником позивача в судовому засіданні визнана та не оспорювалась та обставина, що позивачі про існування договору іпотеки, який укладено 07.09.2007р. дізналися у нотаріуса у вересні 2007 року, коли намагалися продати вказану квартиру. Також представник позивачів визнав, що відповідач [PERSON] на даний час є єдиним зареєстрованим власником спірної квартири, а реєстрація права власності позивачів як і свідоцтво про їх право власності на час розгляду справи скасовані рішенням суду, що набрало законної сили та виконано. Представник Публічного акціонерного товариство "Фідобанк" (який є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк») в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачі пропустили загальний строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України, крім того, рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 р. визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Фонду комунального майна м. Херсона № 22689-ж «Про передачу у приватну, спільну сумісну власність [ADDRESS]» від 09.11.2007 р., на підставі якого Позивачі набули право власності на зазначену квартиру. Таким чином, позивачі не будучі власниками вказаної квартири, не мають жодних правових підстав для оспорювання Договору іпотеки. Крім того, Позивачі не обґрунтували свої вимоги з огляду на норми ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, недодержання яких, в момент укладення договору, призводить до його недійсності. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивачі не мають права вимоги за даним позовом. Він є добросовісним покупцем, який придбав дану квартиру за нотаріально посвідченим оплатним договором і зареєстрував своє право власності, тому правомірно передав в іпотеку банку нерухоме майно і жодних порушень закону в момент вчинення оскаржуваного правочину сторонами не допущено. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: Відповідно ч.1,3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі та встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню та не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 01.12.2010 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.05.2011р. залишено без змін, встановлено що: 13 серпня 2007 року поміж [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу, у якому зазначено, що ця квартира належить продавцю на підставі заочного рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 26 червня 2007 року За даними органів міліції та податкової інспекції документи на ім'я [PERSON] підроблені, така особа не значиться зареєстрованою в Херсонській області. За договором купівлі-продажу від 07 вересня 2007 року [PERSON] вказану квартиру продав [PERSON], який в забезпечення кредитного договору від цього ж числа цього ж дня передав квартиру в іпотеку ВАТ «Ерсте Банк». Також встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] після її приватизації належить [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності від 09 листопада 2007 року на праві приватної спільної сумісної власності. Вказаним рішенням договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 13 серпня 2007 року укладений між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] та [PERSON] було визнано недійсним, зазначену квартиру витребувано з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 р. позов [PERSON] до Херсонського державного бюро технічної інвентаризації, Фонду комунального майна м. Херсона, треті особи на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] про визнання дій неправомірними, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та розпорядження про передачу у приватну власність квартири - задоволено. Визнано протиправними дії Херсонського державного бюро технічної інвентаризації з реєстрації власності на квартири [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунального майна м.Херсона за розпорядженням № 22689-ж від 09.11.2007 року та скасовано державну реєстрацію за реєстраційним номером 20060043 від 14.11.2007 року. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Фонду комунального майна м. Херсона від 09.11.2007 року № 22689 - ж «Про передачу у приватну, спільну сумісну власність квартири [ADDRESS]». Постановою Херсонського окружного адміністративного суду позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено в задоволенні вимог до Реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Херсоні про визнання незаконною реєстрації речових прав за [PERSON], зобов'язання скасувати державну реєстрацію на право власності за [PERSON] та зобов'язанні зареєструвати право власності за ними. Сторони не оспорювали, що вказане рішення набрало законної сили. Відповідно дослідженого договору іпотеки від 07.09.2007р. укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» і [PERSON] № 014/3728/74/04487/1 судом не встановлено порушення істотних умов передбачених ст. 18 Закону України «Про іпотеку», оскаржувана угода є нотаріально посвідченою і нотаріус перевірив обсяг правомочності сторін на укладання даного правочину. Згідно ч 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом вказаних норм підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. У відповідності до роз'яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч 4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Крім того, у відповідності до ст. 215 ЦК України та приймаючи до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного суду №9 від 06.11.2009 року, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами саме на момент вчинення такого правочину вимог встановлених ст. 203 ЦК України. В своїй позовні заяві позивач не посилається про те, яку вимогу законодавства сторонами було нібито порушено в момент укладення даного правочину. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки позивачі передчасно звернулися за захистом свого права власності на яке претендують, але не зареєстрували його за собою.

Outcome: dismissed