Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовано тим, що 25 грудня 2010 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з ? частки квартири [ADDRESS]. Інша ? частки даної квартири належить позивачу [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло. 20.04.2011р. [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька [PERSON] та нотаріусом була відкрита та зареєстрована спадкова справа. Також, 09.06.2011р. [PERSON] подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її чоловіка [PERSON] При зверненні до нотаріуса щодо оформлення права на спадкове майно позивачам було повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане бути не може, оскільки нотаріусу не поданий правовстановлюючий документ на квартиру. Оригінал свідоцтва про право власності на квартиру втрачений, а отримати дублікат свідоцтва не можливо через ліквідацію підприємства. Таким чином, взв`язку із втратою свідоцтва про право власності на квартиру та відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, а також не визначенням розміру часток у праві власності на квартиру, позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом та просять: визначити, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила ?, частка [PERSON] становить також ? вищезазначеної квартири; визнати за\~[PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель в зв`язку зі втратою оригіналу свідоцтва про право власності на житло, видане ОПУДРСР відповідно до наказу управління від 23.05.1994 року № 54; визнати за\~[PERSON], право власності на ? частку квартири [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 25 грудня 2010 року у м. Вінниці; визнати за\~[PERSON], право власності на ? частку квартири [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 25 грудня 2010 року у м. Вінниці. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON], позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили його задовольнити та залишити за позивачами судові витрати. Представник відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні справи поклався на думку суду. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився 19.01.1991 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 225095, виданим повторно 29.06.2004 року відділом РАЦС [PERSON] міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 253130 від 03.06.1994 року, виданого [PERSON] міським відділом РАГС, судом встановлено, що 03.06.1994 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1011. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 12). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого ОПУДРСР згідно наказу від 23.05.1994 року №53, квартира [ADDRESS] приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" та належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та [PERSON] по 3/20 частці (а.с. 16). Факт ліквідації ОПУДРСРпідтверджується листом Головного управління статистики у Вінницькій області від 09.09.2015 року (а.с. 37). Також, судом встановлено, що позивач [PERSON] сам проживає та зареєстрований за адресою: [INFO], а малолітні та неповнолітні діти не зареєстровані та не проживають, що підтверджується довідкою квартального комітету "Димитрівський" № 1093 від 19.08.2015 року (а.с. 17), відміткою про реєстрацію від 14.03.2007 року в будинковій книзі (а.с. 18) та актом від 22.09.2015 року (а.с. 68). Крім того, суд вбачає, що технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] видано на ім'я [PERSON] (а.с. 19). Згідно повідомлення Комунального підприємства "ВМБТІ" від 14.01.2014р. № 147 встановлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 2141 станом на 29.12.2012р. квартира [ADDRESS] в цілому зареєстрована за [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого адміністрацією підприємства ОПУДРСР, згідно наказу від 23.05.1994р. № 53 (а.с. 21). Суд приймає до уваги твердження позивачів про те, що свідоцтво про право власності на житло будо втрачене, оскільки з оголошення в газеті «Вінниччина» від 16.09.2015 року вбачається, що втрачене свідоцтво про право власності на житло, видане ОПУДРСР [PERSON] та [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], на підставі наказу від 23.05.1994 р. № 53, важати недійсним (а.с. 71). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З свідоцтва про смерть, виданого 29.12.2010 року Відділом ДРАЦС [PERSON] МУЮ Вінницької області, встановлено, що батько [PERSON] та чоловік [PERSON], [PERSON] помер 25.12.2010 року (а.с. 13). З матеріалів спадкових справ № 156/2011, № 425/2011, заведених після смерті [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] 20.04.2011 року (а.с. 64) та [PERSON] 09.06.2011 року (а.с. 48) звернулися до Першої та Другої вінницьких держнотконтор про прийняття спадкового майна після смерті 25.12.2010 року батька та чоловіка [PERSON] за законом та у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України вважаються особами, які прийняли спадщину. З постанови Другої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири №2, що знаходиться в житловому будинку №51 по вул. Г.Успенського у м. Вінниці, після смерті батька та чоловіка [PERSON] відмовлено, в зв'язку з не поданням оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказану квартиру (а.с. 22). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Таким чином, позивачі є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті їх чоловіка та батька [PERSON] 25.12.2010 року (згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки). Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.\~ Згідно ст. 1261 ЦК України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Однак з наведеного вище оголошення в газеті та матеріалів справи вбачається, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру втрачений, а отримати дублікат свідоцтва не можливо через ліквідацію підприємства. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат", пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. П. 4.18. глави 10 розділу II цього ж Порядку встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.\~ Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" за № 20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності в порядку спадкування знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачами на їх прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved