Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] 28.04.2015 року звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила виділити їй у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 282943,00 грн., гараж розмірами 4,70х7,50 м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , вартістю 86530,00 грн., автомобіль Toyota RAV4, 2013 року випуску, орієнтовною вартістю 100000,00 грн., всього на суму 469473,00 грн.; виділити у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 16750,10 доларів США, розмішених на банківському рахунку № [NUMBER] в ПАТ "Ощадбанк" за період з 01.01.2015 р. по 01.07.2015 р., рахунок № [NUMBER] (Вклад №9678121 від 22.07.2015 р.), рахунок № [NUMBER] (Вклад №8246721 від 31.01.2015 р.), що становить суму 502673,43 грн., за офіційним курсом НБУ станом на 26.02.2018 р.; обов`язок щодо сплати боргу за договором позики від 15.01.2012 р., укладений між нею та [PERSON] в сумі 25000,00 доларів США, що еквівалентно 750254,38 грн., за офіційним курсом НБУ станом на 26.02.2018 р. покласти на неї; стягнути з відповідача на її користь компенсацію за перевищення вартості майна в розмірі 391727,40 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову вказала, що з 30.04.1992 року перебуває у зареєстрованому з відповідачем шлюбі. На час звернення до суду (28.04.2015 р.) шлюб не розірвано, однак, шлюбні стосунки не підтримують. Під час шлюбу ними придбано майно, а саме однокімнатну квартиру, гараж, є банківський вклад. Добровільно домовитися про поділ спільного майна та його поділити відповідач відмовляється, внаслідок чого змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Херсона від 30.04.2015 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд. Ухвалами Суворовського районного суду м. Херсона від 12.06.2015 р., 14.07.2015 р. витребувані докази. 19.08.2015 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 21.08.2015 р. у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. 24.09.2015 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалами Суворовського районного суду м. Херсона від: -24.09.2015 р. заяву позивачки про забезпечення позову залишено без руху; -28.09.2015 р. заяву позивачки про забезпечення позову повернуто; -28.09.2015 р. провадження у справі зупинено у зв`язку з призначенням судової будівельно-технічної експертизи; -01.12.2015 р. відновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд. 30.12.2015 р, 04.02.2016 р., 09.03.2016 р. позивачкою подані заяви про уточнення позовних вимог. 31.03.2016 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Гетьман А.А. подано зустрічну позовну заяву, з урахуванням уточнення її вимог, позивач за зустрічним позовом в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 265110,00 грн., що становить половину вартості легкового автомобіля марки Toyota RAV4, загальний легковий універсал-В, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1987 см куб., колір сірий, VIN-код [NUMBER] ; визнати грошові кошти в розмірі 16750,10 доларів США розміщені на банківському рахунку № [NUMBER] в ПАТ "Ощадбанк" за період з 01.01.2015 р. по 01.07.2015 р., рахунок № [NUMBER] (вклад №9678121 від 22.07.2015 р.), рахунок № [NUMBER] (вклад №8246721 від 31.01.2015 р.) особистою приватною власністю [PERSON] ; в задоволенні первісного позову відмовити. В обґрунтування позову зазначено, що за час шлюбу, поміж вказаного позивачкою майна, було придбано, зокрема, у 2013 році автомобіль Toyota RAV4 білого кольору, який було зареєстровано на позивачку та на даний час він знаходиться у неї. Крім того, грошові кошти, які є предметом спору не є спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки були ним отримані після фактичного припинення шлюбних відносин. Вказала, що визнають позовні вимоги частково, а саме в частині розподілу спірної квартири та гаражу у рівних частках по 1/2 кожному, інші вимоги первісного позову є необґрунтованими. Зокрема вказала, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.07.2015 р., залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 15.10.2015 р. шлюб між сторонами розірвано. Рішеннями встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2014 року. З виписки по спірним рахункам ПАТ "Ощадбанк" вбачається, що спірні кошти внесені [PERSON] в січні 2015 року. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 31.03.2016 р. прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Херсонського міського суду Херсонської області від 13.06.2016 р., головуючим визначена суддя Котьо І.В. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2017 року у зв`язку з тим, що суддя Котьо І.В. не може продовжувати розгляд справи, у зв`язку із звільненням з посади судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/8648/16-ц. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2017 р., головуючим у справі визначена суддя Хайдарова І.О. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О. від 06.12.2017р. справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд. 28.02.2018 року позивачкою подано заяву про збільшення розміру позовних вимог та відзив на зустрічний позов, у якому просила відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Вказала, що між подружжям не було встановлено режиму окремого проживання, передбаченого ст. 119 СК України, а тому, щодо спірного майна не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбачені ст. 120 СК України. Стверджує, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені в кінці червня 2015 року, коли відповідач зібрав свої речі з квартири та перевіз їх до невідомого їй місця. Щодо автомобіля вказала, що його слід виділити їй, оскільки зі згоди відповідача на його придбання були отримані в борг грошові кошти в сумі 25000,00 доларів США, які досі не повернуті. 06.03.2018 року представником відповідача подано заяву про долучення доказів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.03.2018 р. розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 25.05.2018 року представником відповідача подано заяву про долучення доказів. Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 27.02.2019 року у зв`язку з тим, що суддя Хайдарова І.О. не може продовжувати розгляд справи, через закінчення строку дії повноважень судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №668/5378/15-ц. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.03.2019 року справу прийнято до провадження судді Ус О.В. в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.12.2019 року витребувано докази, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, викликано свідків. 10.12.2020 року представником відповідача подано заяву про уточнення позовних вимог. 11.05.2021 року позивачкою подано клопотання про долучення доказів. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивачка вказала, що фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені лише у серпні 2015 року. В грудні 2015 року подала позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач не сплачував комунальні послуги. В квартирі №7 відповідач не проживав з 2013 року. У позовній заяві писала неправду, щоб його виписати скоріше. Вони з 2013 р. проживали в квартирі №9 , а не у №7. У чоловіка були рахунки, у неї був доступ до них, іноді і не було. У них був старий автомобіль, вирішили його обміняти на новий та приурочити вказане до її дня народження - 9 березня. В цей час, відповідач дав їй доручення з судна, приблизно у 2011 році. Вона пішла до автомобільного салону, відповідач надав їй вказівки обрати автомобіль, який їй подобається, вона з чоловіком погодила марку автомобіля. На придбання автомобіля не вистачало 25 тис. доларів, але скільки саме він коштував вона вже не пам`ятає. На придбання авто вона робила передзамовлення, в кінці 2011 року, скільки нею було внесено грошей не пам`ятає. Авто придбавалось за готівкові кошти. 25 тис. доларів це два місяці працювати відповідачу. У 2012 році вона не пам`ятає який був заробіток відповідача. Були заощадження, однак яка сума не пам`ятає. Зустрічний позов не визнала, оскільки автомобіль це дарунок відповідача їй на її день народження. Кошти їй сестра передала готівкою, ховала їх у спідній білизні. Позичила кошти у сестри, оскільки так сказав їй чоловік. Розписку сестра їй надіслала в оригіналі, через суд, гроші вона не повернула, але сестра віддала оригінал розписки для суду. Автомобіль вона продала дешево, тому що він потребував ремонту. Автомобілем вона не керує, у неї не має водійських прав, автомобілем керував чоловік. Уточнила, що проживала з відповідачем однією сім`єю до червня 2015 року. Представник відповідача в судовому засіданні вказала, що відповідач позовні вимоги визнає частково, зокрема в частині поділу квартири та гаражу по 1/2 частині кожному. Вказала, що фактично відповідач проживав з позивачкою до січня 2015 року. Автомобіль придбаний за кошти відповідача, а тому казати про позику неможливо, вказане видно з виписок по рахункам. Відповідач не визнає переписки, згоду на позику 25 тис. грн. не надавав. За автомобіль відповідач у салоні сплатив 49 тис. доларів. Допитана в судовому засіданні 26.04.2021 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що дружина відповідача [PERSON] її подруга. В жовтні 2014 року вона познайомилася з [PERSON] , який приходив до магазину, де вони працюють, зустрічаючи її подругу, разом йшли з роботи, закуповували продукти харчування, а у грудні 2014 року [PERSON] остаточно переїхав до [PERSON] . Їй це відомо і зі слів [PERSON] , і з того, що вона бачила особисто, оскільки вони близькі подруги, вона приїздила до неї на вихідні, свята, вони разом з [PERSON] зустрічали Новий Рік (2015) у с.Степанівці по вул. Ракетна. [PERSON] перевіз всі свої речі в кінці листопада початку грудня 2014 року. Допитаний в судовому засіданні 26.04.2021 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що відповідач його брат. Деякий час вони не спілкувалися, оскільки [PERSON] заборонила [PERSON] спілкування з ріднею. З 2014 року почав знову зустрічатися з [PERSON] , він розповідав, що з жовтня 2014 року проживає у доньки, окремо від [PERSON] . З кінця 2014 року [PERSON] постійно проживав вже у с.Степанівці, в подальшому в усі рейси ходив зі Степанівки - він особисто був у гостях у нього, викликав туди таксі. [PERSON] розповідав, що пішов від [PERSON] з одним чемоданом, говорив, що буде подавати на розлучення, оскільки буде реєструвати новий шлюб. Пізніше він розлучився з [PERSON] та зареєстрував новий шлюб. З кінця 2014 року брат до колишньої дружини вже не ходив. Суд, заслухавши вступні слова сторін, допитавши 26.04.2021 року свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому 30 квітня 1992 року шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб виданим повторно серії [NUMBER] від 10.12.2014 р. (арк. справи 5 Том 1). За договором купівлі продажу від 04.06.2003 року укладеним між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), остання придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Договір зареєстрований у реєстрі за №3003 (арк. справи 6 Том 1). Право власності зареєстровано за [PERSON] 05.07.2003 року, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №930786 (арк. справи 7 Том 1). Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 12.08.2010 року визнано за [PERSON] право власності на гараж розмірами 4,70х7,50 м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішення набрало чинності 25.08.2010 року (арк. справи 10-11 Том 1). Право власності зареєстровано за [PERSON] 20.10.2010 року, що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав №27705188 (арк. справи 12 Том 1). Згідно листа АТ КБ "Приватбанк" №20.1.0.0/2-20150624/4054 від 07.07.2015 р., на ім`я [PERSON] є як відкриті так і закриті рахунки (арк. справи 32-63 Том 1). Залишок коштів на відкритих рахунках складає 0,00 грн. За довідкою АТ "Державний ощадний банк України" №19 від 27.07.2015 р., на ім`я [PERSON] відкрито: поточний рахунок ТВБВ №10021/071, рахунок № [NUMBER] від 22.07.2015 р., станом на 24.07.2015 р. залишок коштів 4400,00 USD; 23.07.2015 р. знято/переведено коштів 600,00 грн., 22.07.2015 р. знято/переведено коштів 10000,00 грн. на рахунок [NUMBER] ; та відкриті карткові рахунки: № [NUMBER] від 13.01.2015 р., станом на 24.07.2015 р. рахунок закрито, рух коштів відсутній; № [NUMBER] від 13.07.2015 р., станом на 24.07.2015 р. залишок коштів 0.00 грн., рух коштів відсутній; № [NUMBER] від 13.01.2015 р., станом на 24.07.2015 р. залишок коштів 0,59 USD; № [NUMBER] від 13.07.2015 р., станом на 24.07.2015 р. залишок коштів 3,23 USD; депозитні рахунки: № [NUMBER] від 22.07.2015 р., станом на 24.07.2015 р. залишок коштів 10000,00 USD; № [NUMBER] від 13.01.2015 р., станом на 24.07.2015 р. залишок коштів 100,00 USD; № [NUMBER] від 15.07.2015 р., станом на 24.07.2015 р. рахунок закрито; компенсаційні рахунки, які були нараховані згідно Закону України від 21 листопада 1996 року №537/96-ВР "Про Державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" рахунок №17199, станом на 24.07.2015 р. залишок 978,60 грн. (арк. справи 70-71 Том 1). Згідно виписок за період з 01.01.2015 року по 05.08.2015 року наданими АТ "Державний ощадний банк України" [PERSON] : - внесено 22.07.2015 року вклад №9678121 10000,00 доларів США (арк. справи 74-79 Том 1); - рахунок № [NUMBER] 14.04.2015 р. зараховано коштів 5200,00 USD та 1550,10 USD; 12.05.2015 р. - 5000,00 USD, 15.06.2015 р. - 5000,00 USD, 13.07.2015 р. - 10251,78 USD (арк. справи 80-81 Том 1); - рахунок [NUMBER] кінцевий баланс 3,23 USD (арк. справи 82 Том 1); - рахунок № [NUMBER] (вклад №8246721 від 13.01.2015 р.) внесено 13.01.2015 р. грошові кошти в розмірі 100,00 USD (арк. справи 83 Том 1); - № [NUMBER] (вклад №9678121 від 22.07.2015 р.) 22.07.2015 р. внесено 10000,00 USD (арк. справи 84 Том 1). За висновком судової будівельно-технічної експертизи №62/2015 складеним 27.11.2015 р. судовим експертом Малим О.В., ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] складає 282943 грн.; ринкова вартість гаражу розмірами 4,70х7,50 м, розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 86530 грн. (арк. справи 125-151 Том 1). Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.07.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30.04.1992 року міським відділом державної РАЦС Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №202 розірвано. Рішення набрало чинності 15.10.2015 р. (арк. справи 170 Том 1 зворотній бік). З описової частини рішення вбачається, що позивач [PERSON] , звертаючись до суду вказує на те, що з дружиною відповідачкою [PERSON] сумісно не проживає з листопада 2014 року, фактично проживає з іншою жінкою. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.11.2015 року виправлено описку у вступній та резолютивній частині рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.07.2015 року описку та зазначено ім`я відповідача " [PERSON] " замість помилково вказаного " [PERSON] " (арк. справи 170 Том 1). З послужної книжки моряка №01512/2008/26 від 20.06.2008 р. вбачається, що [PERSON] працює моряком (арк. справи 288-294 Том 1), періодично перебував у рейсах. З копії позовної заяви [PERSON] поданої 23.12.2015 р. до Комсомольського районного суду м. Херсона про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстрації вбачається, що [PERSON] звертаючись до суду з позовом обґрунтовувала свої вимоги тим, що [PERSON] з листопада 2014 року почав зустрічатися з подругою їх доньки, припинив з нею шлюбні стосунки, зібрав свої речі і пішов проживати до коханки (арк. справи 11 Том 2). Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 11.02.2016 року визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 22.02.2016 р. (арк. справи 13-14 Том 2). Згідно листа Регіонального сервісного центру МВС в Херсонській області від 16.12.2019 р. №3121/7-5714, 03 червня 1997 р. на ім`я [PERSON] було зареєстровано автомобіль марки OPEL KADETT, номерний знак [NUMBER] , 1998 року випуску, сірого кольору, об`єм двигуна 1300 см3, VIN- [NUMBER] . 03.12.2003 р. зазначений автомобіль знятий з обліку для реалізації. 06.01.2004 року автомобіль зареєстрований на ім`я [PERSON] , з видачею номерних знаків [NUMBER] . 14.11.2003 року на ім`я [PERSON] зареєстровано автомобіль марки OPEL VECTRA, номерний знак [NUMBER] , 1997 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1800 см3, VIN- [NUMBER] . 28.03.2013 року зазначений автомобіль знятий з обліку для реалізації. Згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, зняття з обліку проведено на підставі заяви [PERSON] , який діяв від імені власниці на підставі довіреності від 04.01.2012 р. 02.04.2013 року автомобіль зареєстровано на ім`я [PERSON] , з видачею номерного знака [NUMBER] . 07.03.2012 року на ім`я [PERSON] зареєстровано автомобіль Toyota RAV4, номерний знак [NUMBER] , 2012 року випуску, сірого кольору, об`єм 1987 см3, VIN-код [NUMBER] . 03.02.2015 р. проведено зняття з обліку для реалізації зазначеного автомобіля на підставі заяви [PERSON] 01.04.2016 року автомобіль перереєстрований на ім`я [PERSON] , з видачею номерного знака [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2016 р. №1704/07/6541/2016, складеному в Територіальному сервісному центрі МВС №6541 м. Херсон (арк. справи 81-82 Том 2). Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 15.10.2015 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16.07.2015 року залишено без змін (арк. справи 226 Том 1). Відповідно до листа Херсонського обласного центру зайнятості від 16.12.2019 р. №21/01/04/3461/19, [PERSON] , в період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р. на обліку в центрах зайнятості Херсонської області не перебувала та за послугами не зверталася (арк. справи 84 Том 2). Відповідно до листа СПД ФОП [PERSON] від 03.11.2020 року, згідно даних Бюлетеня автотоварознавця №115, середня вартість продажу на території України аналогічного транспортного засобу Toyota RAV42.0 і 5dr Lounge CVT ( [NUMBER] ) 2012 року випуску становить 530220,00 грн. (арк. справи 99-104 Том 2). За договором купівлі-продажу транспортного засобу №1704/07/6541/2016 від 31.03.2016 р. [PERSON] продала транспортний засіб Toyota RAV4, номерний знак [NUMBER] , 2012 року випуску, сірого кольору, об`єм 1987 см3, VIN-код [NUMBER] [PERSON] за 40000,00 грн. (арк. справи 127 Том 2). Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд вважає, що заявлені вимоги підлягають розгляду саме як поділ майна подружжя. В судовому засіданні не встановлено істотних обставин для збільшення частки будь-кого із сторін у спільному майні подружжя, а також обставин для припинення права власності на частку у спільному майні. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», з відповідними змінами, судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Спірна квартира знаходиться у багатоквартирному будинку з чітко визначеною площею та кількістю приміщень, що входять до її складу та спірний гараж має чітко визначену площу. Сторонами не заявлено вимог про визначення порядку користування квартирою, гаражем, відповідач заперечує проти припинення його права власності у спільному майні. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира та гараж набуті сторонами за час шлюбу, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, поділити майно в натурі є неможливим, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожною зі сторін право власності на 1/2 ідеальної частки квартири та гаражу. Щодо вимог про залишення обов`язку щодо сплати боргу за договором позики від 15.01.2012 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] в сумі 25000,00 доларів США, що еквівалентно 750254,38 грн., за офіційним курсом НБУ станом на 26.02.2018 р. покласти на позивачку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язаннями є правовідносинами, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки судом не встановлено між сторонами спору щодо повернення вказаних коштів іншою, аніж позивачкою особою, а відтак, з врахуванням того, що позивачка просить покласти на неї вказаний обов`язок, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки жодним чином вона не впливає на розподіл сумісного майна подружжя. Відповідно до частини 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сім`ї. Таким чином, суду для встановлення солідарного боргового обов`язку подружжя необхідно, щоб жінка довела у суді, що чоловік знав про розписку та був згодний на таку позику, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені дружиною в інтересах сім`ї. Судом не може бути прийняте до уваги і листування, яке міститься на арк. справи 257-259 Том 1, оскільки достовірність такого електронного листування між сторонами встановити неможливо, доказів належності сторонам електронних поштових скриньок не надано. Також неможливо достовірно встановити, що вказане листування відбувалося у листопаді 2011 року. Відповідач заперечує таке листування. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Враховуючи, що кошти у розмірі 25 тис.доларів США є цінним майном, а позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач надавав письмову згоду на укладення договору позики на вказану суму у січні 2012 року, суд вважає недоведеним факт наявності у сторін боргу. Так, згідно копії розписки від 15.01.2012 року, відповідність якої оригіналу засвідчено позивачкою [PERSON] 28.02.2018 р., [PERSON] позичила у [PERSON] кошти в розмірі 25000,00 доларів США для придбання автомобіля; зобов`язалася повернути гроші при першій вимозі (арк. справи 254 Том 1). Наявність згоди її чоловіка на укладення договору позики розписка не містить. Суд не приймає як належний та допустимий доказ вказану розписку, оскільки її оригінал перебуває у позивачки, а наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Крім того, суд критично ставиться до такої розписки, оскільки кредитором зазначена рідна сестра позивачки, достовірність розписки не підтверджена кредитором, в судовому засіданні конверт, в якому розписка за твердженням позивачки направлена їй сестрою через перебування справи в суді, має відбиток штемпелю пошти Росії - 04.04.2015 р, тобто розписка повернута до подання позовної заяви до суду, з вимогами щодо прийняття до уваги цієї розписки, як боргу подружжя, позивачка звернулася 28.02.2018 р. - вже після подання зустрічного позову та взагалі продажу транспортного засобу. Також суд вважає, що позивачкою не доведено, що спірний транспортний засіб, який був придбаний у 2013 році був придбаний саме за кошти, запозичені нею у сестри у січні 2012 року, виписки з банківських рахунків відповідача свідчать про наявність у подружжя достатніх коштів для придбання транспортного засобу, доказів внесення передоплати у січні 2012 року за транспортний засіб, який був придбаний більше ніж через рік суду не надано. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації за перевищення вартості майна в розмірі 391727,40 грн., вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави для припинення права на частку у спільному майні, відповідач заперечував проти поділу квартири та гаражу між колишнім подружжям, розподіл спірного майна відбувся в рівних ідеальних частках - 1/2, без визначення вартості вказаних часток. Відповідно до ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Це пов`язано з тим, що для сімейних відносин важливе значення має не лише реєстрація шлюбу, а й дійсні відносини чоловіка та дружини. Якщо цього немає і чоловік та дружина фактично не складають однієї сім`ї, то на такі відносини не може поширюватися режим спільності майна подружжя. У разі спору заінтересована особа повинна довести в суді факт окремого проживання подружжя в зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Відповідно до ст.ст. 3, 32, 36, 55 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно; шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чинне законодавство не містить норми, яка безумовно зобов`язує подружжя проживати разом. В судовому засіданні на підставі досліджених доказів у їх сукупності (покази свідків, письмові докази, заяви по суті справ про розірвання шлюбу та визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням) встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинено у листопаді 2014 року, а тому суд вважає встановленим, що з 01.01.2015 року [PERSON] та [PERSON] проживали окремо, а тому кошти, набуті [PERSON] з 01.01.2015 р. є його особистою приватною власністю на підставі ч.6 ст. 57 ЦК України, а тому поділу, як спільне майно подружжя не підлягає. Відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивачки за первісним позовом та задоволення вимог зустрічного позову в частині визнання особистою приватною власністю [PERSON] грошових коштів в розмірі 16750,10 доларів США, розміщених на банківському рахунку ПАТ "Ощадбанк" з 01.01.2015 року. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З урахуванням наведеного та відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової)вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками)майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. (Постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року справа № 711/5108/17, провадження № 61-1935св18. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки спірний транспортний засіб було придбано в період шлюбу, він є спільним майном подружжя, та відповідно сторони, як подружжя, мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Крім того, судом встановлено, що спірний автомобіль позивачкою [PERSON] було реалізовано наступного дня після подання зустрічної позовної заяви, за якою спільною власністю подружжя визначений також спірний транспортний засіб. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial