Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

01 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про зобов»язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо [PERSON] як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором № 007-18510-170215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у євро від 17 лютого 2015 року та включити [PERSON] до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за вищезазначеним позовом та роз»яснено позивачу право звернутись до суду в порядку адміністративного судочинства. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 10 жовтня 2017 року ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 02 серпня 2017 року скасовано і направлено справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 23 жовтня 2017 року відкрито провадження за вищезазначеним позовом та призначено справу до судового розгляду. Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що між ним та ПАТ "Дельта Банк" 17.02.2015 року було укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у євро № 007-18510-170215 та додаткову угоду до нього, за умовами яких розміщено 7\~500( сім тисяч п»ятсот) євро строком до 16.08.2015 р. По закінченні строку дії договору кошти йому не були повернуті у зв'язку з запровадженням у банку тимчасової адміністрації. 02.10.2015 року постановою НБУ № 664 відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію банку. У жовтні 2015 року позивач отримав інформацію про нікчемність договору на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Вважає, що діями відповідача порушено його право як вкладника ПАТ "Дельта Банк". Підстави нікчемності правочинів, визначені в частині 3 ст. 38 Закону, до спірних відносин не застосовуються. Уповноважена особа не наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних. У розпорядчому рішенні відсутні посилання на підстави для визнання правочину нікчемним. Судове рішення про визнання недійсним договору банківського вкладу також відсутнє. Просить зобов'язати відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо [PERSON] як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором № 007-18510-170215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у євро від 17 лютого 2015 року та включити [PERSON] до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В судове засідання представник позивача не з»явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника та задоволення позову. В судове засідання представник відповідача не з'явився. Про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Подав клопотання про закриття провадження у справі у зв»язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ "Дельта Банк" укладено 17.02.2015 року договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у євро № 007-18510-170215 та додаткову угоду № 1 до нього, за умовами якого розміщено 7 500 євро строком до 16.08.2015 року включно з виплатою відсотків на суму вкладу з розрахунку 4,5% річних. (а.с.7,8). Грошові кошти в сумі 7 500,00 євро були перераховані на депозитний рахунок позивача платіжним дорученням № 4683483 від 17 лютого 2015 року з рахунку [PERSON] (а.с.9). Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 віднесено ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 р. № 51 запроваджено з 03.03.2015 р. тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк". Позивач отримав від відповідача інформацію про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у євро № 007-18510-170215 від 17.02.2015 р. Суд вважає такий висновок безпідставним. Відповідно до ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, основним завданням якого є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Статтею 27 Закону визначено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника. Протягом трьох робочих днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Відповідно до пунктів 3, 4, 5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.08.2012 N 14 уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Пунктом 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Отже, з метою належного захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зокрема забезпечення гарантованого Законом України "Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб" відшкодування коштів за вкладами, уповноважену особу Фонду наділено правом складати відповідний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, та подавати додаткову інформацію про вкладників, у разі їх збільшення, на підставі яких в подальшому Виконавчою дирекцією Фонду затверджується реєстр вкладників. Положеннями частин 1, 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини, умови яких передбачають платіж чи передачу майна з метою надання окремим кредиторам переваг, що прямо не встановлені для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Таким чином, ст. ст. 26, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначають виключні підстави для не включення вкладника до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду та обовязок уповноваженої особи Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляти сторони за договорами, які визнані нікчемними. При цьому відповідачем не надано докази на підтвердження того: 1) що внаслідок укладення договору банківського вкладу №007-18510-170215 від 17.02.2015 року банк взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 2) що умови договору банківського вкладу №007-18510-170215 від 17.02.2015 року передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 3) що вклад, розміщений на індивідуальній основі або на більш сприятливих умовах, ніж звичайний, може вважатись лише вклад, який запропонований окремій особі на підставі, зокрема, окремих рішень Уповноважених осіб банку тощо, тобто такі умови не пропонуються публічно невизначеному колу осіб. У разі неприйняття банком будь-яких документів, у яких фіксуються пільги для певних клієнтів банку (відсутності доказів) такі умови договору не можна вважати індивідуальними. Відтак, обставини, щодо наявності визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав нікчемності правочину не знайшли свого підтвердження. Постанова Правління НБУ від 16.09.2013 року №365 «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України» забороняє лише переказ коштів в іноземній валюті з поточного на поточний рахунок. У даному ж випадку відбувається переказ коштів з поточного на депозитний рахунок. При цьому відповідно до положень ст. 1062 ЦК України та згідно з п.10.12 постанови Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли на імя вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Умовами договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у Євро №007-18510-170215 від 17.02.2015 року не визначено застережень щодо неможливості зарахування грошових коштів, які надійшли до банку на імя вкладника від іншої особи. Разом з тим, суд бере до уваги правову позицію Верховного суду України, висловлену у постанові від 29.10.2014 року (справа №6-118цс14), згідно з якою письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що відповідає вимогам закону, іншими нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності і звичаями ділового обороту. Зокрема такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив операцію, дату здійснення операції, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Відповідно до ст. 1059 ЦК України письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документу, що відповідає вимогам закону. У разі недодержання письмової форми цей договір вважається нікчемним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що банк прийняв на вкладний рахунок [PERSON] грошові кошти (строковий вклад) в сумі 7 500,00 євро, що підтверджується платіжним дорученням №4683483 від 17.02.2015 року. Відповідно до п. 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи в Україні та переказ коштів в Україні» платіжне доручення розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача. Пунктом 2.1. «Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металах», яке затверджене постановою Правління НБУ №216 від 28.07.2008 року та зареєстроване в Міністерстві юстиції України за №910/15601 01.10.2008 року встановлено типову форму платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницьку діяльність. Відповідно до п. 2.1. Положення, в платіжному дорученні в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності повинно бути зазначено: найменування банку, який здійснив операцію, дату здійснення операції, підпис працівника банку, відбиток печатки. Таким чином платіжне дорученням №4683483 від 17.02.2015 року, містить всі реквізити, визначені п.2.1. «Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металах» та є іншим документом, що підтверджує факт дотримання письмової форми Договору №007-18510-170215 від 17.02.2015 року. Статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначено, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом одного робочого дня з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Згідно п. 5 Змін до «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затверджених Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1 від 04.01.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України за №148/28278 від 27.01.2016 року, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладника; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Отже, Уповноваженою особою Фонду неправомірно визнано договір банківського вкладу нікчемним. Тому задоволення вимог позивача є належним і достатнім способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах. Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 525 ЦК України є неприпустимою одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту ст. 1074 ЦК України вбачається, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів. Відповідно до засад цивільного законодавства позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією та законами є неприпустимим (п. 3 ч.1 ст. 3 ЦК України). Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди можуть застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини як джерело права. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі ст. 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати, і якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою отримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невідємні для банківських операцій і повязаним з ними правом». Так, у ст. 1 Протоколу №1Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, на думку суду, не перешкоджає вкладнику звертатись до суду за захистом порушеного права. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону). Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів (п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону). На підставі ч. 10 ст. 38 Закону усі або частина повноважень Фонду, визначених цією статтею, можуть бути делеговані Фондом уповноваженій особі Фонду. Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства містяться також у Цивільному кодексі України, зокрема, частиною 2 статті 228 ЦК України передбачено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Вказані нормативно-правові акти передбачають, що у відповідних випадках договори є нікчемними в силу закону. Відповідно, визнання договорів нікчемними не потребує видання певного акту. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що до порушення права позивача призводить саме застосування уповноваженою особою ФГВФО наслідків нікчемності договору, тобто невключення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Отже, повідомлення про визнання правочинів нікчемними є лише формою листа, наданим уповноваженою особою Фонду з метою повідомлення сторони за договором про його нікчемність відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". У даному випадку відповідачем фактично реалізовано обов'язок по забезпеченню перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Проте, суд вважає, що уповноваженою особою Фонду не визначено конкретної підстави нікчемності правочину неплатоспроможного банку, що передбачені у ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та не доведено, що договір банківського вкладу (депозиту) має ознаки нікчемного правочину, доказів щодо визнання вказаного договору недійсним в судовому порядку також не надано. Судом встановлено, що грошові кошти в сумі 7 500,00 євро були перераховані на вкладний (депозитний) рахунок позивача. Відповідачем жодних доказів того, що зазначені кошти фактично не вносилися, надано не було. Також не спростовано факт наявності у позивача платіжного доручення, яке є доказом внесення на рахунок банку грошових коштів. Суд також зауважує, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про те, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави; що внаслідок укладання договору банківського вкладу (депозиту) банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, або умови договору передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Відповідно до ухвали колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року встановлено, що на спори, які виникають на стадії ліквідації(банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідно до постанови Судової палати у господарських справах та Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року встановлено, що позивачем у даній справі є фізична особа ОСОБА 1, який звернувся до Фонду гарантування вкладу фізичних осіб про відшкодування коштів від імені сторони правочину, тобто, спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідачем не доведена наявність правових підстав для невключення позивача до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, тому право позивача підлягає поновленню шляхом зобов'язання відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про [PERSON], як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду та включити [PERSON] до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved