Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

10.05.2017 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначав, що працює механіком гарантійо-сервісної служби ТОВ «Техніка і технології». Керівництвом товариство було прийнято рішення про припинення оренди офісі у ТОВ «Бізнес центр «Кірова». 17 лютого 2017 року він разом з іншими працівниками ТОВ «Техніка і технології» займався звільненням орендованих приміщень орендованих приміщень від майна ТОВ «Техніка і технології». Прибувший до орендованих приміщень директор ТОВ «Бізнес центр «Кірова» [PERSON] почав перешкоджати нам у доступі до майна, при цьому присутнім у приміщенні людям почав повідомляти про те, що відбувається рейдерське захоплення бізнес центру «ті тушками» та бійцями полку «Азов». При цьому [PERSON] сфотографував мене та інших працівників ТОВ «Техніка і технології» та виклав ці фото в соціальній мережі «Фейсбук» з текстом такого змісту «рейдерский захват часткной компании с привлечением людей из добробата «Азов»? «Титушки» в масках, закривающие лица? У нас добробати вне закона? Візвали полицию … оказівается бандитизм в Николаеве продожается, нападение на бізнес-центр Кирова. «Титушки» просто заняли територію предприятия, пітаются взломать двери». Посилаючись на те, що згоди на фотографування відповідачу він не давав, ніколи у складі добровольчого батальйону «Азов» не перебував, та вважаючи поширену про нього інформацію такою, що порочить його честь, гідність та репутацію, позивач просив визнати опубліковану [PERSON] на сайтах інформацію наклепом, недостовірною та такою що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, зобов`язати [PERSON] спростувати її тим же способом, яким вона була оприлюднена, та стягнути з [PERSON] на його користь 65\~000 грн. компенсації моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні участі не приймав, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про часта місце розгляду справи, участі у судовому засіданні не приймав, своєї думки стосовно позову не виловив. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності представника позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. За статтею 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право на звернення до суду з позовом про захист її гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності їх діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових,службових, громадських чи інших обов`язків. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 року, визначено, що кожен повинен неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно з частиною третьою статті 277\~ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила (Пункт 15 Постанови). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій, і, яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення зазначеного позову є: поширення інформації, поширена інформація стосується конкретної особи, та поширення недостовірної інформації. Згідно з положеннями статті 277\~ЦК і статті 10\~ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (Пункт 18 Постанови). Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471Закону України "Про інформацію"оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно достатті 277\~ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. У відповідності до п. 25 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 27.02.2009 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст. 47-1Закону України "Про інформацію"оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У ст. 200 ЦК України, та ст. 1 Закону України"Про інформацію"визначено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості (певні факти, дані про кого-, що-небудь) про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищу, а порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом. Згідно ст. 26 Закону України"Про інформацію", джерелами інформації є передбачені або встановлені законом носії інформації: документи та інші носії інформації, які являють собою матеріальні об`єкти, що зберігають інформацію, а також повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи. За такого, відповідно до ст.\~277\~ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Оприлюднена відповідачем [PERSON] інформація - «рейдерский захват часткной компании с привлечением людей из добробата «Азов»? «Титушки» в масках, закривающие лица? У нас добробати вне закона? Визвали полицию … оказивается бандитизм в Николаеве продожается, нападение на бізнес-центр Кирова. «Титушки» просто заняли територію предприятия, пітаются взломать двери», не містить в собі посилань на докази. Також відповідачем не надано доказів достовірності викладеної ним інформації до суду. За такого суд приходе до висновку про те, що поширення зазначеної вище негативної інформації порушило особисті немайнові права позивача внаслідок приниження його честі, гідності та ділової репутації. Відповідно до п.15 вищевказаної Постанови Пленуму від 27.02.2009 року, спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка їх поширила. Отже суд вважає за необхідне визнати недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену відносно нього відповідачем [PERSON] через соціальну мережу « [INFO] » а саме: «рейдерский захват часткной компании с привлечением людей из добробата « [INFO] »? « [INFO] , нападение на бізнес-центр Кирова. « [INFO] » просто заняли територію предприятия, пітаются взломать двери»; зобов`язати [PERSON] спростувати зазначену недостовірну інформацію у такий же спосіб, яким вона була поширена. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року N\~4\~"Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) . Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходе з засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди має похідний характер і пов`язана з встановленням факту порушення особистого немайнового права, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню. За такого, позов підлягає задоволенню. В силу ст.\~88\~ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати понесені позивачем у розмірі 1\~600 грн..

Outcome: approved