Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ ) "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" в особі філії ТОВ "Українське Фінансове Агенство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 57802 грн. 12 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №DNH4KP76410415 від 11.09.2006 року [PERSON] 11.09.2006 року отримав кредит у розмірі 5856 грн. 50 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором 22.03.2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" з ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії " ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ "Верус" поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором №DNH4KP76410415 від 11.09.2006 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. Відповідач до теперішнього часу не виконує взяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В подальшому до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії " ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі. Зазначив, що позивач на протязі майже восьми років з часу укладення вказаного договору з будь-якими вимогами до нього не звертався. Та пояснив, що ніколи не отримував кредитні кошти від позивача. Після того як йому стало відомо про існування вказаного кредитного договору він звернувся з заявою до правоохоронних органів для проведення перевірки по факту укладення від його імені невідомими особами спірного кредитного договору. Пояснив, що у відношенні нього були скоєні шахрайські дії, про що він має вирок суду в якому судом було встановлено скоєння у відношенні нього групою осіб шахрайських дій щодо оформлення від його імені кредитного договору з ОАО КБ «Надра». Та пояснив, що він вважає, що спірний договір з позивачем було укладено від його імені тою ж групою осіб. В подальшому до судового засідання відповідач [PERSON]не з'явився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив у зв'язку з тяжким матеріальним станом зменшити розмір нарахованої за договором пені, застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позичальником передбачені статтею 1050 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2006 року відповідно до заяви позичальника №DNH4KP76410415 від 11.09.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5856 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 02,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні та необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до заяви [PERSON] від 11.09.2006 року останній ознайомився та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ( далі - Умови), які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання ним повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також про його місцезнаходження, та виражає згоду, що Заява разом з Умовами, тарифами банку, пам'яткою клієнта складають кредитно - заставний договір (а.с.9 ). В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував факт укладення ним спірного кредитного договору, та пояснив що у відношенні нього було вчинено шахрайські, на підтвердження чого до суду надав копію вироку Барвінківського районного суду Харківської області від 29.12.2012 року. Судом було досліджено вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 29.12.2012 року у кримінальній справі № 2002/1-228/11 за звинуваченням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.ч. 2,4 ст.190 КК України та [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.ч. 2,4 ст.190, ч.2 ст. 185 КК України, [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.ч. 2,4 ст.190 КК України, відповідно до якого було встановлено факт скоєння у відношенні [PERSON] протиправних дій з боку [PERSON], [PERSON], [PERSON], щодо укладення кредитного договору № 02/19880005/0509/02 з ВАТ КБ «Надра», та спричинення [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 5456,56 грн. (а.с. 107-127). Будь-яких даних щодо вчинення протиправних дій вищезазначеними особами по відношенню до відповідача [PERSON] при укладенні кредитних договорів з ПАТ КБ «ПриватБанк» вказаний вирок не містить. Також відповідач в судовому засіданні пояснив, що спірний кредитний договір ним не оскаржувався та з заявами про визнання недійсним спірного кредитного договору, розірвання договору, тощо, відповідач до суду не звертався. Будь-яких інших доказів, якими б спростовувався факт укладення відповідачем спірного кредитного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] до суду надано не було. В судовому засіданні відповідачу [PERSON] було надано для огляду заяву позичальника № DNH4KP76410415 (а.с. 9) після чого, відповідач пояснив, що можливо він і підписував вказану заяву, однак він не отримував від позивача будь-яких грошових коштів чи речей, які вказано у заяві. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або згідно вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимою. Згідно ст. ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В результаті не дотримання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, він станом на 10.07.2013 року має заборгованість у розмірі 57802 грн. 12 коп., яка складається з наступного: 5856 грн. 50 коп. - заборгованість за кредитом; 18780 грн. 25 коп. - заборгованість за відсотками; 29936 грн. 70 коп. - пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2728 грн. 67 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-6). Згідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем [PERSON] з моменту укладення договору до звернення позивача до суду жодного платежу здійснено не було. З приводу посилань відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлює тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За приписами ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п.5.5 Умов терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років (а.с.90). За приписами ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до приписів ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач не просив поновити строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором та не надав обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин його пропуску. У заяві про скасування заочного рішення, що міститься в матеріалах цивільної справи відповідача [PERSON] посилався на те, що строк позовної давності за даним кредитним договором складає 3 роки. Однак, під час розгляду справи будь-яких доказів на підтвердження домовленості сторін щодо встановлення строку позовної давності на яку посилався відповідач, суду надано не було. Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно висновків, які містяться в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року та є обов'язковими для застосування судом відповідно до ст. 360-7 ЦПК України перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся 06.08.2013 року. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в межах строку позовної давності за період з 06.08.2008 року по 06.08.2013 року, та яка складається з заборгованості за: кредитом у розмірі 2892,42 грн., за відсотками - 14 832,52 грн. та пенею. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідач під час розгляду справи посилаючись на своє скрутне матеріальне становище просив зменшити нараховану пеню в порядку ст.551 ЦК України, що суд розглядає, як клопотання про зменшення розміру нарахованої неустойки за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. З урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається відповідач, є підставою для зменшення розміру неустойки (пені та штрафу) на підставі ст. 551 ЦК України, виходячи з її розміру в межах строку позовної давності, до розміру основного боргу - 2892,42 грн. В частині позовних вимог до ТОВ "Верус" суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22.03.2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ "Верус" поручився за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором (а.с. 7,8). Зі змісту договору поруки укладеного 22 березня 2011 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та Філією ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус" розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою зазначеною в Додатку № 1 до договору поруки, а саме 200 грн. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно заборгованість за договором кредиту в розмірі 200 грн., та з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 20417, 36 грн. Також слід зазначити, що зважаючи заперечення відповідачем [PERSON] факту укладення спірного кредитного договору з позивачем, під час розгляду справи, судом відповідачу було роз'яснено положення ст. 143 ЦПК України щодо призначення у справі експертизи, у тому числі й судово - почеркознавчої експертизи, у зв'язку з чим відповідачем [PERSON] було заявлено клопотання про оголошення в судовому засіданні перерви та надання часу для підготовки клопотання про призначення у справі експертизи, яке було задоволено судом та відповідачу було надано час для підготування та подачі такого клопотання. Однак, в подальшому зазначене клопотання відповідачем до суду надано не було. Натомість відповідачем було повідомлено про його звернення до Барвінківського РВ ГУМВС України в Харківській області з заявою про відкриття кримінального провадження за фактом скоєння у відношенні нього шахрайських дій та підробки документів. У зв'язку з викладеним, судом неодноразово направлялися запити до Барвінківського РВ ГУМВС України в Харківській області щодо надання інформації про рішення прийняте за заявою відповідача. Згідно до листа старшого слідчого СВ Барвінківського РВ ГУМВС України в Харківській області Менько І.О. № 69/6670 від 07.11.2014 року, встановлено, що слідчим відділенням Барвінківського РВ ГУМВС України в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 12014220200000158 від 31.03.2014 року за ст. 358 ч. 1 КК України. З матеріалів провадження відомо, що 31.03.2014 року до ч/ч Барвінківського РВ ГУМВС України в Харківській області звернувся [PERSON], який просить вжити заходів до невідомої особи, яка незаконно внесла від його імені дані в кредитний договір №DNH4KP76410415 ПАТ «Приватбанк». До суду вказані матеріали кримінального провадження не направлялися, проводяться необхідні слідчі дії та розшукові заходи. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» при неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді. З наданої Барвінківським РВ ГУМВС України в Харківській області інформації вбачається, що на час розгляду зазначеної цивільної справи матеріали кримінального провадження за заявою [PERSON] до суду не направлені та знаходяться в провадженні Барвінківського РВ ГУМВС України в Харківській області. Виходячи з наведеного, на час розгляду справи відсутні підстави для зупинення провадження у справі у відповідності до п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України. При цьому слід зазначити, що у випадку встановлення вироком суду факту скоєння протиправних дій за фактом укладення спірного кредитного договору між позивачем та відповідачем [PERSON] від 11.09.2006 року, чи встановлення істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі на час розгляду справи, відповідач [PERSON] не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у відповідності до положень ст.ст. 361-365 ЦПК України. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 224 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial