Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 3953,72 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн. В обґрунтування позову позивач послався на те, що він надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-1У від 24.06.2004 року та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила). Згідно до п. 18 Правил за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, плата вноситься власниками квартир, наймачами або орендарями щомісяця не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим відповідно до показників засобів обліку чи нормативів споживання. За період з 01.11.2010 р. по 31.01.2015 р. відповідач не сплачував вартість наданих послуг, у зв'язку із чим утворилася заборгованість в сумі 3953,72 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволенін відмовити. Пояснив, що за адресою вказаною у позові не мешкає, послуги позивача не отримує, однак, є власником квартири. Просив застосувати строк позовної давності. Також зазначив, що є інвалідом 1-ї групи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори, правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV. Відповідно до статті 1 вказаного Закону житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексахбудинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавцем житлово-комунальних послуг є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживачем житлово-комунальних послуг вважаться фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору та оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Особливості укладання договорів у багатоквартирному будинку врегульовані ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до вказаної правової норми договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Згідно ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", який регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ст. 25 вказаного Закону). Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) і фізичною та юридичною особою (споживачем), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, безпосередньо регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів Україні від 21 липня 2005 року № 630 з наступними змінами (далі: Правила). За приписами пунктів 20, 21 вказаних Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства;з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються КП "ХТМ". На ім'я відповідача [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER]. Як пояснив в судовому засіданні відповідач, він є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Доказів стосовно того, що відповідач не мешкає за зазначеною адресою та послуги позивача не отримує, відповідач суду не надав. З наданого до суду розрахунку вбачається, що за відповідачем, значиться заборгованість за період з 01.11.2010 року по 31.01.2015 року у загальному розмірі 3953,72 грн. Відповідно до ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше ніж за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданих в відповідності до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що приймають участь у справі. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки на підставі ст. 257 ЦК України. За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності. Представник позивача, в обґрунтування клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності, належних та припустимих доказів на підтвердження вказаної обставини не надав, а тому суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 26.03.2014 р. з заявою про видачу судового наказу на підставі зазначеної в позові заборгованості. Як вбачається з ухвали Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11.07.2014 р., судовий наказ від 11.04.2014 р. про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання був скасований. Оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.118 ЦПК України позивач з обєктивних причин не мав можливості реалізувати своє право на звернення до суду з позовною заявою, суд вважає необхідним відраховувати строк позовної давності з моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову у межах строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за період з 26.03.2011 року по 31.01.2015 року в сумі 3522,96 грн. Як вбачається з Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 10 ААВ №657590, відповідач [PERSON] є інвалідом 1-ї групи. Отже, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial