Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач, Виконком Дзержинської районної у місті ради в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: прокуратура Дзержинського району м. Кривого Рогу, КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР, про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. Свою позовну вимогу позивач мотивує тим, що 12.12.2013року до виконкому надійшло клопотання адміністрації КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» КМР про доцільність перебування в родині або влаштування до спеціалізованого медичного дитячого закладу малолітніх [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., у зв'язку з тим, що мати дітей [PERSON] є хворою на інфекційне захворювання, яке перебуває у гострій стадії, що є небезпечним для оточуючих її осіб. Батька у дитини не має, його відомості в свідоцтві про народження дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України. Мама дитини, [PERSON], перебуває на обліку диспансерного відділення № 2 лікувального закладу з приводу захворювання, яке є небезпечним для спільного проживання з іншими особами в одному приміщенні. [PERSON] з 20.06.2012року відмовлялась від лікування в умовах стаціонару та амбулаторно, у 2011 році виписана з стаціонару за порушення лікарняного режиму. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на вищезазначені обставини, а також суду пояснив, що мати відмовлялась від лікування, та її небажання лікуватися, орган опіки та піклування виконкому прийняв рішення про доцільність вилучення малолітніх дітей з родини матері до виникнення умов для передачі дітей на виховання, утримання та спільне проживання з матір»ю. Відповідач проти позову заперечувала, зазначила, що неодноразово лікувалась, проходила обстеження в м. Києві, в неї не виявлено відкритої форми захворювання, вона не є небезпечною для своїх дітей. Представники третьої особи Комунального закладу "Криворізький протитуберкульозний диспансер №2 "ДОР" судові зазначили, що [PERSON] дійсно мала інфекційне захворювання, лікувальним закладом ініційовано питання про примусову госпіталізацію відповідача, яке судом задоволено у 2013 році, однак рішення суду не було виконано, [PERSON] до закладу на лікування не поміщено. У подальшому, відповідач з»являлась до диспансеру, отримувала лікування, та згідно з проведених лабораторних досліджень остання не є небезпечною для оточуючих. Однак, у подальшому [PERSON] слід проходити обстеження та пройти курс терапії з метою не повторення хвороби. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги не підтримав, посилаючись на наведені обставини, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, прокурора, ослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі статтею 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 1 статті 10, частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] з 25.08.2011року по 02.09.2011року перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ "Криворізький протитуберкульозний диспансер №2 "ДОР", виписана у зв'язку з порушенням лікарняного режиму (а.с. 10). З довідки з місця проживання вбачається, що [PERSON] проживає зі своїми малолітніми дітьми за адресою вул. Домнобудівників, б. № 2, корп.. 2 кв. 123 (а.с. 11). Також з матеріалів справи вбачається, що КУ «Центр первинної медик-санітарної допомоги № 5№ КМР у листопаді 2013 року звернувся до органу опіки та піклування з листом, в якому повідомило, що [PERSON], яка перебуває на диспансерному обліку з приводу інфекційного захворювання у гострому стані, що є небезпечним для оточуючих її людей, зокрема для новонародженої дитини, за якою здійснює догляд мати (а.с. 8). Судом встановлено, що [PERSON] дійсно перебуває на обліку в КЗ "Криворізький протитуберкульозний диспансер №2 "ДОР" з приводу інфекційного захворювання. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] являється матір»ю трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., відомості про батька в свідоцтві про народження дітей записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 14-19). В судовому засіданні сторони зазначили, що наймолодша дитина відповідача померла. Судом також встановлено, що [PERSON] неодноразово проходила обстеження з приводу інфекційного захворювання, та згідно з даних лабораторних досліджень, відповідач дійсно має захворювання, однак за клінічними показниками воно не є таким, що створює небезпеку для оточуючих людей, зокрема для дітей, та у [PERSON] спостерігаються залишкові зміни туберкульозу після перенесеного інфільтративного туберкульозу правої легені (а.с. 39, 46, 50, 59, 63-68). Дані лабораторних досліджень у судовому засіданні пояснили представники Комунального закладу "Криворізький протитуберкульозний диспансер №2 "ДОР", які здійснюють спостереження [PERSON] та які в суді зазначили, що стан здоров»я відповідача не становить загрози для її дітей, однак, відповідач має періодично спостерігатись та пройти курс лікування з метою недопущення ремісії хвороби. Згідно висновку, орган опіки та піклування Дзержинської районної у місті ради, враховуючи самоусунення [PERSON] від лікування та інтереси малолітніх дітей, вважає доцільним відібрати у [PERSON] її дітей до зміни умов для передачі дітей матері (а.с.4-5). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ (із змінами і доповненнями), батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 pоку, зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлучати з своєю матір'ю». Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно п. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до ч. 3 ст. 163 СК суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і передачі її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Ураховуючи юридичну природу спірних правовідносин, під час вирішення питання щодо місця подальшого проживання дитини, зокрема відібрання малолітньої дитини від матері, суд має встановити всі обставини, якими обґрунтовувались вимоги й заперечення сторін; врахувавши малолітній вік дитини, повно, всебічно, об'єктивно з'ясувати та належним чином перевірити, чи не стане для дитини психотравмуючим фактором зміна звичних для неї умов життя та кола оточуючих близьких людей, за відсутності в матеріалах справи даних про наявність у одного з батьків належного контакту з дитиною та її прихильності до нього. Під час судового розгляду до суду не представлено лікарського висновку про те, що [PERSON] потребує тривалого лікування, необхідна ізоляція хворої від дітей до одужання, із зазначенням терміну такого лікування, або висновку лікарської-консультативної комісії КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» про те, що [PERSON] страждає на хворобу, яка є небезпечною для оточуючих, що остання підлягає продовженню лікування в стаціонарі протитуберкульозного закладу з дотриманням протиепідемічного режиму, з орієнтовним строком лікування. Також в судовому засіданні не встановлено, що малолітні діти [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-фтизіатра у зв'язку з контактом з матір'ю. Враховуючи вище зазначене, підстав, визначених ст.170 Сімейного кодексу України для відібрання дітей від матері - відповідача, - без позбавлення батьківських прав у судовому засіданні не встановлено, позивач не довів суду їх наявність, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed