Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

I. Виклад позицій позивача та відповідача 27 лютого 2019 року [PERSON] (далі позивач) в інтересах якої діє [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення аліментів на її утримання, визначивши їх в розмірі 1/8 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до 30 червня 2022 року, посилаючись на те, що вона в даний час навчається на денній формі навчання навчально-наукового інституту педагогіки Житомирського державного університету імені Івана Франка із терміном закінчення 30.06.2022 і знаходиться на повному утриманні своєї матері [PERSON] Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Заяв і клопотань від учасників справи не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 27 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 09 годину 08 травня 2019 року, без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями ст.279 ЦПК України. Клопотань від сторін про інше не надходило. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.16). Ухвалу суду від 27.03.2019 направлено на адресу відповідача, яку він отримав 01.04.2019 (а.с.22). Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи позови про стягнення аліментів. За приписами ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України). Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. За вказаних обставин, за приписами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що мати позивача [PERSON] [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з її батьком-відповідачем [PERSON] , який розірвано у 2011 році. Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Адамівською сільською радою Погребищенського району Вінницької області (а.с.6), яка є повнолітньою, в даний час навчається на денній формі навчання навчально-наукового інституту педагогіки Житомирського державного університету імені Івана Франка із терміном закінчення 30.06.2022 року (а.с.7). Перешкод для пред`явлення позову про стягнення аліментів, судом не встановлено. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Згідно положень статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст.ст. 181, 182, 199, 200 Сімейного кодексу України, відповідно до яких якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", пунктах 51, 52 рішення ЄСПЛ від 03.12.2003 року у справі «Рябих проти Росії», пункті 91 рішення ЄСПЛ від 09.11.2004 року у справі «Науменко Світлана проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" від 08.04.2010 року наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в рішенні "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року, в якому наголошується, що "право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом ( п.33 рішення від 21.03.2000 року у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 - 35 рішення від 07.03.2006 року у справі "Донадзе проти Грузії"). Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". VІ. Висновки суду При вирішенні даного цивільно - правового спору судом встановлено наявність підстав набуття позивачем права на утримання з боку батька на час навчання, також встановлено, що позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати матеріальну допомогу, що є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на її утримання починаючи з 27.02.2019 і до 30.06.2022. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших дітей, і приходить до висновку, що, оскільки відповідач [PERSON] є молодою, працездатною особою, має крім повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] - неповнолітніх дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , [INFO] , на утримання яких сплачує за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.12.2018 аліменти у розмірі 1/3 його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, то для забезпечення рівнозначного утримання дітей, і недопущення ущемлення матеріального утримання кожної дитини з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/8 заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 27.02.2019 і до 30 червня 2019, а у разі припинення навчання дочкою [PERSON] - стягнення аліментів припинити. За таких обставин суд приходить до висновку, що право повнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, на матеріальне утримання з боку відповідача [PERSON] порушено і підлягає судовому захисту. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 768, 40 грн. В силу ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved