Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] та після уточнення позовних вимог просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року на її користь, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня вступу Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання" в дію, тобто з 28.08.2018 року і до досягнення нею повноліття 27 березня 2020 року у наступних розмірах: з 385,00 грн. до 972,00 грн., тобто на 587,00 грн., щомісячно з 01 вересня 2018 року по 30 листопада 2018 року; з 385,00 грн. до 1013,50 грн. 50 коп., тобто на 628,50 грн., щомісячно з 01 грудня 2018 року по 30 червня 2019 року; з 385,00 грн. до 1059,00 грн., тобто на 674,00 грн., щомісячно з 01 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року; з 385,00 грн. до 1109,00 грн., тобто на 724,00 грн., щомісячно з 01 грудня 2019 року до 27 березня 2020 року. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати у розмірі 172,50 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року, з відповідача стягуються на її користь аліменти у твердій грошовій сумі, щомісячно, в розмірі 385,00 грн., починаючи з 27.03.2015 року і до досягнення нею 23 років. Відповідний виконавчий лист одразу подано на виконання до ВДВС Комінтернівського району м. Харкова. Але відповідач увесь час ухиляється від сплати аліментів. Крім того, з часу прийняття рішення про стягнення аліментів вартість і рівень життя зросли, що потребує додаткових витрат на її утримання. Позов подала у зв`язку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання", яким встановлено зміни у розмір аліментів, та визначено мінімальний гарантований розмір аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також позивач зазначає, що допомагати їй нікому, вона закінчує навчання в Харківському національному медичному університеті, працює у вільний від навчання час медичною сестрою, на половину ставки. Заробітної платні ледь вистачає на проїзд у громадському транспорті та купівлю засобів особистого захисту у зв`язку з пандемією «корона вірусу». Її бабуся потребує цілодобового догляду, повний параліч, не розмовляє. Бабусі 80, дідусю 85 років. Її мати хворіє на тяжке захворювання. Відповідач працює без оформлення трудових відносин. Дітей крім неї в нього немає. Відповідач має можливість надавати грошову допомогу на її утримання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 травня 2020 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем поданий відзив на позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, надала заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надав заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності та у позові відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням позиції сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05 травня 2015 року з батька позивача - [PERSON] на користь позивача [PERSON] , у зв`язку із її навчанням, стягуються аліменти, в твердій грошовій сумі у розмірі 385 грн. 80 коп., щомісячно, починаючи з 20 березня 2015 року і до досягнення [PERSON] 23 років, тобто до [INFO] . Згідно матеріалів справи позивач навчається в Харківському національному медичному університеті. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N3,від 15.05.2006 р. обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.200 СК України , суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на дитину. Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів органом, який здійснює виконання рішення суду. Разом з цим, суд зазначає, що при присуджені аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися не застосовуються положення щодо встановленого законом мінімального розміру, оскільки відповідно до ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Отже, оскільки позивач вже не має правового статусу дитини, тому норма ч. 2 ст.182 СК України не може бути застосована до цих правовідносин. Також суд враховує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у відповідача відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, не надано доказів погіршення або поліпшення стану здоров`я одного з батьків або інших доказів, які могли бути підставою для зміни розміру аліментів у відповідності до ст.192 Сімейного Кодексу України і які не були враховані при ухваленні Орджонікідзевським районним судом м. Харкова рішення від 05 травня 2015 року. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed