Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

16.09.2020 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява вмотивована тим, що 13.10.2017 року з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву №б/н, за якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і дає право Банку в будь який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом в заяві. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 15.06.2020 року виникла заборгованість в сумі 28985,30 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 21976,71 грн та заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 7008,59 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаній сумі, вирішити питання про судові витрати. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 24.09.2020 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана учасникам справи. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. 12.10.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому він заперечуючи проти позову зазначив, що підписавши 13.10.2017 року заяву про приєднання до банківських послуг, отримав картку для виплат № [NUMBER] , на яку йому перераховувалася заробітна плата. До умов кредитного договору не приєднувався, кредитну картку не отримував, кредитними коштами не користувався. В жовтні 2019 року невідомі особи шахрайським способом заволоділи номером його мобільного телефону, з приводу чого він звернувся до органів нацполіції. Просив відмовити у позові. До зазначеного відзиву відповідачем додано докази, що підтверджують направлення відзиву з усіма додатками позивачу. Разом з відзивом від відповідача надійшло клопотання про допит свідків, задоволене судом с занесенням до журналу судового засідання від 19.11.2020 року. 23.10.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій, окрім доводів викладених у позовній заяві, зазначалось, що заявою відповідача йому було відкрито саме кредитний рахунок, ключем до якого є отримана відповідачем пластикова картка та його мобільний телефон. Підтвердженням отримання відповідачем кредитної картки є виписка з банківського рахунку, з якої вбачається встановлений кредитний ліміт та операції з користування відповідачем кредитними коштами шляхом оплати товарів через термінал в касах магазинів, що є неможливим без отримання кредитної картки. Крім того, саме на відповідача покладається обов`язок негайно інформувати банк, а також правоохоронні органи у разі втрати Картки, ПІНу, сім-карти мобільного телефону, а тому він несе відповідальність за невчинення відповідних дій. Просив позов задовольнити. До зазначеної відповіді на відзив позивачем додано копію реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, що підтверджує направлення відповіді на відзив з доданими документами відповідачу. 11.02.2021 року від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву на позов, до яких доданий акт №1 від 09.02.2021 року, де зафіксовано покрокові дії, щодо можливості отримання інтернет картки ПриватБанку за допомогою лише номеру мобільного телефону. До пояснень додані докази, що підтверджують направлення додаткових пояснень до відзиву з усіма додатками позивачу. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 11.02.2021 року з відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витребувані докази, явка позивача визнана обов`язковою. На виконання зазначеної ухвали позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 18.02.2021 року надана відповідь №331293-ВБ від 18.02.2021 року. Інших процесуальних дій у вказаній цивільній справі не вчинялося. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. На ухвалу суду про визнання явки представника відповідача в судове засідання обов`язковою, останній надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача адвокат Іванова Т.Б. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав аналогічних викладеним у відзиві. Просили відмовити у позові. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~(позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором… (ч.1 ст.1948 ЦК України). Згідно ч.1\~ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1\~ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом\~ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2\~ст.639 ЦК України\~визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ч.1 та ч.2\~ст.207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 13.10.2017 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Підписуючи анкету-заяву, [PERSON] підтвердив, що він згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір банківського обслуговування. Позивач зазначає, що підписавши анкету-заяву від 13.10.2017 року між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своє природою є змішаним і містить в собі як умови договору банківського рахунку так і кредитного договору. На підтвердження укладення кредитного договору позивач надав довідку про вдачу [PERSON] 04.10.2019 року кредитної картки № [NUMBER] , строком дії до 06/23 (а.с.7), довідку про зміну умов кредитування, з якої вбачається, що 04.10.2019 року за кредитною карткою № [NUMBER] встановлено кредитний ліміт в розмірі 1500,00 грн, і в той же день 04.10.20219 року його було зменшено до 0,00 грн (а.с.8), розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.10.2017 року, за яким станом на 15.06.2020 року [PERSON] заборгував позивачу за кредитом 21976,71 грн, за процентами за користування кредитом 7008,59 грн (а.с.6), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.10), Умови та Правилами надання банківських послуг (а.с.11-57), виписку по рахунку № [NUMBER] станом на 18.06.2020 року. Детальним дослідженням останньої встановлено, що 04.10.2019 року, тобто в день видачі кредитної картки № [NUMBER] та встановлення на картку кредитного ліміту в розмірі 15000,00 грн, в місті Кривий Ріг було здійснено розрахунки кредитною карткою через термінали в касах магазинів на 1219,75 грн, 176,00 грн, 13600 грн, на загальну суму 14995,75 грн, тобто в максимальних межах встановленого кредитного ліміту. Після 04.10.2019 року користування кредитом не здійснювалося, а лише проводилися списання баном відсотків за користування кредитом, регулярні списання з карткового рахунку. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи заперечив укладення з позивачем кредитного договору, отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, посилаючись на те, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 13.10.2017 року отримав картку для виплат заробітної плати № [NUMBER] , строком дії до 07/21, надавши її оригінал для огляду суду, а копію для долучення до матеріалів справи. Також відповідач зазначив, що в жовтні 2019 року невідомі особи шляхом перевипуску сім-картки заволоділи його номером телефону, оформили кредитну картку від його імені та скористалися кредитними коштами у зв`язку з чим він звернувся до органів поліції та банку з приводу блокування картки. Обставини блокування сім-картки [PERSON] 4-5 жовтня 2019 року підтвердили його син [PERSON] та співробітник [PERSON] [PERSON] , які пояснили що [PERSON] у вказану дату до [PERSON] не могли додзвонитися його рідні, у звязку з чим, він звертався до оператора мобільного зв`язку з приводу блокування його сім-картки, на що йому було повідомлено, що сім-картка була перевипущена в Дніпропетровський області та йому не належить. Звернувшись до банку, [PERSON] стало відомо що він має заборгованість за кредитом, хоча той кредитної картки ніколи не мав. За заявою [PERSON] від 06.10.2019 року, було внесені відомості до ЄРДР №12019050800001733 від 07.10.2019 року за ознаками ст.190 ч.1 КК України (шахрайство), в тому що невідома особа шляхом обману заволоділа кредитним коштами в розмірі 15000 грн з банківської карти ПриватБанку чим спричинила [PERSON] матеріальну шкоду. На спростування доводів позивача з приводу витрат по кредитній картці, вчинених [PERSON] 04.10.2019 року в місті Кривий Ріг, відповідач надав довідку, що протягом жовтня 2019 року працював згідно з табелем використання робочого часу у «Волноваське вагонне депо» Структурного підрозділу Регіональна філія «Донецька залізниця», у щорічній відпустці не перебував. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, допустимими ті, які підтверджуються певними засобами доказування і не можуть бути підтверджені іншими, а достатніми докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст.77, 78, 80 ЦПК України). Аналізуючи доводи сторін та надані ними докази, суд приходить до наступного. Так, досліджена судом анкета-заява від 13.10.2017 року, окрім особистих даних [PERSON] , не містить зазначень про бажання [PERSON] отримати кредитну картку, про бажаний вид кредитної картки, а також про розмір кредитного ліміту та інші умови кредитування (процентна ставка, інші складові вартості кредиту у виді пені штрафів, комісій). Додані до анкети-заяви Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг, підпису відповідача [PERSON] не містять, а отже відсутні докази того, що ці Тарифи та Умови є складовою укладеного між сторонами договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає позивач. Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодився з умовами та правилами, однак оскільки з цієї анкети-заяви не вбачається що відповідач приєднався саме до умов з кредитного обслуговування, і за відсутності підписаних відповідачем [PERSON] витягу з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правила надання банківських послуг їх застосування в будь-якій редакції не є можливим. У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 зазначено, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Сумнівним на переконання суду також є те, що за підписаною [PERSON] 13.10.2017 року анкетою-заявою, яка за твердженнями позивача разом з Тарифами та Умовами становить кредитний договір, єдину кредитну картку № [NUMBER] [PERSON] отримав майже через два роки 04.10.2019 роки. Користування кредитною карткою також здійснювалося протягом одного дня 04.10.2019 року до використання кредитного ліміту в максимальних межах, після чого рух кредитних коштів (витрати, поповнення), окрім банківських операцій, за кредитною карткою не здійснювався. Позивачем підтверджено, що інших, окрім анкети-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 13.10.2017 року, заяв про приєднання [PERSON] не складав і ця обставина визнається відповідачем. Натомість відповідач пояснив, що підписавши анкету-заяву про приєднання від 13.10.2017 року він отримав картку для виплат № [NUMBER] , строком дії до 07/21, надав її копію, і дана інформація позивачем не спростована. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). У ч.1-3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року "Про захист прав споживачів"\~). Згідно з п.22 ч.1\~ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів"\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"\~від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, судом встановлено, що підписавши 13.10.2017 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, [PERSON] приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, надав дозвіл на обробку персональних даних. При цьому, зі змісту анкети-заяви не вбачається будь-яких даних, які свідчили про намір [PERSON] приєднатися саме до умов кредитування. Крім того, не підписані [PERSON] і Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та правила надання банківських послуг, свідчать про недотримання позивачем вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. А тому, суд приходить до висновку, що позивач не довів, що 13.10.2017 року між сторонами виникли кредитні правовідносини. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості, а також виписка по рахунку за договором №б/н станом на 15.06.2020 року не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено факту укладення кредитного договору з [PERSON] та моменту його укладення. Суд вважає неспростованими позивачем доводи відповідача, що за заявою від 13.10.2017 року відповідач [PERSON] отримав саме картку для виплат № [NUMBER] оригінал якої він надав суду для огляду, а її копія наявна в матеріалах справи. Обставини отримання позивачем кредитної картки № [NUMBER] , строком дії до 06/23, позивачем належним доказами не доведені, як і, відповідно, обставини користування відповідачем кредитним коштами. В свою чергу, суд не приймає як допустимий доказ пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про блокування сім-картки [PERSON] невідомими особами 04.10.2019 року, оскільки ці обставини можуть бути доведені лише даними мобільного оператора телефонного зв`язку, яким [PERSON] користувався, а також довідку з місця роботи [PERSON] , оскільки вона не доводить, що саме 04.10.2019 року, тобто в день, коли здійснювалися операції по кредитному рахунку в місті Кривий Ріг, [PERSON] перебував на роботі у «Волноваське вагонне депо» Структурного підрозділу Регіональна філія «Донецька залізниця», проте, це не є вирішальним у справі, оскільки суд дійшов висновку про відсутність між сторонами кредитних правовідносин. Те, що мало місце звернення 06.10.2019 року [PERSON] до органів поліції з приводу вчинення відносно нього невідомими особами шахрайських дій підтверджено доказами, проте, про прийняте рішення суд не повідомлено. За недоведеності виникнення між сторонами кредитних правовідносин, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 28985,30 грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed