Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

20 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Підставами позову позивач зазначила, що перебуває з відповідачем з 26 квітня 1996 року у зареєстрованому шлюбі. За час сумісного життя ними було набуто (придбано) серед іншого наступне майно, яке оформлене на відповідача: 1)двоповерховий будинок № [NUMBER] , загальною площею 76 м2, розташованого по [ADDRESS] ; 2)автомобіль ЗИЛ 4331 (вантажний самоскид) синього кольору, 1990 року випуску державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ; 3)автомобіль МАЗ 8926 (причіп бортовий) синього кольору, 1978 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Позивач зазначила, що згоди на добровільний поділ майна між нею та відповідачем не досягнуто, будь-якої домовленості або шлюбного договору щодо визначення часток у спільному майні між нею та відповідачем не укладалось. Ухвалою суду від 22.12.2017 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 15.01.2018 року до суду надійшла заява від представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій вона збільшує обсяг спільно нажитого майна і просить суд визначити ідеальні частки в праві спільної сумісної власності подружжя також і на рухоме майно, а саме транспортні засоби ГАЗ, модель 4301 та KANUNI модель SAVAGE по Ѕ частці за кожним. Ухвалою суду від 05.02.2018 було прийнято до провадження заяву представника позивача [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 22.02.2018 року відповідачем було надано відзив на позовну заяву, згідно якому він не погоджується з позовними вимогами, та просить відмовити в повному обсязі у їх задоволенні. Ухвалою суду від 24.05.2018 року за спільною заявою представників сторін було розпочато процедуру врегулювання спору за участю судді Новоодеського районного суду Миколаївської області Демінської О.І. та призначено першу спільну нараду із врегулювання спору на 13.06.2018 року о 16.00 год., та другу спільну нараду на 20.06.2018 року о 16:30 годині. Ухвалою суду від 20.06.2018 року припинено процедуру врегулювання спору за участю судді у справі за позовом [PERSON] , в зв`язку з подачею заяви представника відповідача [PERSON] про припинення врегулювання спору за участі судді в зв`язку з тим, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна подружжя та в зв`язку зі спливом строку, визначеного ЦПК для врегулювання такого спору. Ухвалою суду від 27.08.2018 року по даній цивільній справі за клопотанням представника позивача було призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої було доручено експерту ТОВ "Антан-ЮГ" Шевченко Тетяні Сергіївні (адреса: вулиця Адмірала Макарова, 40/2 місто Миколаїв індекс 54000). Ухвалою суду від 18.03.2019 було задоволено клопотання позивача про зміну предмета позову у відповідності до заяви її представника від 28.01.2019 року. Ухвалою суду від 19.03.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив про його задоволення та проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Представник відповідача надав до суду клопотання, в якому просив відмовити у задоволенні позову та проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Крім того представник відповідача надав до суду пояснення щодо незгоди з висновком експерта щодо вартості транспортних засобів. В поясненні представник відповідача вказав, що висновки експерта викликають сумніви у зв`язку з тим, що в експертному висновку містяться посилання тільки на продаж одного подібного автомобіля. Крім того експерт при дослідженні вартості транспортних засобів не дослідив самі транспортні засоби и не намагався провести їх огляд та опис. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони по справі з 26 квітня 1996 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . За час сумісного життя ними було набуто наступне майно, право власності на яке оформлене на відповідача: 1)двоповерховий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 01.02.2008 року; 2)автомобіль ЗИЛ 4331 (вантажний самоскид) синього кольору, 1990 року випуску державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 16.03.2016 року. 3)автомобіль МАЗ 8926 (причіп бортовий) синього кольору, 1978 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію 4)автомобіль ГАЗ 4301, 1994 року випуску об`єм двигуна 6230 м3; 5)транспортний засіб KANUNI модель SAVAGE, 2012 року випуску, об`єм двигуна 49 м3. В подальшому відповідачем було відчужено на користь третіх осіб: автомобіль ЗИЛ 4331, 1990 року випуску державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , автомобіль МАЗ 8926 (причіп бортовий) синього кольору, 1978 року випуску, державний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] відповідно до договорів купівлі-продажу від 04.01.2020 року та автомобіль ГАЗ 4301, 1994 року випуску, зеленого кольору, VIN [NUMBER] відповідно до договору купівлі-продажу від 19.01.2018 року, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області від 18.04.2018 року №31/14-М-05. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що відповідає вимогам ст. 61 СК України. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно з ч. 3 ст.\~65\~СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідачем суду не надано доказів, які б свідчили про те, що позивач давала згоду на відчуження вказаних транспортних засобів, або, які б вказували на те, що позивачу взагалі було відомо про таке відчуження, як і не надано доказів того, що вказане відчуження відбувалося в інтересах сім`ї, чи на її потреби. Верховний Суд України у постанові від 03.05.2018 № 755/20923/14-ц визначив, що наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Разом з тим, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі N 201/14044/16-ц, провадження N 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі N 127/7029/15-ц, провадження N 61-9018сво18, дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна у вигляді колісного транспортного засобу МАЗ 8926, причіп бортовий, 1978 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , VIN - [NUMBER] , оціночна ринкова вартість зазначеного транспортного засобу складає 52 283 грн. Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна у вигляді колісного транспортного засобу KANUNI SAVAGE, мопед А1, 2012 р.в., , VIN [NUMBER] , оціночна ринкова вартість зазначеного транспортного засобу складає 8 240 грн. Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна у вигляді колісного транспортного засобу ЗИЛ 4331 (вантажний самоскид), 1990 р.в., державний номер [NUMBER] , VIN - [NUMBER] , оціночна ринкова вартість зазначеного транспортного засобу складає 275 741 грн. Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна у вигляді колісного транспортного засобу ГАЗ 4301, 1994 р.в., об`єм двигуна 6230 м3, VIN - [NUMBER] , оціночна ринкова вартість зазначеного транспортного засобу складає 109 788 грн. Судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача щодо сумнівів до висновків експерта у зв`язку з тим, що хоча висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності, але відповідачем не надано до суду інших доказів, які б підтверджували вартість спірного майна. Відповідачем та його представником не наведено перед судом достатніх та переконливих мотивів для того, щоб суд при вирішенні даного спору відійшов від рівності часток сторін у спільній сумісній власності, як і не надано доказів, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю, що мали б істотне значення, спричинила можливість зменшення її частки, як співвласника.

Outcome: approved