Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (далі - «Відповідач»), третя особа - державний реєстратор комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Турбаніст Іван Володимирович про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно, припинення права власності на нерухоме майно та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. В червні 2019 року від представників АТ «Укрсоцбанк» Мельник В.М. дізнався про те, що АТ «Укрсоцбанк» задовольнив забезпеченою іпотекою вимогу шляхом набуття 10.06.2019 року права власності на дачний будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,12 га. для ведення садівництва, в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Рішення про державну реєстрацію прав на дачний будинок та земельну ділянку за Банком прийняв державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Турбаніст І.В. Позивач вважає, що перехід права власності на предмет іпотеки відбувся незаконно (за відсутності правових підстав), що призвело до порушення його прав, які підлягають захисту у судовому порядку, з огляду на наступне. 1. Всупереч ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 2.4.7. Іпотечного договору іпотеко держатель не надіслав йому, як іпотеко давцю, письмової вимоги про усунення порушень. 2. Всупереч ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» як підставу виникнення права власності на іпотечне майно не зазначено документа, який би посвідчував проведення оцінки предмета іпотеки на момент набуття права власності. Крім цього, оцінка предмета іпотеки взагалі не проводилась. 3. Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до державного реєстратора подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину, а державний реєстратор встановлює наявність факту виконання умов правочину. 4. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 12.05.2006 року, підставою переходу права власності на іпотечне майно до Банку міг бути окремий договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений між сторонами. 5. Наявність в державному реєстрі прав запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій щодо іпотечного майна. 6. 07 серпня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А., яким було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16248, відповідно до якого звернуто стягнення на дачний будинок, загальною площею 456,6 кв.м., який знаходиться на території Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, в садово-городньому товаристві «Джерела», по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,12 га., кадастровий номер 3220489500:01:027:0238. Також, в березні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» зверталось з позовною заявою до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, де відповідачем є [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: дачний будинок, загальною площею 456,6 кв.м., який знаходиться на території Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, в садово-городньому товаристві « [INFO] », по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,12 га., кадастровий номер 3220489500:01:027:0238. Таким чином, Банк вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, тому, всупереч умовам іпотечного договору, неправомірно звернувся до державного реєстратора. Змінивши в ході підготовчого провадження предмет позову, позивач просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» на дачний будинок за адресою: [ADDRESS] , індексний номер: 47322684 від 12.06.2019 року, та земельну ділянку площею 0,12 га., кадастровий номер: 3220489500:01:027:0238, індексний номер: 47323666 від 12.06.2019 року, припинити право власності АТ «Альфа-Банк» на дачний будинок за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 31970582, та земельну ділянку площею 0,12 га., кадастровий номер: 3220489500:01:027:0238, номер запису про право власності: 31971365, поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на дачний будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1850702532204 та земельну ділянку площею 0,12 га., кадастровий номер: 3220489500:01:027:0238, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1850741032204 за [PERSON] (а.с. 91-93). Ухвалою суду від 18.11.2019 року було відкрито провадження і призначено справу до розгляду, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с. 54-55). У зв`язку з припиненням АТ «Укрсоцбанк» ухвалою суду від 22.01.2020 року його виключено із складу відповідачів у справі, залучено у справі у якості відповідача його правонаступника - АТ «Альфа Банк». АТ «Альфа-Банк», як відповідачу, роз`яснено право подати відзив на позовну заяву в строк до 15 днів з дня вручення даної ухвали (а.с. 74-75). Заочним рішенням суду від 15.10.2020 року позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», третя особа - державний реєстратор комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Турбаніст Іван Володимирович про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно, припинення права власності на нерухоме майно та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності - задоволено в повному обсязі. Ухвалою суду від 09.04.2021 року заочне рішення від 15.10.2020 року скасовано та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження на 31.05.2021 року (а.с. 234-235). 19.10.2021 року у судовому засіданні представник позивача - адвокат Федоренко В.С., підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав, зазначених у позовній заяві та наданих до суду письмових поясненнях. Звернув увагу суду на п. 4.5. іпотечного договору, який передбачає право звернення стягнення на предмет іпотеки тільки в один із способів, визначених в договорі, а саме: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством України. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Зелена Н.Ю. позовні вимоги не визнала в повному обсязі та заперечувала щодо їх задоволення з підстав, зазначених у заяві про перегляд заочного рішення. В судове засідання третя особа - державний реєстратор комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Турбаніст І.В. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 11 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір № 04/І-223. Предметом договору є передача в іпотеку іпотеко держателю у якості забезпечення виконання усіх своїх зобов`язань перед іпотеко держателем за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/58/08-Пі від 11.04.2008 року нерухомого майна, а саме: дачного будинку, загальною площею 456,6 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки, площею 0.12 га, кадастровий номер 3220489500:01:027:0238, цільове призначення - ведення садівництва. 10.06.2019 року державним реєстратором Турбаніст Іваном Володимировичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав на дачний будинок за АТ «Укрсоцбанк», індексний номер: 47322684 від 12.06.2019 р. та земельну ділянку, індексний номер: 47323666 від 12.06.2019 р.. На підставі даного рішення було внесено запис про реєстрацію права власності на вказане майно до Державного реєстру речових прав за АТ «Укрсоцбанк». Таким чином, АТ «Укрсоцбанк» стало власником іпотечного майна - дачного будинку та земельної ділянки. 03.12.2019 року припинено юридичну особу - АТ «Укрсоцбанк», що вбачається з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Його правонаступником є Акціонерне товариство «Альфа Банк» (а.с. 69-72). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Як визначено в ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено можливість позасудового врегулювання, а саме: сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Тобто, перед початком звернення стягнення на предмет іпотеки відповідач мав обов`язок надіслати позивачу письмову вимогу з пропозицією оплатити заборгованість. У Постанові Великої Палати Верховного суду від 24.04.2019 року у справі № 638/20000/16-ц зазначено, зокрема, про те, що разом із заявою про державну реєстрацію права іпотеко держатель зобов`язаний надати державному реєстратору докази, що підтверджують направлення та вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень. Тобто, державному реєстратору мають бути надані документи, які підтверджують як направлення вимоги іпотекодавцю, так і отримання ним такої вимоги. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного суду і у постанові від 20.03.2019 року по справі № 306/205/16-ц. Матеріали справи не містять доказів отримання [PERSON] надісланої вимоги про усунення порушення. Наявні у матеріалах справи конверти з відміткою «за закінченням строку зберігання» не свідчать про відмову [PERSON] від отримання письмової вимоги, засвідчену працівником поштової служби та не можуть свідчити про належне повідомлення. Крім цього, матеріали справи не містять описів вкладень до рекомендованих листів, що унеможливлює встановлення факту надіслання банком саме повідомлень про усунення порушень. Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотеко держатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотеко держатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2019 року щодо дачного будинку та від 15.10.2020 року щодо земельної ділянки, в розділі «Підстава виникнення права власності» не зазначено документ, який би посвідчував проведення оцінки предмета іпотеки у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку». Наявна у матеріалах справи копія Висновку про вартість майна, датована 25.02.2019 року, засвідчує, що огляд об`єкта оцінки не проводився та враховуючи відсутність доступу до об`єкту оцінки, розрахунок вартості проводився на підставі документів та фотоматеріалів, наданих Банком. Проте, у матеріалах справи відсутні докази звернення Відповідача до [PERSON] з вимогою надання доступу до дачного будинку та земельної ділянки для проведення оцінки. Відповідно до приписів п. 50 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Пунктом 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" встановлено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки. Крім того, ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки. Велика Палата Верховного суду у постанові від 23.01.2019 року у справі № 306/1224/16-ц зазначила про те, що оцінка предмета іпотеки здійснена суб`єктом оціночної діяльності шляхом застосування порівняльного методичного підходу, без виходу на місце і без огляду самого об`єкта будівництва, не відповідає дійсній ринковій вартості спірного нерухомого майна. Крім цього, як зазначено у висновку про вартість майна, оцінка здійснена для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства. Однак, банком використано дану оцінку для набуття права власності предмет іпотеки. Таким чином, суд приходить до висновку, що оцінка з визначення дійсної вартості для набуття права власності на предмет іпотеки не була проведена, а відтак державним реєстратором не були дотримані положення статті 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких іпотеко держатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для Закон України зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Статтею 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотеко держателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року (справа № 306/2053/16-ц), у постанові від 23.01.2019 року (справа № 306/1224/16-ц), у постанові від 21.03.2018 року (справа № 760/14438/15-ц). Отже, державний реєстратор має дотримуватись пункту 57 Порядку № 1127, і крім документів, передбачених у п. 61 Порядку №1127, вимагати від іпотеко держателя подання документу, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину - перевірити розрахунок боргу, встановити розмір заборгованості, його безспірність. Матеріали справи такого документа не містять. У частині 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент укладення Договору іпотеки) вказано, що договір про задоволення вимог Іпотеко держателя може передбачати: передачу Іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право Іпотеко держателя від свого імені продати предмет іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно п. 4.5.3. Іпотечного договору, Іпотеко держатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством України, тобто у порядку, встановленому ст. 37 Закону. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент укладення Договору іпотеки), договір про задоволення вимог Іпотеко держателя, який передбачає передачу Іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Тому, відповідно до Закону України «Про іпотеку», передача права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя. Законодавство, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачало передачу права власності на іпотечне майно від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі застереження в іпотечному договорі. Як убачається із матеріалів справи, зокрема, іпотечного договору, позивач не узгоджував з іпотеко держателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором, крім того, як іпотекодавець не надавав своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотеко держателю (Відповідачу), а договір про задоволення вимог Іпотеко держателя між Позивачем та АТ «Укрсоцбанк» не укладався. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 199/1276/17, суд зазначив «...оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 14 лютого 2007 року, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України "Про іпотеку" в редакції від 12 травня 2006 року. Відповідно до статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотеко держателя не перешкоджає іпотеко держателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя може передбачати в тому числі: передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. При цьому згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, який передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотеко держателя, що випливає з пунктів 4.2.1 та 4.5 договору іпотеки. Разом із тим, відповідно до пункту 4.2.1 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання можливе у порядку, встановленому статтею 37 Закону. Суд апеляційної інстанції встановив, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність ТОВ "Вектор плюс" укладено не було, а особа, як іпотекодавець не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотеко держателю. За таких обставин, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотеко держателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору нотаріусу та залишення нею без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за ТОВ "ФК "Вектор плюс" права власності на спірну квартиру, власником якої залишалась позивачка, не можна вважати законними...». Тобто, Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на норми законодавства, що діяли на момент укладення Договору іпотеки, прийшла до висновку, що єдиною правовою підставою для набуття права власності на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» є виключно договір про задоволення вимог іпотеко держателя. Тієї ж позиції дотримується Верховний суд, зокрема, у постанові від 21.11.2018 року у справі № 367/7589/15-ц, у постанові від 13.11.2020 року у справі № 303/4230/18. Підставою виникнення права власності за відповідачем в реєстрі зазначено: дублікат іпотечного договору № 04/І-233, серія та номер: 154, виданий 31.05.2019 року, видавник: Журавель А.М., державний реєстратор Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області. Однак, наведені положення Закону України «Про іпотеку» дають змогу дійти висновку, що зазначений документ не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно (такою підставою міг бути виключно договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений між позивачем та відповідачем), чого Державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Турбаністом Іваном Володимировичем не було враховано при прийнятті відповідного рішення. ПАТ «Укрсоцбанк» 07 серпня 2017 року звернулось до приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А., яким було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16248. Відповідно до виконавчого напису запропоновано звернути стягнення на дачний будинок, загальною площею 456,6 кв. м., який знаходиться на території Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, в садово-городньому товаристві «Джерела», по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,12 га., кадастровий номер 3220489500:01:027:0238. Крім цього, у березні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» зверталось з позовною заявою до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: дачний будинок, загальною площею 456,6 кв. м., який знаходиться на території Шкарівської сільської ради, Білоцерківського району, в садово-городньому товаристві «Джерела», по [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,12 га., кадастровий номер 3220489500:01:027:0238, належні [PERSON] .. Ухвалою суду від 15.05.2018 року у справі № 357/3223/18 було відкрито провадження. У зв`язку із поданням представником ПАТ «Укрсоцбанк» заяви про залишення позову без розгляду, ухвалою суду від 28 вересня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду. З вищенаведеного вбачається, що Відповідач вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки він звертався за вчиненням виконавчого напису до приватного нотаріуса Чуловського В.А. та подавав позовну заяву до суду. Проте, умовами Іпотечного договору від 11 квітня 2008 року, зокрема п. 4.5. зазначено, що Іпотеко держатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: 4.5.1. на підставі рішення суду; або 4.5.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса; або 4.5.3. шляхом передачі Іпотеко держателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством України. Як випливає з іпотечного договору, сторони договору домовились, що при звернені стягнення на предмет іпотеки буде застосовано лише один із способів, за переліченням через значення «або». Тобто, умови договору чітко передбачають, що Іпотеко держатель може задовольнити свої вимоги виключно на підставі одного способу, передбаченого договором іпотеки. За таких обставин, державний реєстратор діяв всупереч вимогам чинного законодавства та прийняв безпідставне та протиправне рішення про реєстрацію права власності іпотечного майна за відповідачем. Отже, позовні вимоги Позивача ґрунтуються на законі та Відповідачем не спростовані. За таких обставин позов необхідно задовольнити повністю. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права. Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, судові витрати, які поніс Позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з Відповідача у повному обсязі - 2 689,40 грн. (т. 1 а.с. 5, 41, 49, 50). На підставі викладеного та

Outcome: approved