Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі [PERSON], звернулася в суд із уточненою позовною заявою, до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна подружжя в натурі та зустрічним позовом [PERSON] в особі [PERSON] до [PERSON], про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що перебуваючи з 25.10.1981 року по 27.06.2014 року у шлюбі з відповідачем (а.с.50) вони набули у спільну власність майно яке складається із житлового будинку літ. «А-1», підвалу літ. «Пд», мансарди літ. «Мс», мансарди літ. «Мс1», ганку літ. «а1», ганку літ. «а2», балкону літ. «а3», прибудови літ. «а», по [ADDRESS]. Внаслідок розірвання шлюбу та неможливістю спільного проживання, позивач просить здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя за варіантом II, який запропонований експертом [PERSON], що становить 47,2% ідеальних долей на суму 134708,8 грн., відповідачу [PERSON] виділити в натурі частину 2 варіанту II, що становить 52,8 % ідеальних долей на суму 150691,2 грн. Крім того просив провести розподіл земельної ділянки, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд відповідно до схематичного плану у звіті експерта №128-ng-05-15, та виділити позивачу частку земельної ділянки, яка пропорційна до його реальної частки в житловому будинку, а саме 47,2 %, що становить 0,0944 га. Просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати та 6866,9 грн. та повернути позивачу зайво сплачений судовий збір в сумі 1114,73 грн. [PERSON], не погоджуючись з позовом позивача подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій вказує, що нею було отримано у спадок від матері житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] В подальшому було приватизовано земельну ділянку площею 0,37 га, з цільовим призначенням для обслуговування будинку та господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, будинок фактично був добудований та зданий в експлуатацію 27.06.2015 року про що свідчить Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.06.2015 року та Витяг за № [NUMBER] від 27.06.2015 року. Підсумовуючи вищевикладені обставини справи, видно, що земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON] Позивачем не було віднесено до спільного сумісного майна транспортний засіб марки ВАЗ 2107, 2004 року випуску, державний номер [NUMBER], що подружжям також був набутий за час шлюбу, вказаним транспортним засобом користується [PERSON], то [PERSON] вважає, що автомобіль слід залишити за [PERSON], а [PERSON] провести грошову компенсацію відповідно до вартості предмету поділу. В судовому засіданні [PERSON] та його представник зустрічний позов визнали частково та просили задовольнити позовні вимоги за первинним позовом частково, відмовившись від стягнення з відповідача судових витрати у справі та 6866,9 грн. або 15777,08 грн., різниці у вартості часток сторін. [PERSON] та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні зустрічного позову відмовившись від стягнення з [PERSON] понесені [PERSON] судові витрати, а у первинному просили відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в спірному будинку не проживає з жовтня 2010 року, однак допомагала облаштовувати будинок, їздила на заробітки і все вкладала в будинок, коли вона навчалася то батьки обіцяли їй вказаний будинок, бажає мати в будинку якусь кімнату, але на право власності не претендує. Суд, дослідивши в судовому засіданні докази по справі, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, знаходить, що первісний позов підлягає задоволенню а зустрічні вимоги частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебуваючи з 25.10.1981 року по 27.06.2014 року у шлюбі набули у спільну власність майно. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Визначаючи обсяг спільного набутого майна судом встановлено, що в період шлюбу та на момент звернення до суду з даним позовом сторонами було набуто: - домоволодіння яке складається з житлового будинку літ. "А-1"кімната №1-2 площею 18,20 м2, кухня №1-3 площею 10,50 м2, коридор №1-4 площею 80,20 м2, коридор №1-5 площею 1,50 м2, комора №1-6 площею 2,40 м2, вбиральня №1-7 площею 1,10 м2, ванна №1-8 площею 6,90 м2, коридор №1-12 площею 10,80 м2, кімната №1-13 площею 9,20 м2, сарай літ. "Б" вартістю 2941грн., сарай літ. "В" вартістю 6781грн., колодязь №3 вартістю 3276 грн., вигрібної ями №5 вартістю 2323 грн. - земельну ділянку, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER]) - автомобіль ВАЗ 2107, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, у відповідності до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З метою визначення можливості розділу будинковолодіння та за згодою сторін, було проведено експертне дослідження, за результатами якого, встановлено технічну можливість розподілу житлового будинку. Виходячи з цього, суд виходить із принципів доцільності та зручності облаштування, так як обраний варіант потребує найменших фінансових затрат для його реалізації порівняно з іншими та найменше проведеної роботи по переплануванню. Що стосується частин варіанту ІІ розподілу нерухомості то суд знаходить, що вимога позивача [PERSON], в цій частині є найбільш правильна так як об'єктивно відображає частки сторін і їх потреби, а тому в цій частині суд в задоволенню вимог зустрічного позову відмовляє. Що стосується поділу між сторонами автомобіля, то суд виходить із вимог ст. 174 ЦПК України, вважає, що визнання зустрічного позову відповідачем, в цій частині не порушує прав інших осіб і не суперечить закону, а тому є правильним і спірний автомобіль слід поділити між співвласниками запропонованим шляхом із компенсуванням частки іншого співвласника грошима. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, виходячи з усього викладеного та

Outcome: partial