Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», в якому просить скасувати арешт, накладений на ? частину житлового будинку із господарчими спорудами, розташованого в [ADDRESS] на підставі ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.12.2016 року по цивільній справі №511/2222/16-ц за позовом Публічного Акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 448676,99. Позов позивач обґрунтував тим, що йому на праві власності належить 1/2 частка житлового будинку із господарчими спорудами, розташованого в [ADDRESS], відповідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області 29 листопада 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №2776. Позивачу стало відомо, що 26.12.2016 року на підставі ухвали Роздільнянського районного суду Одеської області по цивільній справі №511/2222/16-ц за позовом Публічного Акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 448676,99, накладено арешт на вказану 1/2 частину його майна. Оскільки на момент накладення арешту на спірне майно [PERSON] вже не була власником будинку, з листопада 2016 року власником є позивач, то на його думку арешт був накладений помилково, а тому він вважає за необхідне скасувати арешт. Окрім того, накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності позивачу, обмежує його законні права як власника нерухомого майна щодо вільного розпорядження останнім, та може привести до затруднень та непорозумінь при укладенні договорів відчуження, здачі в оренду майна тощо, у зв'язку із чим позивач і вимушений звернутись до суду. Просив розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 30.05.2018 року відкрито спрощене позовне провадження в якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.19). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направили, хоча вказану вище ухвалу суду отримали, що стверджується відповідними поштовими повідомленнями, які приєднані до матеріалів справи.(а.с.24;25). Відповідач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в особі представника АБ «Укргазбанк» Г.В. Бондар в судове засідання не з'явився, про день та час слухання був сповіщений належним чином. З позовними вимогами [PERSON] не погодився, надавши до суду відзив на позовну заяву. Відзив представник відповідача обґрунтував тим, що дійсно у вересні 2016 року Банк звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Відповідач [PERSON] позов не визнала, у березні 2017 року подала зустрічний позов про визнання недійсним кредитний договір, укладений між Банком та нею 13.08.2015 року № 364-08/П-35 та додаткову угоду до нього від 08.05.2015 року №1, договір поруки, укладений 13.08.2008 року та додаткову угоду від 08.05.2015 року №1, договір іпотеки від 13.08.2008 року виключення з державного реєстру іпотек запису про обтяження 3-кімнатної квартири [ADDRESS], зняття заборони відчуження та виключення з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про обтяження даної квартири. Ухвалою від 26.12.2016 року Роздільнянський районний суд Одеської області в якості забезпечення позову наклав арешт на нерухоме майно, належне [PERSON], а саме: - житловий будинок, розташований в [ADDRESS], загальною площею 75,50кв.м., житловою площею 46,40кв.м; та на ? частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], загальною площею 70,62кв.м., житловою 46,50кв.м. Ухвала не була оскаржена, незважаючи на те, що як вказано в позовній заяві [PERSON], на момент винесення ухвали 26.12.2016 року власником ? частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], загальною площею 70,62 кв.м., житловою 46,50кв.м. вже був він. Вважає, що дані дії сім'ї [PERSON] свідчать про недобросовісне виконання ними своїх процесуальних обов'язків, зловживання ними і направлені ні на що інше, як на ухилення від виконання кредитних зобов'язань по виплаті кредиту. Тому просить суд, в позові відмовити у повному обсязі. У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 29.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області, [PERSON] являється власником ? частини житлового будинку із господарчими спорудами, розташованого в [ADDRESS], на земельній ділянці Роздільнянської міської ради, житловий будинок зазначений літерою «А», житловою площею 50,64кв.м., загальною площею 100,90кв.м. та господарчі споруди: веранда - «а», жила прибудова - «А1», сарай - «Б», сарай - «В», вбиральня - «Є», огорожа - №1-2. (а.с.8-9). Право власності також підтверджується Договором про порядок володіння та користування спільним майном, де також зазначено, що майно, що є предметом Договору дарування належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по ? кожному.(а.с.10). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено право власності позивача [PERSON] за номером запису про право власності: 17821130.(а.с.11). На підставі ухвали від 26.12.2016 року Роздільнянського районного суду Одеської області по цивільній справі №511/2222/16-ц за позовом Публічного Акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 448676,99 в якості забезпечення позову було накладено арешт на нерухоме майно, належне [PERSON], а саме: - житловий будинок, розташований в [ADDRESS], загальною площею 75,50кв.м., житловою площею 46,40кв.м; та на ? частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], загальною площею 70,62кв.м., житловою 46,50кв.м.(а.с.12-13). З копій документів наданих представником відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» встановлено, що державним виконавцем Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Довгань С.С. 14.03.2018 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 511/222/16ц від 10.01.2018 року, що видав Роздільнянський районний суд Одеської області, а саме: про стягнення солідарно боргу з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Укргазбанк» у сумі 524621,90грн.(а.с.32-33). Позивач по справі не є стороною по цивільній справі № 511/222/16ц. За змістом ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором Як було встановлено, позивач є власником ? частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], а тому позивач, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ним права користування розпорядження майном, яке фактично йому належить, в тому числі може звернутися з позовом про зняття арешту з майна відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2012 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна". Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено випадки зняття арешту з майна боржника державним виконавцем, а у всіх інших випадках відповідно до ч.5 ст.59 цього ж Закону арешт може бути знятий з усього майна боржника або його частини за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.391 ЦК України передбачене право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №135630973 від 27.08.2018року вбачається, що на ? частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], який належить на праві спільної часткової власності позивачу, заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості відсутні. Відповідно правовій позиції Верховного Суду, вікладеній у постанові: від 11.07.2018 року № 509/5216/13ц: зазнчено, що той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України 2004 року). Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що права позивача не порушені і він має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, що є підставою для захисту порушеного права. Наявність арешту на ? частини житлового будинку, який являється у праві власності позивача, порушує його конституційні права щодо вільного володіння та розпорядження належним йому на праві власності нерухомим майном. Порушене право власності позивача підлягає поновленню, а накладені арешти на будинок скасуванню.

Outcome: approved