Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

30.01.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 19.02.2004 року перебувала у шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у неї з відповідачем не склалося, тому вони припинили сімейні відносини. У червні 2014 року вона звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, відповідач заперечував проти розлучення та попросив максимальній строк для примирення. З метою збереження сім'ї вона погодилася на цей строк, сподівалася, що заради дітей намагалася зберегти сім`ю, але її сподівання виявилися марними. Протягом тривалого часу [PERSON] продовжував з неї знущатися, морально пригнічував, тому 25 січні 2015 року вимушена була втекти з дому до своєї матері, де проживає і на даний час. Діти залишилися з [PERSON], і з того часу останній перешкоджає її спілкуванню з ними, не допускає її до дітей, здійснює психологічний тиск на них. За той період, що діти у нього незаконно проживали, відповідач настроїв дітей проти неї, підбурював їх, зазначаючи, що вона погана мати, утримуючи насильно синів у себе, він намагався завоювати їх прихильність до себе. Крім того, за той час, що діти проживають з відповідачем, останній дозволяє їм безконтрольно проводити час за комп'ютерними іграми, здійснює на них фізичний та психологічний тиск, що негативно впливає на психіку дітей. Посилаючись на викладене, та на те, що нею створено належні умови для проживання дітей, позивач просила визнати місце їх проживання з нею. Ухвалою суду від 09.02.2015 року орган опіки та піклування Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. В подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги, окрім визначення місця проживання дітей, за місцем фактичного проживання матері, [PERSON], просила суд негайно відібрати у відповідача малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], і повернути їх матері, оскільки за висновком органу опіки та піклування Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 15.07.2014 року та 15.04.2015 року було визначено місце проживання дітей з нею та вставлено дні побачень та участь батька у вихованні дітей, а відповідач самочинно змінив місце проживання дітей, і фактично позбавив її можливості спілкуватися та опікуватися дітьми ( а.с. 172-173). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладеній в позовній заяві обставини справи, просили суд її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лукіянчин П.П. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на ті обставини, що позивачка сама пішла від чоловіка, який дотеперішнього часу намагається зберегти сім'ю, залишила дітей та ігнорує пропозиції відповідача і синів повернутись, жити разом, або хоча б опікуватись дітьми. Також відповідач зазначив, що діти не повинні проживати з матір"ю, оскільки вона піддається впливу з боку колишньої тещі, з якою в нього неприязні стосунки, яка в присутності онуків негативно висловлюється щодо нього та його матері, другої бабусі. Крім того, намагання позивачки шляхом неодноразового звернення до правоохоронних органів, органів місцевої влади забрати дітей, призводить до того, що до нього до дому приїздять працівники міліції, прокуратури, органів опіки та піклування, тощо, що негативно впливає на здоров"я дітей, завдає їм моральної шкоди. [PERSON] вважає позов безпідставним, не підтвердженим належними доказами, тому просить в позові відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області, [PERSON] не заперечує проти задоволення позову, зазначила, що в інтересах дітей місце їх проживання має бути визначене з матір"ю, яка має самостійний дохід, в помешканні якої створені належні умови для виховання та розвитку дітей, яка належним чином виконує свої батьківські обов"язки, діти до неї прихильні. В той же час відповідач намагаючись повернути колишню дружину робить це за рахунок дітей, хоча самостійно не може дбати та виховувати двох дітей, для чого залучає родичів, друзів. Представник третьої особи [PERSON] вказує, що тривалі напружені стосунки між сторонами негативно позначаються на дітях, тому вважає, що позов належить задовольнити при цьому необхідно негайно відібрати дітей у батька та передати їх матері. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходилися у шлюбі з 19.02.2004 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області. Шлюб розірвано рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.07.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16.03.2015 року ( а.с. 85, 86-87 ). У період шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с. 4-5 ). В судовому засіданні встановлено, що з 25.01.2015 року позивач пішла від чоловіка та проживає в [ADDRESS], який належить їй, її матері та братові, де проживає на даний час, а діти залишилися проживати з відповідачем [PERSON], по [ADDRESS]. Між сторонами склалися непрості стосунки через те, що відповідач сподівається повернути колишню дружину, на яку останній намагається вплинути через дітей, яких не відпускає до матері, а їх спілкування призводить до конфліктів в результаті чого обидві сторони та їх родичі, в більшості своїй позивачка [PERSON] звертаються до органів внутрішніх справ, прокуратури, Миколаївської обласної державної адміністрації служби у справах дітей ( а.с. 37, 38,39, 44, 51, 52, 54,58, 59, 62,63, 83-84, 145-146 ). Позивачка намагалася вирішити питання щодо місця проживання дітей в поза судовому порядку і згідно висновку органу опіки та піклування Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 15.07.2014 року, визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з [PERSON], та вставлено дні побачень та участь батька у вихованні дітей: під час канікул в будь-які дні ( крім вихідних ) з 12.00 год. до 18.00 год., в навчальний період: вівторок - з 14.00 год. до 18.00 год., субота - з 08.00 год. до 20.00 год. ( а.с. 14 ). Оскільки зазначений висновок було зроблено за півроку до звернення позивачкою до суду, представнику органу опіки та піклування Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області судом було запропоновано ще раз провести перевірку та надати висновок на час розгляду справи. Згідно актів від 30.01.2015 року, 09.02.2015, 08.04.2015 року обстеження житлово-побутових умов проживання дітей в сім'ї [PERSON], відповідачем створено необхідні умови для проживання дітей, в квартирі є в наявності меблі, одяг, житло знаходиться в належному стані, сім'я забезпечена всіх необхідним. Невідвідування молодшим сином [PERSON] дитсадка [PERSON] пояснив хворобою сина, проте за медичною допомогою не звертався. Лікар оглянув дитину та надав рекомендації щодо лікування. Продукти харчування в наявності, проте приготовленої їжі на момент обстеження не було. Діти харчуються в основному з магазину ( ковбаса, сир, мівіна ). Члени комісії дійшли висновку, що [PERSON] важко самому здійснювати догляд за двома малолітніми дітьми. Виховний потенціал батька дуже низький. Обов'язок щодо догляду за дітьми, підтримка санітарного стану оселі, контроль за навчанням та розвитком дітей завжди покладався на їх матір. [PERSON] неодноразово наполягав, щоб дружина повернулася додому і здійснювала свої обов'язки ( варити їсти, мила дітей, займалася дітьми )( ( а.с. 150-151, 157 ). Згідно рішення комісії з питань захисту прав дітей при Веселинівській райдержадміністрації Миколаївської області від 15.07.2014 року № 6 визначено місцем проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], біля матері [PERSON], встановлено дні побачень та участь батька у вихованні дітей: під час канікул в будь-які дні ( крім вихідних ) з 12.00 год. до 18.00 год., в навчальний період: вівторок - з 14.00 год. до 18.00 год., субота - з 08.00 год. до 20.00 год. ( а.с. 177). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з дітьми мешкає на даний час в орендованій квартирі за адресою [ADDRESS], але має намір змінити місце проживання на житловий будинок [ADDRESS], хоча вказане житлове приміщення потребує значного ремонту не має опалення ( а.с. 178). Відповідачем [PERSON] було надано в судове засідання договір оренди від 31.03.2015 року житлового будинку [ADDRESS], укладений між ним та власником будинку [PERSON], за умовами якого остання передала, а відповідач взяв у тимчасове користування вказаний житловий будинок строком на п'ять років з моменту прийняття житлового будинку за актом приймання ( а.с. 105-106 ). Відповідач [PERSON], згідно довідки Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від16.04.2015 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми - [PERSON], 2009 року народження та [PERSON], 2004 року народження ( а.с. 116 ). Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду від 19.03.2015 року, яке набрало законної сили 03.04.2015 року, [PERSON] визнаний таким, що втратив право користуватись квартирою [ADDRESS] ( а.с. 188). Позивачка має власне житло, оскільки є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.01.1994 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.12.1996 року, виданим державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Болгарчук О.Ф. ( а.с. 11-12 ). З наданих суду позивачем доказів встановлено, що [PERSON] працює секретарем судового засідання Веселинівського районного суду Миколаївської області та має сталий дохід (а.с. 35 ). За місцем роботи та місцем мешкання характеризуються позитивно, що підтверджується відповідними характеристиками ( а.с. 7, 10 ). Відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та відповідно до поданої ним до Вознесенської ОДПІ декларації за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року отримано доходів у розмірі 24000 грн. ( а.с.114 ). За місцем мешкання характеризується позитивно ( а.с. 115, 117 ). Суд також бере до уваги і те, що за адресою: [ADDRESS], де зареєстрована та проживає позивачка та її матір [PERSON], комісією зафіксовано добрі умови проживання, які відповідають всім нормам, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов життя від 29.01.2015 року ( а.с. 8 ) Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди з приводу того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Відповідно ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.2 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Посилаючись, як на підставу своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідач утримує синів, самотужки не може виховувати дітей і фактично створив такі умови, щоб вона не могла спілкуватись з дітьми, хоча вони потребують постійної уваги, оскільки обоє мають проблеми як із здоров"ям так і з навчанням. Яв вбачається з довідок № 24 від 24.02.2015 року ( а.с. 36 ), № 27 від 12.03.2015 року ( а.с. 65 ) та № 30 від 24.04.2015 року ( а.с. 156 ) виданих завідуючою ДНЗ № 4 смт. Веселинове [PERSON], [INFO], не відвідує дитячий садок з 17 січня 2015 року по теперішній час, дитина не засвоює програму виховання і навчання. Посилання відповідача, що він побоюється, що меншого сина забиратимуть позивачка або її мати і він не зможе з ним спілкуватися, суд сприймає критично, оскільки саме такі дії чинить [PERSON] по відношенню до позивачки, бо дозволяє їй спілкування з дітьми тільки у його присутності. Згідно довідки КЗ "Веселинівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" від 13.03.2015 року, [PERSON] та [PERSON] знаходяться під наглядом у сімейного лікаря вказаного закладу. Діти постійно оглядалися в супроводі матері [PERSON] і бабусі [PERSON]. [PERSON] з 2012 року знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: аортальний стеноз, додаткова хорда лівого шлуночка, невроз нев'язливих рухів. Останній огляд дитини був 25.03.2014 року. [PERSON] періодично хворів вірусними інфекціями, бронхітами. Останній огляд 26.06.2013 року ( а.с. 64 ). За період січень-травень 2015 року [PERSON] не звертався за медичною допомогою з метою обстеження своїх дітей [PERSON] та [PERSON], що підтверджується інформацією наданою Веселинівською ЦРЛ від 15.04.2015 року ( а.с. 154 ) та листом КЗ "Веселинівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" від 15.04.2015 року ( а.с.155 ). Стаття 171 СК України визначено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В ході судового засідання діти висловили свою думку щодо місця їх проживання, обидва, [PERSON], 2009 року народження та [PERSON], 2004 року народження ( якому вже є 10 років) виявили бажання жити тільки з обома батьками, варіант окремого проживання батьків не визнають. В судовому засіданні були допитані свідки за клопотанням позивача [PERSON] та [PERSON], вихователі дитячого дошкільного закладу, пояснили, що до січня 2015 року меншу дитину з садка майже завжди забирали бабуся [PERSON] та мати, остання займалася його розвитком, активно допомагала вихователям. Свідок [PERSON] зазначила, що позивачка входить до батьківського комітету школи, цікавиться навчанням старшого сина, його здоров"ям, тоді як батько є ініціатором з"ясування стосунків між сторонами, що відбувається в присутності дітей, які через це хвилюються і плачуть. Свідок [PERSON] (бабуся малолітніх дітей з боку матері) суду пояснила, що відповідач кілька років, поки сторони жили з нею в будинку не цікавився і не займався дітьми, спір про визначенням місця проживання дітей є приводом для повернення її дочки до відповідача і подальше їх спільне проживання. Відповідач сам не опікується дітьми, не може допомогти їм із навчанням, чого вони вкрай потребують, не знає їх реального стану здоров"я і байдуже реагує на зауваження позивачки з цього питання, взагалі кричить і ображає дітей. Суд також вислухав покази свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], які пояснили, що позивачка не прийшла на день народження [PERSON] [INFO] року, хоча її запрошували і чекали. Відповідач добре ставиться до своїх дітей, всі вони допомагали йому по господарству, в прибиранні, приготуванні їжі, підтримували. Неодноразово пропонували позивачці відвідати дітей, поспілкуватися з ними, допомогти їм в навчанні але марно. Свідок [PERSON] та [PERSON] ( мати відповідача) зазначили, що діти люблять матір, скучають за нею, і не бажають жити з позивачкою, через бабусю - свідка [PERSON], на яку ображені, оскільки вона зневажає їх батька, скаржиться на нього в міліцію в має великий вплив на дочку. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні позови в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням глибини конфліктної ситуації між сторонами, суд роз'яснив сторонам про можливість і навіть необхідність проведення судово-психологічної експертизи, що слугувало б справедливому вирішенню справи, і відповідач заявив таке клопотання, але наполягав на її проведенні тільки у Миколаївському відділенні Одеського НДІСЕ, в якому термін дії ліцензії експерта з психологічних досліджень закінчився 22.04.2015 року, у інших експертних установах [PERSON] відмовився проводити експертизу. В судовому засіданні також були досліджені звукозаписи розмов сторін та позивачки з дітьми з яких вбачається, що [PERSON] не бажає жити разом із відповідачем незважаючи на його та дітей умовляння і не хоче відвідувати дітей у будинку де живе їх батько, пояснюючи це тим, що боїться його та психологічним тиском з його боку. Враховуючи вимоги національного законодавства щодо захисту прав дитини , а також Декларацію прав дитини 1959 р., яка проголошує принципи виховання дитини у атмосфері любові і розуміння для повного та гармонічного її розвитку, суд вважає, що сторони знаходяться фактично в рівному положенні щодо створення для дітей матеріально-побутових умов, але це не може бути самодостатньою підставою для передачі комусь з них дітей, а зважаючи на вік дітей, їх стан здоров"я, психологічний стан, потребу в сторонній допомозі в навчанні - мати їм особливо потрібна, тим більш, що жодної обставини, тим більш виняткової, за якої б позивачка мала бути розлучена із дітьми, тобто жила окремо відповідач не назвав тим, більш не підтвердив належними доказами. Щодо застосування відносно відповідача правові санкції, передбачені ст. 162 СК України, відносно негайного відібрання дітей від батька та повернення їх матері, суд вважає цю вимогу безпідставною, оскільки суд вперше вирішує спір щодо місця проживання дітей. Зважаючи на викладене, суд вважає, що в інтересах малолітніх дітей позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial