Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач КЗ "Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку" в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, а саме просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на користь КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] аліменти в сумі 930 грн. щомісячно починаючи з 03.03.2018 року до досягнення [PERSON] , повноліття. Представник позивача КЗ "Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку" в інтересах [PERSON] [PERSON]. в судове засідання не з'явилась, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просила не здійснювати надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, судова повістка повернута з відміткою закінчення терміну зберігання. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON], є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства, серія [NUMBER], повторно виданим 01.12.2015 року відділом ЗАГС адміністрації Ленінського району м. Ростова-на-Дону, про що 29 грудня 2004 року складено відповідний актовий запис №72, та свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], повторно виданим 29 грудня 2004 року відділом ЗАГС адміністрації Ленінського району м. Ростова-на-Дону, про що 16 жовтня 2002 року складено відповідний актовий запис № 332. Рішенням виконкому Артемівської районної у міст Луганську ради від 12.06.2015 року №109 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у зв'язку з позбавленням матері батьківських прав та відбування батьком покарання у місцях позбавлення волі. Місце відбування покарання - виправна колонія №19, вул. Миру, 20, м. Вахрушево-2, Луганська область. Відповідно до листа служби у справах дітей Луганської області державної адміністрації від 27.07.2017 року №01-16/530 [PERSON], [INFO], перебувала на первинному обліку в службі у справах дітей Департаменту Луганської міської ради. Згідно наказу Департаменту освіти і науки Одеської облдержадміністрації від 29.08.2014 року № 258/ОД/1 «Про забезпечення навчання дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, вихованців шкіл-інтернатів Луганської області» та відповідних наказів КЗ «Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку» від 28.08.2014 року №14 та від 29.08.2014 року №14/1 [PERSON], [INFO], перебуває в Білгород-Дністровському дитячому будинку на повному державному забезпеченні. З 10.03.2015 року [PERSON], [INFO] перебуває в службі у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради на обліку внутрішньо переміщених дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування, що опинилися в складних життєвих обставинах. Згідно листа Міністерства юстиції України від 21.12.2016 року №45403/39316-0-33-16/23 [PERSON] за наявними обліковими даними в слідчих ізоляторах та установах виконання покарань не утримується. Згідно листа служби у справах дітей Луганської обласної державної адміністрації від 27.07.2017 року №01-16/530 [PERSON] до служби у справах дітей облдержадміністрації з приводу визначення місця перебування та долі дитини, [PERSON], не звертався. Інформація про його місце знаходження відсутня. Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради направлено заяву стосовно надання допомоги у встановленні місця знаходження [PERSON], [INFO], на яку отримано відповідь Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області від 22.08.2017 року №42/17110 про не можливість встановлення його місця знаходження. На запит виконкому Білгород-Дністровської міської ради до Міністерства юстиції України отримано відповідь від 22.09.2017 року за №23.3/48/1724 про те, що згідно наявних облікових даних слідчих ізоляторів та установ виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби, які розташовані на контрольованій українською владою території, [PERSON] станом на 21.09.2017 року не утримується. Згідно відповіді Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 21.12.2017 року №22-16565 [PERSON] 13.08.2013 року звільнений із Краснолуцької виправної колонії (№19) Луганської області умовно-достроково, вибув до м. Ростова Російської Федерації. [PERSON] в установах виконання кримінальних покарань Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції не утримувався та на даний час не утримується. До служби у справах дітей Білгород-Дністровської міської ради стосовно спілкування та вирішення питання повернення дитини на домашнє виконання [PERSON] не звертався. Згідно інформації КЗ "Білгород-Дністровський дитячий будинок змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку" від 06.12.2017 року №1005, з моменту зарахування [PERSON], [INFO], до закладу і по теперішній час батько дитини жодного разу не звертався з метою побачення з донькою, не телефонував, не цікавився її долею. Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON], [INFO] за №32/47 від 04.01.2018 року. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відповідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO], отже вважає позов в цій частині обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у судовому порядку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно до ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем, оскільки інформації про офіційне працевлаштування відповідачів у суду немає. При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі 930,00 грн. щомісяця до досягнення дитини повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини. Згідно ч. 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 640,00 грн. в дохід держави.

Outcome: approved