Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділення їй у власність земельної ділянки розміром 0,0539 га із земельної ділянки, яка перебуває у спільні сумісній власності, і яка розташована в м.Сарни по вул.Вереснева,20 та припинити у звязку з цим право спільної сумісної власності на земельну ділянку розміром 0,0907 га, яка має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Вереснева,20 м.Сарни. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є співвласником житлового будинку №20 по вул.Вереснева (до перейменування Комсомольська ) в м.Сарни. Їй належить право власності на 1/2 частину даного будинку. До даного житлового будинку належить земельна ділянка розміром 0,0907 га, яка має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Разом з нею співвласниками даної земельної ділянки є відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] [PERSON] земельна ділянка належить їм на праві спільної сумісної власності. Позивачка вказує, що вона має намір здійснити добудову до частини житлового будинку №20 по вул.Вереснева в м.Сарни. Її частині будинку присвоєна адреса вул.Вереснева,20А. Проте, що не виділена її частка земельної ділянки із спільної сумісної власності на земельну ділянку розміром 0,0907 га, їй відмовляють у наданні дозволу на проведення добудови. Позивач [PERSON] заявою від 24.05.2018 року позовні вимоги підтримала, просить справу розглядати у її відсутність. Заявою від 24.05.2018 року відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення та просить справу розглядати у її відсутність. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно п. в ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. Частинами 3,4,5 зазначеної статті передбачено, що, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 5625410100:01:004:0223 площею 0,0907 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташована за адресою м.Сарни вул.Вереснева,20, перебуває у спільній сумісній власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] Нормами частин 1ст.369 та статті 370 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Відповідно до відомостей з реєстру прав власності житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Комсомольська,20 м.Сарни за [PERSON] перебуває у спільній частковій власності і рахується: 1/3 частка власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 09.03.1995 року та Договору про визначення розміру часток, посвідчений приватним нотаріус Сарненського районного нотаріального округу [PERSON]; 1/2 частка власності за [PERSON] на підставі договору дарування №3365 від 29.07.2004 року; 1/6 частка власності за [PERSON] Рішеннмя виконкому Сарненнської міської ради №424 від 20.12.2017 року обєкту нерухомого майна житловому будинку площею 42,8 кв.м, який належить [PERSON], що знаходиться в м.Сарни по вул.Вересневій,20 присвоєно адресу м.Сарни вул.Версенва,20А. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п.е п.18, п.21Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Із схеми поділу земельної ділянки складеної інженером-землевпорядником ПП "Експерт-Рівне-Земля" вбачається, що [PERSON] користується земельною ділянкою розміром 0,0539 га, а [PERSON] та [PERSON] земельною ділянкою розміром 0,068 га. Вищезазначений розподіл сторонами під час розгляду справи не заперечувався. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 ст.373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, за необхідне визнати за позивачем право власності на 0,0539 га припинивши право спільної сумісної власності. На підставі наведеного та

Outcome: approved