Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

30 травня 2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради про визначення порядку користування земельною ділянкою. В свою чергу, 16 січня 2012 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, скасування реєстрації права власності. Так, 09 лютого 2012 року Управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON], Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа: Територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку, скасування реєстрації права власності. Ухвалою суду від 15 лютого 2012 року ( суддя Новак Ю.Д.) вказаний позов об'єднано в одне провадження. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2012 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради про визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, скасування реєстрації права власності - задоволено повністю. Визнано недійсним договір № Т31-Д купівлі-продажу 3/5 частини будинку [ADDRESS] від 31.07.1997 року, що укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на Полтавській філії Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості». Скасовано реєстрацію права власності за [PERSON] на 3/5 частини будинку [ADDRESS]. Зобов'язано ПП ПБТІ «Інвентаризатор» припинити право власності за [PERSON] на 3/5 частини будинку [ADDRESS], шляхом усунення відповідного запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2012 року рішення Ленінського районного сду м. Полтави від 04 жовтня 2012 року - залишено без змін. 13 лютого 2013 року рішення Ленінського районного суду та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради про визначення порядку користування земельною ділянкою, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку, скасування реєстрації права власності та зустрічним позовом Управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради до [PERSON], Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа: Територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку, скасування реєстрації права власності - скасовано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Справу передано на новий судовий розгляд. Так, згідно ухвали суду від 28 лютого 2013 року дану справу прийнято до провадження після перегляду справи в касаційній інстанції з скасуванням рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2012 року та направленням справи на новий судовий розгляд. 25 березня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про зміну та уточнення позовних вимог про переведення прав та обов'язків покупця, визнання покупцем у договорі купівлі-продажу, в якій просив перевести права та обов'язки покупця 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 31 липня 1997 року, укладеного на Полтавській філії Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості», на [PERSON], визнавши його покупцем зазначеного майна за вказаним договором та повернути [PERSON] кошти, внесені [PERSON] на депозитний рахунок Ленінського районного суду м. Полтави в розмірі 12600 грн., які були сплачені за придбання майна за договором купівлі-продажу від 31.07.1997 року. Ухвалою суду від 26 березня 2013 року позовну заяву про зміну та уточнення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про переведення прав та обов'язків покупця, визнання покупцем у договорі купівлі-продажу прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради про визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом Управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради до [PERSON], Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», третя особа: Територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку, скасування реєстрації права власності. Так, ухвалою суду від 15 квітня 2013 року зустрічний позов Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради до [PERSON], Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації, третя особа: Територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку, скасування реєстрації права власності - залишено без розгляду. Роз'яснено позивачу, що відповідно до ст. 207 ЦПК України він має право повторно звернутися до суду з позовом. Первісний позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради про визначення порядку користування земельною ділянкою - залишено без розгляду. Роз'яснено позивачу, що відповідно до ст. 207 ЦПК України вони мають право повторно звернутися до суду з позовом. В задоволенні заяви [PERSON] в частині стягнення судових витрат з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради - відмовлено в зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю, а в частині стягнення судових витрат з [PERSON] - залишено без розгляду. Роз'яснено заявнику [PERSON], що відповідно до ст. 207 ЦПК України вона має право повторно звернутися до суду з вказаною заявою в частині залишення її без розгляду. Ухвалою суду від 10 червня 2013 року заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог щодо зобов'язання Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції зареєструвати право власності на нерухоме майно прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про переведення прав та обов'язків покупця, визнання покупцем у договорі купівлі-продажу. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 10 червня 2013 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Реєстраційну службу Полтавського міського управління юстиції та в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор». Ухвалою суду від 05 грудня 2013 року прийнято відмову [PERSON] від позовних вимог в частині зобов'язання Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції провести реєстрацію права власності за [PERSON] на 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться у [ADDRESS] по даній цивільній справі та закрито провадження в даній частині позовних вимог. 11 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив поновити строк звернення до суду з позовом про переведення прав та обов'язків покупця, визнання покупцем у договорі купівлі-продажу, переведення прав та обов'язків покупця 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS], за договором купівлі-продажу від 31 липня 1997 року, укладеного на Полтавській філії Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості», на [PERSON], визнавши його покупцем зазначеного майна за вказаним договором, повернути [PERSON] кошти, внесені [PERSON] за 3/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], які знаходяться на депозитному рахунку суду в розмірі дійсної ринкової вартості, в сумі 105 170 грн. та стягнення судових витрат. Так, 26 червня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив: поновити строк звернення до суду з позовом про переведення прав та обов'язків покупця, визнання покупцем у договору купівлі-продажу; перевсти права та обов'язки покупця 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], за договором купівлі-продажу від 31 липня 1997 року, укладеного на Полтавській філії Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості», на [PERSON], визнавши його покупцем за вказаним договором; повернути [PERSON] кошти, внесені [PERSON] (дійсна ринкова вартість) за 3/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], які знаходяться на депозитному рахунку суду в розмірі дійсної ринкової вартості, в сумі 107 980 грн. та стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати у сумі 4 173 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, а також просили стягнути додаткові судові витрати понесені за публікацію оголошення в засобах масової інформації, згідно наданих суду документів. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, оскільки про це були повідомлені в засобах масової інформації шляхом опубулікування оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 08.07.2014 року ( т. 4 а.с.215). Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в судове засідання не з'явилася, але на адресу суду надійшла заява, в якій останні прохали проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника. Суд, заслухавши пояснення позивача по справі та представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що позивач [PERSON] являється власником 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у м. Полтава по [ADDRESS] згідно свідоцтва права на спадщину за законом від 06 вересня 1993 року, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою ( т.1 а.с.11). Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору купівлі-продажу від 11 травня 1965 року, вказано, що [PERSON], що діяв по довіреності від [PERSON], посвідченою Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою 11 травня 1965 року за реєстром № 1063, та проживав у [ADDRESS] продав [PERSON] 3/5 частки житлового будинку належних [PERSON], що знаходиться у [ADDRESS] та в цілому складається з жилого будинку, дерев'яного, критого залізом, жилою площею 52,90 кв.м. з допоміжними господарчими спорудами. В користування покупця [PERSON] за цим договором перейшли в будинку літ. А-1 тамбур 1-1, пл. (не вказана), передня 1-2, площею 8,6 кв.м., кухня 1-3, площею 13,50 кв.м. та кімната жила 1-4 площею 24,8 кв.м. ( т. 4 а.с.185-186). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 липня 1993 року, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою, належало 3/5 частини вказаного житлового будинку з надвірними спорудами ( т. 1 а.с.137). Так, правовстановлюючим документом може вважатися документ (сукупність документів), який на підставі законодавства і нормативних актів, що діяли в період цього складання, безперечно підтверджує право зазначеного в ньому особи на зазначений об'єкт нерухомості і при цьому не вимагає для встановлення зафіксованого в ньому права будь-яких інших документів. З наведений вище обставин та фактів, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що на підставі правоустановчих документів [PERSON] та [PERSON] належало 3/5 частини житлового будинку по [ADDRESS], позивачу [PERSON] - 2/5 частини даного житлового будинку. Таким чином, будинок [ADDRESS] перебував у спільній частковій власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Так, 31 липня 1997 року [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі - продажу продали відповідачці [PERSON] 3/5 частини будинку [ADDRESS], яка в цілому складається з : «А-І» - житловий будинок площею 44,8 кв.м., «а»- погріб, «а4» - погріб, «Б» - гараж, «В» - туалет, «Г, г»- літня кухня, «г» - сарай, «Д» - туалет, «Є» - навіс-гараж, №1-2-огорожа, в т.ч. самовільно споруджений «гараж» - «Б», «Є» - навіс-гараж, добудова «г» ( т.1 а.с.6). В судовому засіданні позивачем [PERSON] вказано, що дійсно [PERSON] та [PERSON] без відому та згоди останнього на Полтавській філії Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості» уклали договір купівлі-продажу 3/5 частин будинку [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] придбала вказану частину будинку за 12 600 грн.. Більше того, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 вересня 1997 року вказаний біржовий договір був зареєстрований в КП ПБТІ «Інвентаризатор» 31 липня 1997 року за №Т31-Д (т. 1 а.с.106). Частиною 1 статті 113 ЦК УРСР визначено, що володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників , а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Так, статтею 114 ЦК УРСР визначено, що при продажі частки в спільній власності сторонній особі решта учасників спільної часткової власності має право привілеєвої купівлі частки, що продається по ціні, за якою вона продається, і на інших рівних умовах, крім випадку продажу з прилюдних торгів. Продавець частки в спільній власності зобов'язаний повідомити в письмовій формі решту учасників спільної часткової власності про намір продати свою частку сторонній особі з зазначенням ціни та інших умов, на яких продає її. Якщо решта учасників спільної часткової власності відмовиться від здійснення права привілеєвої купівлі або не здійснить цього права щодо будинків протягом одного місяця, а щодо іншого майна протягом десяти днів з дня одержання повідомлення, продавець вправі продати свою частку будь-якій особі. Якщо кілька учасників спільної часткової власності виявили бажання придбати частку в спільній власності, право вибору покупця надається продавцю. При продажі частки з порушенням права привілеєвої купівлі інший учасник спільної власності протягом трьох місяців може звернутися до суду з позовом про перевід на нього прав та обов'язків покупця. В судовому засіданні позивачем [PERSON] наголошувалось на тому, що на момент продажу [PERSON] та [PERSON] належної їм 3/5 частини житлового будинку по [ADDRESS], у позивача була відсутня будь-яка можливість скористатись правом привілеєвої купівлі 3/5 частки будинку та правом на звернення до суду з позовом про переведення на останнього прав та обов'язків покупця, оскільки він не знав та не здогадувався про наявність укладеного співвласниками договору. В обґрунтування даних тверджень вказав, що [PERSON] та [PERSON] на момент укладення біржового договору купівлі-продажу в будинку [ADDRESS] не проживали та відповідно не повідомляли позивача про намір продати належну їм частку житлового будинку по [ADDRESS]. Поряд з цим, в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - адвокатом [PERSON] вказувалось на те, що позивачем [PERSON] ніяким чином не доведено та не надано жодного доказу на підтвердження порушення його права співвласника домоволодіння по [ADDRESS] з боку покупця [PERSON]. Крім того, остання вказувала, що [PERSON] зазначає в своїх поясненнях, як підставу звернення до суду, статтю 114 ЦК УРСР, якою визначено, що при продажу частки в спільній частковій власності сторонній особі решта учасників спільної часткової власності має право привілеєваної купівлі частки, що продається по ціні, за якою вона продається, і на інших рівних умовах, крім випадків продажу з прилюдних торгів. В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - адвокатом [PERSON] вказувалось на те, що в матеріалах справи міститься протокол прилюдних торгів від 31 липня 1997 року, на яких [PERSON] придбала 3/5 частини будинку [ADDRESS]. Тобто, [PERSON], дізнавшись про продаж 3/5 частини домоволодіння по вул. Нариманівській у м. Полтаві, оглянула лот, що був представлений для продажу, її цілком влаштувала дана позиція, тому і було укладено договір купівлі-продажу від 31 липня 1997 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON]. Поряд з цим, в обгрунтування своїх тверджень представник відповідача - адвокат [PERSON] вказала, що у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: - якщо вона являє собою купівлю - продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; - якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту реєстрації на біржі. При цьому, що вказувала, у матеріалах справи міститься весь пакет документів, які були зібрані під час укладення 31 липня 1997 року договору купівлі-продажу 3/5 частини будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] у м. Полтаві, із заяв членів товарної біржі [PERSON], [PERSON] [PERSON] зрозуміло, що вони були членами біржі і угода була подана до реєстрації у визначені строки. Вказані твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] суд сприймає критично, оскільки останні є такими, що прямо суперечать нормі закону, яка регулює дані правовідносини. Так, положення норм закону, закріплених у статті 113,114 ЦК УРСР, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, визначають процедуру продажу майна, яке перебуває у спільній частковій власності, і даний порядок є виключним та тлумаченню не підлягає. Поряд з цим, слід вказати, що твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] не узгоджуються між собою, оскільки в ході судового розгляду справи та з'ясування обставин справи останньою не заперечувалось право часткової власності [PERSON] на 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] та відповідно не заперечувалось те, що будинок [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності. Згідно листа Міністерства юстиції України № 14-7/1390 від 11 грудня 2002 року «Щодо здійснення реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, придбаного на біржових торгах» визначено, що водночас, згідно зі ст.47 згаданого ЦК України нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Також слід звернути увагу на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України "Про нотаріат". Ураховуючи вищевикладене, немає різниці, де фізичні або юридичні особи уклали угоду - на біржі чи поза нею. Тому необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Для договорів купівлі-продажу, міни жилого будинку (ст.227,242 Цивільного кодексу (1540-06 ) у разі якщо хоча б однією із сторін є громадянин, установлено обов'язкову нотаріальну форму. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Крім того, Пленум ВСУ у своїй постанові "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28.07.78 р. N 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 25.12.92 р. N 13 та від 25.05.98 р. N 15 роз'яснив, з яких підстав угода може бути визнана недійсною судом. Відповідно до п.4 цієї постанови, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її)частини. Таким чином, угоди щодо придбання на біржових торгах, об'єктів нерухомого майна вимагають оформлення в простій письмовій, а в разі потреби - в нотаріальній формі. Вказане вище спростовує твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] про те, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважається укладеними з моменту реєстрації на біржі. Згідно виписки з домової книги, вбачається, що відповідачка [PERSON] до теперішнього часу не зареєстрована у спірному житловому будинку, поряд з цим, у даному будинку був зареєстрований син останньої - [PERSON], [INFO], в якості квартиранта ( т. 3 а.с.16-19). З матеріалів біржової справи про проведення біржових торгів Полтавською філією «Українська Біржа Нерухомості» щодо купівлі-продажу 31 липня 1997 року 3/5 частини будинку [ADDRESS] між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вбачається, що при оформленні біржових торгів взагалі не з'ясовувалось те, що будинок знаходиться у спільній частковій власності та хто являється співвласником іншої частини даного житлового будинку. Також, з даних матеріалів вбачається, що питання про повідомлення співвласника 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] в ході проведення даних торгів взагалі не вирішувалось (т.1 а.с.126-136). Крім того, судом встановлено, що на реєстрацію [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] позивач [PERSON], як співвласник даного житлового будинку, згоди не надавав. Більше того, до відома [PERSON] про реєстрацію [PERSON], в якості квартиранта у даному житловому будинку, яка була проведена співвласниками нерухомого майна [PERSON] та [PERSON], ніхто не ставив. Поряд з цим, в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - адвокатом [PERSON] стверджувалось про те, що про існування нового співвласника домоволодіння по [ADDRESS] позивач [PERSON] знав ще з серпня 1997 року, особи, що зареєстровані проживаючими за адресою: [ADDRESS], із 02 грудня 1998 року, а саме: [PERSON] та [PERSON], проживали у тій частині будинку, що перебуває в користуванні та власності [PERSON] Домова книга вже з того часу, а саме 2009 року знаходилась у [PERSON], і тому вважала, що твердження позивача [PERSON] про те, що він лише у 2010 році дізнався про співвласника домоволодіння [PERSON], не відповідають дійсності. Так, законодавцем визначено, що твердження - це пояснення сторони або третьої особи, в якому містяться відомості про факти, що покладені в основу вимог або заперечень і які підлягають установленню в суді. Твердження сторін або третіх осіб можуть бути покладені в основу рішення суду в конкретній справі лише за умови, що вони були зроблені у судовому засіданні та підтвердженні іншими доказами. Згідно копії домової книги для прописки, проживаючих у [ADDRESS], яка розпочата у жовтні 1974 року, вбачається, що відповідачка [PERSON] не була і не являється зареєстрована у спірному будинку. Поряд з цим, вбачається, що 30 липня 1997 року в даному житловому будинку був зареєстрований [PERSON],[INFO], в якості квартиранта ( т.3 а.с.16-19). Більше того, рішенням Ленінського районного суду від 19 вересня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, про зняття арешту з майна, про визнання права власності на майно, яким в задоволенні позовним вимог [PERSON] відмовлено встановлено, що [PERSON] у домоволодінні [ADDRESS] не зареєстрована. Більше того, встановлено, що [PERSON] тривалий час працює за кордоном, доказів того, що остання колись проживала чи проживає, а також користується належною їй 3/5 частиною домоволодіння по [ADDRESS], де проживає [PERSON], судом не набуто ( т.3 а.с.242-245). Вказане рішення суду набрало законної сили у встановленому законом порядку 04.11.2013 року. Таким чином, твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] про те, що [PERSON] було відомо ще з серпня 1997 року про те, що відповідачка [PERSON] являється співвласником житлового будинку [ADDRESS] спростовуються копією домової книги, яка мається в матеріалах справи. При цьому, встановлені судом факти, свідчать про безпідставність та неспроможність вказаних тверджень представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON]. Більше того, судом встановлено, що належних та допустимих доказів в ході судового розгляду справи щодо спростування обставин зазначених [PERSON] щодо порушення його законних прав та інтересів ні відповідачем [PERSON] її представником - адвокатом [PERSON] надано суду так і не було. Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 серпня 2010 року, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, [PERSON] помер [INFO], про що здійснено актовий запис № 2695 (т.3 а.с.20). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 жовтня 2003 року, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві Київського міського управління юстиції, [PERSON] померла 13 жовтня 2003 року, про що здійснено актовий запис № 16694 ( т.3 а.с.21). Як вбачається з матеріалів справи, а саме заповіту від 13 жовтня 1994 року, посвідченого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2759, [PERSON] заповідала в разі своєї смерті все належне їй майно, де б воно не було, з чого воно б не складалось рідній дочці - [PERSON] ( т.4 а.с.108,109). Згідно заповіту від 11 січня 1991 року, посвідченого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 79 , [PERSON] заповідав в разі своєї смерті все належне йому майно, де б воно не було, з чого воно б не складалось рідному сину - [PERSON] ( т.4 а.с.110,111). Відповідно до ст. 106 ЦПК УРСР визначено, що у разі вибуття однієї з сторін в спірному або встановленому судом правовідношенні суд допускає у всіх стадіях процесу заміну відповідної сторони її правонаступником. Так, частиною 1 статті 37 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміна особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та матеріали справи, співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] є правонаступниками прав та обов'язків померлих [PERSON] та [PERSON], які являлись співвласниками 3/5 частини житлового будинку по [ADDRESS] та відповідно є належними відповідачами у даній справі. Встановлені судом обставини та факти свідчать про порушення з боку [PERSON] прав та законних інтересів позивача [PERSON], як співвласника житлового будинку [ADDRESS] при укладенні договору купівлі-продажу 3/5 частини будинку [ADDRESS], укладеного 31 липня 1997 року. Поряд з цим, дані обставини встановлені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 13 лютого 2013 року, яка набрала законної сили. Більше того, представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що визнання [PERSON] покупцем 3/5 частини вказаного домоволодіння є непринциповим для [PERSON], що в свою чергу вказує про визнання останньою позову в даній частині. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо переведення прав та обов'язків покупця 3/5 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS], за договором купівлі-продажу від 31 липня 1997 року, укладеного на Полтавській філії Товарної біржі «Українська Біржа Нерухомості», на [PERSON], визнавши його покупцем зазначеного майна за вказаним договором є законними та обґрунтованими. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що: -Вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза; -При розгляді позову про переведення на підставі ст.114 ЦК прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням права привілеєвої купівлі частки у спільній частковій власності, слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи і з'ясовувати, чи спроможний позивач її сплатити. Доказом цього може бути внесення позивачем на депозитний рахунок суду суми дійсної вартості частки. Невиконання позивачем цієї умови може бути підставою для відмови у позові. Згідно висновку № 267 додаткової судової будівельно - технічної експертизи від 23 травня 2014 року експертом встановлено, що відповідно до даних технічного паспорту, виготовленого за станом на 06.10.2009 року житловий будинок по [ADDRESS] на праві власності належить : - [PERSON] - 2/5 частини; - [PERSON] - 3/5 частини. Житловий будинок двохквартирний і складається з приміщень: Квартира № 1: коридор 1-1 площею 4,8 кв.м., кладова 1-2 площею 3,6 кв.м., кімната 1-3 площею 14,0 кв.м., кімната 1-4 площею 25,2 кв.м., кухня 1-5 площею 8,4 кв.м., санвузол 1-6 площею 3,2 кв.м., тамбур (І) площею 2,9 кв.м., всього по квартирі № 1 загальна площа приміщень складає 62,1 кв.м.. Квартира № 2 складається з : приміщення (І) площею 30,6 кв.м., сіни (ІІІ) площею 10,5 кв.м., всього по квартирі №2 загагльна площа приміщень складає 41,1 кв.м.. До складу домоволодіння входять наступні будівлі і споруди: житловий будинок літ. «А-І» з прибудовами літ. «а», «а2», «а5», «а6»; вбиральні літ. «В», «Д»; гараж літ. «Б»; літня кухня літ. «Г»; сарай літ. «г1», навіс літ. «г2», ворота огорожі №2; огорожа №4,5. За домоволодіннями закріплена земельна ділянка площею 552 кв.м. На момент проведення натурного обстеження конструктивні елементи сараю літ. «г1» та навісу літ. «г2» демонтовані. Натурним обстеженням встановлено наступний порядок користування будівлями і спорудами: Співввласник [PERSON] фактично користується квартирою № 1 в житловому будинку літ. «А-І» з приміщеннями: коридор 1-1 площею 4,8 кв.м., кладова 1-2 площею 3,6 кв.м., кімната 1-3 площею 14,0 кв.м., кімната 1-4 площею 25,2 кв.м., кухня 1-5 площею 8,4 кв.м., санвузол 1-6 площею 3,2 кв.м., тамбур (І) площею 2,9 кв.м. та господарськими будівлями: вбиральні літ. «Д», літня кухня літ. «Г», вигрібна яма, сарай літ. «г1», навіс літ. «г2». Співвіласник [PERSON] фактично користується квартирою № 2 в житловому будинку літ. «А-1» з приміщеннями: -приміщення (І) площею 30,6 квм.; сіни (ІІІ) площею 10,5 кв.м.. По господарським будівлям: вбиральня літ. «В», гараж літ. «Б» (самовільно збудований). В'їздні на територію земельної ділянки ворота з хвірткою, а також огорожа № 4 знаходяться в спільному користуванні співвласників. Крім того, експертом встановлено, що згідно робочого проекту «водопостачання та водовідведення садиби [ADDRESS]», який складений по факту на заселення [PERSON], згідно якого КП «Полтававодоканал» та Управлінням з питань містобудування та архітектури погоджено водопостачання та водовідведення квартири № 1 по зазначеній адресі. Поряд з цим, експертом встановлено, що згідно технічного паспорту, приміщення 1-3 та 2-1, розташовані в житловому будинку літ. «А-1» самочинно переобладнані, а прибудови літ. «а6» з приміщенням 1-6, «а5» з приміщенням І та гараж літ. «Б» самовільно збудовані. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 16 лютого 1994 року визначено порядок користування земельною ділянкою в домоволодінні по [ADDRESS], виділено: -[PERSON] земельну ділянку площею 108 кв.м.; [PERSON], [PERSON] земельну ділянку площею 163 кв.м.; земельну ділянку площею 281 кв.м., залишено під двором спільного користування. Відповідно до схеми додаткового варіанту розподілу земельної ділянки в спільному користуванні співвласників залишена площа, розміщена під житловим будинком, з частиною земельної ділянки для його обслуговування та площа під частиною двору перед входом до квартир № 1 і в'їздом. Поряд з цим, дослідженням встановлено, що самовільно зведені прибудови літ. «а5» та літ. «а6» розташовані на частині земельної ділянки, яка відповідно до схеми порядку користування земельною ділянкою, знаходиться у спільному користуванні з співвласником [PERSON]. Відповідно до матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18.10.2010 року відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на самочинно прибудовані до будинку літ. «А-І» прибудови літ. «а5», літ. «а6», у яких облаштовано тамбур І площею 2,9 кв.м., кухню 1-5 площею 8,4 кв.м., санвузол 1-6 площею 3,2 кв.м та переплановану кімнату 1-3 площею 14,0 кв.м.. Поряд з цим, експертом встановлено, що документи, які підтверджують визнання права власності на зазначені самочинно збудовані до будинку прибудови та переплановане приміщення, в матеріалах справи відсутні. Тому, враховуючи вище викладене, зазначені самочинно переобладнані приміщення І, 1-3, 1-6 в житловому будинку літ. «А-І» та самовільно збудовані прибудови і господарські споруди, а також демонтовані сарай літ. «г1» та навіс літ. «г2» в подальшому при визначенні вартості домоволодіння, не враховуються, а квартира № 1 приймається як без зручностей ( без санвузла). Площа кімнати 1-3 приймається згідно договору купівлі - продажу від 11 травня 1965 року до проведення самочинного перепланування - 13,5 кв.м.. Виходячи з даних договору купівлі-продажу від 11 травня 1965 року, даних технічного паспорту від 09.10.2009 року та фактичного користування будівлями і спорудами встановлено, що на 3/5 частин домоволодіння приходяться : квартира № 1 в житловому будинку загальною площею 55,5 кв.м. з приміщеннями 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5, вбиральня літ. «Д», літня кухня літ. «Г», частина воріт з хвірткою № 2, частини огорожі № 4 та №5. Поряд з цим експертом вказано, що відомості про приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS] в матеріалах справи відсутні. Тому, в подальшому, при визначенні вартості 3/5 частини домоволодіння, приймається, що право власності на земельну ділянку у співвласників житлового будинку відсутнє. Згідно висновку експерта дійсна (ринкова) вартість 3/5 частини домоволодіння з надвірними спорудами, що розташоване у [ADDRESS], станом на 06 травня 2014 року ( дата проведення натурного обстеження) в цінах на дату складання висновку, без урахування ПДВ складає: 107 980 грн. ( Сто сім тисяч дев'ятсот вісімдесят гривень) ( т. 4 а.с. 167-183). Так, в судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON] зазначила, що позивач [PERSON] порушує гарантовані Конституцією України права [PERSON], як власника, а також останній навмисно, зловживаючи своїми правами, затягує розгляд справи та таким чином, реально зменшує купівельну спроможність коштів, які він перерахував на депозитний рахунок суду. Після визначення експертами ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса 15 серпня 2013 року ринкової вартості 3/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд в розмірі 105 170 грн. При цьому, остання вказувала, що позивач вніс кошти на депозитний рахунок суду вказану суму лише наприкінці лютого 2014 року, з невідомих причин. Поряд з цим, в судовому засідання остання вказувала, що для [PERSON] не принципово залишатись співвласником домоволодіння по [ADDRESS], оскільки вона пропонувала [PERSON] придбати їй приблизно такий самий об'єкт нерухомості, але [PERSON] на компроміс не погодився, а в судовому порядку принижує відповідачку, змушуючи її захищати свої права, коли остання його права ніяким чином не порушувала. Частиною 1 статті 31 ЦПК України визначено, що сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Таким чином, даною нормою статі законодавцем закріплено в цивільному процесі процесуальний паритет сторін, який сформульований у вигляді дозволу для позивача та відповідача, використовувати весь арсенал закладених у цьому Кодексі різноманітних прав, які, безумовно, можна використовувати для всебічного захисту своїх інтересів у суді. Рівність процесуального положення для використання сторонами процесуальних можливостей виражається в тому, що у цивільного позивача та відповідача ці можливості є однаковими щодо застосування процесуальних засобів, які всіляко можуть бути застосовані для захисту своїх прав та інтересів. Центром реалізації та самовираження загальних процесуальних прав є обов'язок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними права та дотримуватися встановленого у судовому засіданні порядку. Так, судом встановлено, що в ході судового розгляду даної справи представник відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON] весь час фактично перешкоджала розгляду даної справи, оскільки остання, не погоджуючись з висновком судової будівельно - технічної експертизи, посилаючись на те, що при дослідження експертом об'єктів нерухомості останнім не включались до розрахунку об'єкти самочинного будівництва, що відповідно знижує вартість 3/5 частини житлового будинку у [ADDRESS], та не погоджуючись зі змістом питань, які надавались на вирішення експерта заявляла низку безпідставних клопотань, які були відхилені судом. Поряд з цим, судом встановлено, що в судовому засіданні представником відповідачки [PERSON] - адвокатом [PERSON] ставились умови про перерахування позивачем [PERSON] коштів на депозитний рахунок суду, а саме вартості 3/5 частини житлового будинку по [ADDRESS], що в свою чергу свідчить про фактичне визнання представником відповідачки позовних вимог [PERSON] та вартості майна встановленої згідно висновку експерта №630 від 15 серпня 2013 року (т. 3 а.с.140-159). Крім того, за клопотанням сторони позивача, з урахуванням сплину 6 місяців строку дії експертизи щодо визначення дійсної вартості частини майна, судом було призначено додаткову експертизу з метою визначення його дійсної вартості на даний час. При цьому, всупереч встановленим вище обставинам у справі в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] - адвокатом [PERSON] було надано звіт про оцінку майна № 521 3/5 частин домоволодіння по [ADDRESS] виготовлений станом на 17.07.2014 року ПП «Центром незалежної оцінки та експертизи». При цьому вказала, що оцінювач, так само як і експерт, керувався одними і тими ж самими нормами законодавства України за виключенням ЗУ «Про судову експертизу». Вони являються спеціалістами, тому, в даному випадку, вказувала в своїх поясненнях про необхідність оцінки всіх доказів в сукупності. Згідно вказаного звіту про оцінку майна № 521 3/5 частки садибного житлового будинку, що належить [PERSON] знаходиться у [ADDRESS] вказано, що оціночна вартість об'єкту , з округленням, становить 344 000 грн.. При цьому , об'єктом дослідження оцінювача було фактично ізольована 2-ох кімнатна квартира, яка розташована в 1-о поверховому індивідуальному житловому будинку садибного типу на двох власників. Має окремий вхід та окремі мережі інженерного забезпечення. ЇЇ об'ємно-планувальні рішення та склад приміщень відповідають даним технічного паспорту БТІ та складаються з : коридору (1) площею 4,8 кв.м., кладової (2) площею 3,6 кв.м.. кімнати (3) площею 14,0 кв.м., кімнати (4) площею 25,2 кв.м., кухні (5) площею 8,4 кв.м., санвузла (6) площею 3,2 кв.м., тамбуру 2,9 кв.м.. Зовнішній вигляд приміщень характеризуючий існуючий технічний стан ( т. 4 а.с.221-271). Так, положенням ст. 31 ЦПК України визначено, суд не бере до уваги докази, які одержавні з порушенням порядку, встановленого законом. Дана стаття визначає правила допустимості доказів, які визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Правила допустимості доказів установлені задля об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися задля досягнення легітимної мети, а також ураховуючи те, що пра осудність судового рішення, яке було ухвалено з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Поряд з цим, законодавцем в даній нормі статті визначено поняття допустимості доказів, де визначено, що допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Недопустимими є докази: а) одержані з порушенням порядку встановленого законом; б) які походять з інших засобів доказування, ніж ті, що визначені законом для підтвердження певних обставин. Як вбачається з вказаного вище звіту про оцінку майна 3/5 частини домоволодіння [ADDRESS], проведеного на замовлення «ПКЦ ЮРЕКС», вбачається, що предметом обстеження оцінювача були об'єкти самочинного будівництва, проведені [PERSON] у даному домоволодінні, яке проведене без повідомлення та відповідно відсутності співвласника домоволодіння [PERSON]. Більше того, слід звернути увагу, що вказане оцінювання ініційоване замовником по тим, питанням, в задоволенні яких судом було відмовлено та відповідно надано судом їм правову оцінку . Так, згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2014 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] про призначення експертизи щодо визначення ринкової вартості 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS], що перебуває у користуванні [PERSON] та складається з тамбуру І площею 2,9 кв.м., кухні 1-5 площею 8,4 кв.м., санвузла 1-6 площею 3,2 кв.м., коридору 1-1 площею 4,8 кв.м., кладової 1-2 площею 3,6 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,0 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,0 кв.м., кімнати 1-4 площею 25,2 кв.м., а також надвірних споруд: літньої кухні літ. "Г", вбиральні літ. "Д", сараю літ. Г1, навіс г2 та щодо визначення ринкової вартості самочинного будівництва по [ADDRESS], а саме: тамбуру літ. "а5" та прибудови літ. "а6" на плані технічного паспорта від 09.10.2009 року, щодо ринкової вартості земельної ділянки по [ADDRESS] площею 552 кв.м., щодо оціночної вартісті 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по [ADDRESS], що перебуває у користуванні [PERSON] та складається у будинку літ. "А-1": з тамбуру І площею 2,9 кв.м., кухні 1-5 площею 8,4 кв.м., санвузла 1-6 площею 3,2 кв.м., коридору 1-1 площею 4,8 кв.м., кладової 1-2 площею 3,6 кв.м., кімнати 1-3 площею 14,0 кв.м., кімнати 1-4 площею 25,2 кв.м., а також надвірних споруд: літньої кухні літ. "Г", вбиральні літ. "Д", сараю літ. "г1", навісу літ. "г2" - в зв'язку з безпідставністю ( т. 4 а.с.119-121). Згідно ухвали суду від 26.06.2014 року відмовлено в задоволенні клопотанння представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] про призначення у справі комплексної судової будівельно-технічної та земельної експертизи щодо визначення ринкової вартсоті самочинного будівництва по [ADDRESS], а саме : тамбуру літ. а5 та прибудови літ. а6 на плані технічного паспорту від 09.10.2009 року та щодо визначення вартості користування земельною ділянкою площею 163 кв.м. по [ADDRESS] в зв'язку з безпідставністю ( т. 4 а.с. 202-204). Дані ухвали суду набрали законної сили та у встановленому законом порядку сторонами та учасниками процесу не оскаржені. Більше того, право власності на вказані вище самочинні прибудови за [PERSON] було скасовано рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2010 року. Попри це, будь-яких даних щодо повідомлення оцінювача в ході проведення ним оцінки про це рішення стороною відповідача суду не пояснено і надано не було. Таким чином, з наведених вище обставин та фактів, вбачається, що предметом дослідження спеціаліста в сукупності були об'єкти, які не підлягають експертному дослідженню та оцінюванню. Згідно Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, а саме пункту 2.3 визначено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об' єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Пунктом 3.11 вказаної інструкції визначено, що за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Таким чином, суд розцінює дії представника відповідача - адвоката [PERSON], як порушення принципу диспозитивності, а саме добросовісного користування належними їй процесуальними правами. Поряд з цим, твердження останньої щодо законності та допустимості вказаного вище звіту про оцінку майна № 521 щодо оцінки 3/5 частини садибного житлового будинку, що належать гр. [PERSON] та знаходиться у [ADDRESS], суд визнає неспроможними та такими, що не містять юридичного підгрунття. Таким чином, вказані обставини свідчать про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2009 року позов [PERSON] - задоволено повністю. Визнано договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], 31.07.1997 року дійсним та таким, що відбувся. Визнано за [PERSON] право власності на самочинно прибудовані до будинку літ. «А-1» по [ADDRESS] прибудови літ. «а 5», «а 6» на плані технічного паспорту, у яких облаштовано тамбур І площею 2,9 кв.м., кухню 1-5 площею 8,4 кв.м., санвузол 1-6 площею 3,2 кв.м. та переплановану кімнату 1-3 площею 14,0 кв.м.. Зобов'язано Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» зареєструвати за [PERSON] право власності на самочинні прибудови літ. «а 5», «а 6» до будинку літ. «А-1» по [ADDRESS], у яких облаштовано тамбур І площею 2,9 кв.м., кухню 1-5 площею 8,4 кв.м., санвузол 1-6 площею 3,2 кв.м. та переплановану кімнату 1-3 площею 14,0 кв.м.. Так, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 18 жовтня 2010 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2009 року - скасовано. В задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено ( т.2 а.с. 159). В судовому засіданні позивач [PERSON] стверджував про те, що саме в даний час він вперше дізнався про наявність договору купівлі - продажу між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 3/5 частин житлового будинку [ADDRESS] та відповідно дізнався про порушення свого права. Поряд з цим, як вбачається з матеріалів даної справи, з вказаного вище періоду часу позивачем до теперішнього часу відновлювались порушені права. Так, згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07.07.2011 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради до ПП ПБТІ «Інвентаризатор» до [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на 3/5 частини житлового будинку [ADDRESS] та скасування реєстрації права власності у зв'язку з тим, що не було встановлено незаконність набуття права власності [PERSON].(т. 1 а.с.58-60). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2011 року вказане судове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07.07.2011 року скасовано. Позовні вимоги Управління житлово - комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради задоволено частково. Зобов'язано ПП ПБТІ «Інвентаризатор» скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на 3/5 частини житлового будинку по [ADDRESS] ( т 1 а.с.82-83). Згідно ухвали Вищого Спеціалізованого суду України від 14.12. 2011 року скасовано рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2011 року та відновлено судове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 4 грудня 2009 року ( т 1 а.с.77-80). Як вбачається з матеріалів справи згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.10.2012 року по даній справі відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою. Зустрічні позови [PERSON] та УЖКГ виконавчого комітету Полтавської міської ради - задоволено. Визнано недійсним договір купівлі - продажу від 31.07.1997 року та скасовано реєстрацію права власності за [PERSON] на 3/5 частин житлового будинку [ADDRESS]. Зобов'язано ПП ПБТІ «Інвентаризатор» припинити право власності за [PERSON] на 3/5 частини житлового будинку [ADDRESS] ( т. 2 а.с.79-87). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 12.11.2012 року судове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2012 року залишено без змін ( т.2 а.с.127-131). Так, згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2013 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2012 року та Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд ( т.2 а.с.193-195). В судовому засіданні позивачем [PERSON] наголошувалось на тому, що саме після роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ, викладених в ухвалі від 13 лютого 2013 року, встановлено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідків, передбачених законом, що стало підставою для звернення останнього до суду з уточненим позовом про переведення прав покупця, оскільки при визнанні угоди недійсною сторони повинні бути відновлені в первісному стані. При цьому вказував, що оскільки він не являється стороною оспорюваного договору купівлі-продажу, тому його порушенні законні права та інтереси не будуть захищені. В своїх поясненнях стверджував, що перебіг позовної давності в даних правовідносинах слід рахувати з 4 серпня 2010 року. Згідно підпункту д пункту 2.5 Постанови Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що судовий захист прав приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про переведення прав і обов'язків покупця за договором купівлі - продажу, укладеним учасником спільної часткової власності щодо своєї частки з порушенням права іншого учасника даної спільної власності на привілеєву купівлю цієї частки. Так, статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Поряд з цим, пунктом 4 статті 362 ЦК України передбачено застосування позовної давності в один рік до вимог про переведення на співвласника прав та обов'язків по укладеній угоді. Пунктом 3 частини 2 статті 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця в разі порушення переважного права купівля частки у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 6 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяли раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] про порушення свого права, як співвласника домоволодіння у [ADDRESS] дізнався після отримання 04 серпня 2010 року копії рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2009. Поряд з цим, встановлено, що протягом усього часу з серпня 2010 року [PERSON] відновлював свої порушенні права та інтереси. При цьому судом встановлено, що перебіг позовної давності в даних правовідносинах слід рахувати з 04 серпня 2010 року з дати коли [PERSON] стало відомо про винесення Ленінським районним судом м. Полтави рішення про задоволення позову [PERSON]. Згідно даного рішення визнано договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], 31.07.1997 року дійсним та таким, що відбувся. Визнано за [PERSON] право власності на самочинно прибудовані до будинку літ. «А-1» по [ADDRESS] прибудови літ. «а 5», «а 6» на плані технічного паспорту, у яких облаштовано тамбур І площею 2,9 кв.м., кухню 1-5 площею 8,4 кв.м., санвузол 1-6 площею 3,2 кв.м. та переплановану кімнату 1-3 площею 14,0 кв.м.. Зобов'язано Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» зареєструвати за [PERSON] право власності на самочинні прибудови літ. «а 5», «а 6» до будинку літ. «А-1» по [ADDRESS], у яких облаштовано тамбур І площею 2,9 кв.м., кухню 1-5 площею 8,4 кв.м., санвузол 1-6 площею 3,2 кв.м. та переплановану кімнату 1-3 площею 14,0 кв.м.. Але оскільки дане рішення за апеляційною скаргою позивача було скасоване лише 18.10.2010 року згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області та остаточне рішення у вказаній справі прийняте касаційною інстанцією 14.12.2011 року, після отримання якого [PERSON] і звернувся з зустрічним позовом по даній справі 16.01.2012 року ( т. 2 а.с. 159). Суд вважає, що даний строк пропущений з поважних причин, оскільки без скасування рішення про визнання оспорюваного договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], 31.07.1997 року дійсним та таким, що відбувся, а також визнання за [PERSON] права власності на вказану частину домоволодіння будь-яке відновлення його прав було б марним і неефективним. При цьому, суд визнає неспроможними твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] щодо пропуску строків [PERSON], оскільки невірний вибір засобу захисту порушеного права позивачем не може вважатися поважною причиною пропуску цього строку з наступних обставин. Так, зустрічний позов [PERSON] від 16.01.2012 року, по даній справі був прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON]. Зміна предмету і підстав позову позивачем [PERSON] було здійснено вже під час нового судового розгляду після скасування судом касаційної інстанції рішень першої та апеляційної інстанцій, що в свою чергу є абсолютним правом позивача здійсненим останнім в межах процесуального закону і ніяким чином не може вважатися пропуском строків позовної давності. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд повинен вирішити і стягнення з відповідача документально підтверджених судових витрат. Так, статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати є складовою судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат , пов'язаних з розглядом судової справи належить: 1) витрати на судовий збір; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведеннях судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Вимоги [PERSON] щодо стягнення судових витрат: за проведення експертизи в сумі 1 176 грн., за проведення додаткової експертизи в сумі 984 грн.; за оголошення в пресі в сумі 1 890 грн.; за виклик співвідповідачів телеграмою в сумі 123 грн., всього - 4 173 грн., понесених останнім в ході розгляду справи є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Поряд з цим, суд не приймає до уваги вимогу представника відповідачки [PERSON] заявлену на стадії дебат у цивільному процесі про вирішення питання компенсації з [PERSON] на користь [PERSON] понесених судових витрат. Так, згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2013 року зустрічний позов Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради до [PERSON], Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації, третя особа: Територіальна громада м. Полтави в особі Полтавської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку, скасування реєстрації права власності - залишено без розгляду. Роз'яснено позивачу, що відповідно до ст. 207 ЦПК України він має право повторно звернутися до суду з позовом. Первісний позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Полтавське міське управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», виконавчий комітет Ленінської районної у м. Полтаві ради про визначення порядку користування земельною ділянкою - залишено без розгляду. Роз'яснено позивачу, що відповідно до ст. 207 ЦПК України вони мають право повторно звернутися до суду з позовом. В задоволенні заяви [PERSON] в частині стягнення судових витрат з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради - відмовлено в зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю, а в частині стягнення судових витрат з [PERSON] - залишено без розгляду. Роз'яснено заявнику [PERSON], що відповідно до ст. 207 ЦПК України вона має право повторно звернутися до суду з вказаною заявою в частині залишення її без розгляду ( т. 3 а.с.55-58). Дана ухвала є такою, що набрала законної сили та у встанволеному законом порядку учасниками судового процесу не оскаржена. Частиною 3 сттаті 89 ЦПК України визначено, що у випадку закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Згідно ухвали суду від 15 квітня 2013 року представнику відповідачки [PERSON] - адвокату [PERSON] роз'яснено, що питання про відшкодування судових витрат вирішується саме при ухваленні судом рішення по справі та поряд з цим роз'яснено останній право повторного звернення до суду з заявою вказаного змісту. Зазначені вище обставини та факти встановлені судом, свідчать про те, що до теперішнього часу в матеріалах справи відсутня належним чином подана заява [PERSON] або її представника - адвоката [PERSON] про компенсацію судових витрат, а вимоги останньої без зазначення обґрунтувань та самого розміру даних витрат свідчить про те, що останній роз'яснювалось та гарантувалось право останньої на відшкодування судових витрат, яке остання до даного часу не реалізувала шляхом подання заяви про вимогу компенсації судових витрат та їх юридичного обгрунтування. На підставі викладеного,

Outcome: approved