Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди внаслідок отримання виробничої травми на виробництві. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в своїй позовній заяві посилалася на те, що вона працювала на Дніпропетровському пивобезалкогольному комбінаті « Дніпро», перейменований в Закрите акціонерне товариство « Дніпропетровський пивоварний завод « Дніпро», нині ПРАТ «Дніпро» з 17 листопада 1971 року машиністом автомата розливу по 4 розряду, з 01 грудня 1971 року переведена на посаду змінного майстра варочного цеху. Була звільнена 31 травня 2005 року за п.1 ст.40 КЗпП України ( скорочення штату). Її дівоче прізвище [PERSON]. 21 липня 1972 року під час виконання трудових обов'язків позивачка отримала травму - термічні опіки водяним паром та рідиною ІІ-ІІІ ступеню обличчя, шиї, тулуба і кінцівок, 80% шкіряного покрову. Ускладнений опіковий шок. Отримання виробничої травми підтверджується актом №9, форма Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 28 липня 1972 року. Первинний МСЕК вона пройшла 21 лютого 2005 року. Вторинний та безстроковий МСЕК позивачка пройшла 18 грудня 2006 року з встановленням ІІІ групи інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Вона потребує санітарно-курортного, медикаментозного лікування у травматолога, невропатолога, психіатра. Позивачка вважає, що внаслідок отримання травми на виробництві та її наслідків їй спричинена моральна шкода, оскільки вона постійно та безстроково після отримання травми перебуває на обліку у психіатра, невропатолога, хірурга, терапевта та інших лікарів. На фоні термічної травми у неї виникли патології інших внутрішніх органів. Їй спричинені фізичні страждання, а саме гострий біль в момент отримання травми та в період подальшого лікування. На її тілі залишилися невиліковні шрами та рубці, які спричиняють їй косметичний дискомфорт. Згідно епікризів з історії хвороби вона постійно відчуває психолого- психічний дискомфорт, який порушує її нормальний, звичний хід та образ життя. У неї погіршився душевний стан, відчуває слабкість, дратливість, зниження настрою, тривога, виникає безсоння, знижена пам'ять на плинні події. Вона вимушена постійно використовувати знеболювальні медичні препарати, постійно вживати нейролептики, анальгетики, антидепресанти, які не приносять їй бажаного знеболювального та лікувального результату. І як результат в неї розпалася сім'я. Моральна шкода оцінена позивачкою в розмірі 100000 грн. Просила суд: стягнути із відповідача на її користь 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я внаслідок виробничої травми. Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволені з наведених у позові підстав. Представник відповідача, діючий на підставі доручення в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Вказав, що всі вимоги Позивача безпідставні, надумані та необґрунтовані, та не доведені належними доказами. Пояснив, що для встановлення факту спричинення позивачеві моральної шкоди, необхідне проведення медико-соціальної експертизи і її висновок. Суду позивач такий висновок не надав, у зв'язку з цим Фонд соціального страхування від нещасних випадків і професійних захворювань вважає, що позивачеві моральна шкода не спричинена. Сама по собі довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, тобто частини втраченого ним заробітку і не є підтвердженням факту заподіяння йому моральної шкоди. Згідно п. 4 та п. 6 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання…» всі види соціальних послуг і виплат повинні бути підтвердженими висновками МСЕК. Відповідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, тому позивач повинен надати суду докази про порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, дані про порушення спілкування з оточуючими, дані про настання інших негативних наслідків морального характеру, але його вимоги обґрунтовуються лише симптомами отриманого захворювання у результаті нещасного випадку на виробництві та фактом встановлення їй стійкого відсотку втрати професійної працездатності. Позивачка отримала одноразову допомогу та отримує належні їй страхові виплати, а надані нею до суду документи не підтверджують факт заподіяння їй моральної шкоди, тому Фонд соціального страхування від нещасних випадків і професійних захворювань не повинен виплачувати позивачці моральну шкоду. У задоволенні позову просив суд позивачу відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. При вирішенні питання щодо спричинення позивачеві [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини спричинення шкоди, стан здоров'я позивача, наслідки викликані виробничою травмою на виробництві, відсоток втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] ( дівоче прізвище [PERSON]) з 17 листопада 1971 року працювала машиністом автомата розливу по 4 розряду на Дніпропетровському пивобезалкогольному комбінаті « Дніпро», перейменований на Закрите акціонерне товариство « Дніпропетровський пивоварний завод « Дніпро», нині ПРАТ «Дніпро». З 01 грудня 1971 року переведена на посаду змінного майстра варочного цеху. Була звільнена 31 травня 2005 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.8-13) 21 липня 1972 року під час виконання трудових обов'язків позивачка отримала виробничу травму, а саме отримала термічні опіки водяним паром та рідиною ІІ-ІІІ ступеню обличчя, шиї, тулуба і кінцівок, 80% шкіряного покрову. Крім того, у позивачки ускладнений опіковий шок (а.с.15,16). Отримання виробничої травми підтверджується актом №9, форма Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 28 липня 1972 року ( а.с.19-20,107-111). Первинний МСЕК [PERSON] пройшла 21 лютого 2005 року група інвалідності не встановлена, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з виробничою травмою 25%, виписка з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серія ДНА -02 №00012 (а.с.112). Вторинний та безстроковий МСЕК позивачка пройшла 18 грудня 2006 року з встановленням ІІІ групи інвалідності та 50% втрати професійної працездатності, довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги Серія ДНА-02 №015267 ( а.с. 21). З 14.03.2005 року [PERSON] перебуває на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дніпропетровську та отримує щомісячну страхову виплату і витрати на медичну та соціальну допомогу, потребу в яких визначено висновками МСЕК. [PERSON] було сплачено одноразову допомогу у зв'язку зі стійкою втратою професійної працездатності у розмірі 14551,75 грн. та проводиться щомісячна страхова виплата в розмірі 145,52 коп. Відшкодування спричиненої моральної шкоди [PERSON] не здійснювалося. [PERSON] вказала, що причинена моральна шкода полягає в тому, що вона постійно відчуває фізичний біль, переживання, постійно змушена приймати лікарські препарати, знаходиться в депресивному стані. Просила стягнути на його користь моральну шкоду, яку вона оцінює в 100000 грн. У відповідності до ст.ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, зокрема виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. У відповідності до ст.ст. 21, 28, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у редакції, чинній до прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня 2005року та Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", передбачали обов'язок саме відділення Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди. У відповідності до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У відповідності до ч.1, 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набуття ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Оскільки позивачка є застрахованою особою, відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", їй призначені передбачені вказані Законом страхові виплати, але не відшкодовано спричинену їй моральну шкоду. Виходячи з наявності спричинення позивачці моральної шкоди, незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку необхідно відшкодувати позивачу за рахунок Фонду соцстраху, так як стійка втрата працездатності у зв'язку з професійним захворюванням вперше встановлено у період з 01.04.2001 року по 31.12.2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. Таким чином, [PERSON] має право на таке відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, так як втратила працездатність у зв'язку з виробничою травмою , яке вперше їй встановлено у лютому 2005 року. Як зазначалось вище, право на відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі смерті працівника, виплачується за рахунок Фонду соц. страхування… відповідно до зазначеного вище Закону передбачено ст. 9 Закону України «Про охорону праці». З урахуванням викладених обставин та наданих в порядку ст. 60 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди, незалежно від наявності чи відсутності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодовувати позивачу відповідач, як одну із передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності» страхових виплат. Приймаючи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві про спричинення моральної шкоди позивачеві, знайшли документальне підтвердження, а також враховуючи настання для позивача негативних наслідків, а саме: 50 відсотків втрати працездатності на безстроковий термін, перебування тривалого часу на лікуванні, постійно та безстроково після отримання травми перебування на обліку у психіатра, невропатолога, хірурга, терапевта та інших лікарів. На тілі позивачки залишилися невиліковні шрами та рубці, які спричиняють їй косметичний дискомфорт. Згідно епікризів з історії хвороби позивачка постійно відчуває психолого - психічний дискомфорт, який порушує її нормальний, звичний хід та образ життя. У неї погіршився душевний стан, відчуває слабкість, дратливість, зниження настрою, тривога, виникає безсоння, знижена пам'ять на плинні події. Вона вимушена постійно використовувати знеболювальні медичні препарати, постійно вживати нейролептики, анальгетики, антидепресанти, які не приносять їй бажаного знеболювального та лікувального результату. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачці [PERSON] дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, однак позивачкою не обґрунтовано та не доведено розмір моральної шкоди, який визначено нею у сумі 100000 грн. Суд враховуючи конкретні обставини справи, у тому числі ступінь втрати професійної працездатності, наслідків завданої шкоди здоров'ю, характер і тривалість страждань, вважає, що суму, яку просить стягнути позивачка необхідно зменшити та визначити у розмірі 5000 грн. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial