Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Коломийського міськрайонного суду з позовом відповідачів про виділ частки допоміжного приміщення в натурі з спільного майна житлового будинку. В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що є одними з співвласників двоповерхового житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS],в якому є три квартири. Позивачі проживають в квартирі №4 на другому поверсі. В квартирах №3,яка знаходиться теж на другому поверсі та №1,яка знаходиться на першому поверсі, проживають відповідачі. В будинку знаходиться допоміжне приміщення - горище. Між позивачами та відповідачами виникає спір у здійсненні повноважень по володінню, користуванню та розпорядженню спільним майном житлового будинку, а саме горищем, сторони не можуть дійти згоди щодо здійснення своїх повноважень у використанні горища. Вважають, що оскільки сторони добровільно не можуть прийти до спільної згоди в використанні горища, то його слід виділити співвласникам квартири №4, по [ADDRESS], співвласникам кв.№4- 20/100 частини горища. В судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Відповідачі [PERSON],[PERSON],[PERSON] подали зустрічний позов про виділ частки допоміжного приміщення в натурі з спільного майна житлового будинку ,в якому зазначили ,що є одними з співвласників двоповерхового житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS],в якому є три квартири. Вони проживають в квартирі №3 на другому поверсі. В квартирі №4,яка знаходиться теж на другому поверсі, проживають позивачі за первісним позовом ,в квартирі №1,яка знаходиться на першому поверсі, проживають відповідачі. В будинку знаходиться допоміжне приміщення - горище. Між позивачами та відповідачами виникає спір у здійсненні повноважень по володінню, користуванню та розпорядженню спільним майном житлового будинку, а саме горищем, сторони не можуть дійти згоди щодо здійснення своїх повноважень у використанні горища. Вважають, що оскільки сторони добровільно не можуть прийти до спільної згоди в використанні горища, то його слід виділити співвласникам квартири №3, по [ADDRESS], співвласникам кв.№3 - 31/100 частини горища. В судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивачів та відповідачів заперечив, подавши письмове заперечення (а.с.52), в якому вказав, що горище будинку не є самостійним об`єктом права власності. Вважає, що у відповідності до чинного законодавства приміщення загального користування, яким є спірне горище, не може належати до іншої форми власності окрім спільної сумісної власності. Вказує, що позивачі вже звертались до суду з позовом про поділ спірного горища і є відповідні рішення Коломийського міськрайонного суду та Апеляційного суду Івано-Франківської області ,якими позивачам було відмовлено в позовних вимогах саме за цими обставинами. Просить в позовних вимогах відмовити. Відповідачі [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] в судове засідання не з`явились без поважної причини, хоча про день, час і місце слухання справи були належним чином повідомлені. Суд, заслухавши пояснення позивачів по первинному позову, позивачки по зустрічному позову, розглянувши письмове заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Позивачі по первісному позову [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири №4,що знаходиться на другому поверсі житлового будинку по [ADDRESS]. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» від 16.07.2014 року, частка кв.№4 в житловому будинку по [ADDRESS] становить 200/100. Власниками квартири №3, яка знаходиться на другому поверсі цього ж будинку є відповідачі, позивачі по зустрічній позовній заяві, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], що також підтверджується копією довідки Коломийського ОБТІ №9874 від 15.10.2004 року і їх частка в житловому будинку становить 31/100. Власниками кв.№1,яка розташована на першому поверсі в цьому ж будинку по [ADDRESS] є відповідачі по первісному та зустрічному позовах [PERSON],[PERSON], [PERSON], що підтверджується копією довідки Коломийського ОБТІ №9874 від 15.10.2004 року і їх частка в даному будинку становить 49/100. В будинку є допоміжне приміщення - горище. У сторін по справі з приводу користування даним горищем є неприязні стосунки та суперечки. Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. Згідно з ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. А згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено термін «горище» як допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Зазначені об'єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, оскільки вони призначені для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку. Таким чином, горище є спільною власністю власників квартир будинку по [ADDRESS] За змістом ч. 1 ст. 369 ЦК України усі учасники спільної сумісної власності спільно володіють та користуються спільним майном, тобто за загальним правилом мають одержати реальну можливість володіти та користуватися спільним майном у натурі. Інше правило може бути встановлено за домовленістю між ними. З огляду на це, кожен із співвласників може вимагати доступу до володіння та користування усім спільним майном. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 2.03.2004 року № 4рп-2004 зазначено,що згідно з частиною першою статті 1 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон врегульовує також відносини, пов'язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об'єкти приватизації державного житлового фонду. Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті цього 10 Закону, стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України, забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України). Відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т.ін. Правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися, відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92), виключно законами України. Згідно резолютивної частини рішення КС України допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.» Згідно рішення Конституційного Суду України від 9.11.2011 року №14-рп-2011 зазначено, що: «Зі змісту пункту 2 статті 10 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" вбачається, що в ньому не встановлено обмежень щодо набуття права власності на допоміжні приміщення будинку залежно від підстав набуття права власності на житло. Наведене відповідає Конституції України та узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в Рішенні від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004, згідно з якою у багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями (абзац перший підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини). Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно зі статтею 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29 листопада 2001 року № 2866-ІІІ спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їхній спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження. При цьому в законодавчому порядку не виокремлюються суб'єкти права спільної власності залежно від підстав набуття права власності на квартиру. Правовим регулюванням відносин спільної сумісної власності в Україні визначаються особливості здійснення прав власників виходячи з її правового режиму. Ці особливості полягають у різних формах реалізації відповідного права: при спільній сумісній власності - шляхом взаємного волевиявлення усіх співвласників, при спільній частковій власності - лише за волею власника відповідної частки, виділеної в натурі з майна, що є у спільній сумісній власності. За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення.» Згідно резолютивної частини даного рішення власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржены. Таким чином, Рішеннями КС України від 2004 року, та 2011 року визначено, що всі власники квартир в будинку є співвласниками допоміжних приміщень без встановлення будь-яких переваг у праві користування, розпорядження чи володіння даними приміщеннями. Більше того , оскільки на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження і ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т.ін. Будь -які дії співвласників таких будинків щодо допоміжних приміщень, можливі тільки за згоди всіх співвласників даних допоміжних приміщень. На клопотання позивачів ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 27 серпня 2014 року було призначено будівельно-технічну експертизу, якою була проведена оцінка спірного горища та визначено можливі варіанти його розподілу. У відповідності до ст.147 ЦПК України висновок експерта в цивільній справі не є обов'язковим і оцінюється судом у відповідності до ст.212 ЦПК України. Суд зазначає, що такий висновок повинен бути оцінений у повній сукупності з усіма матеріалами справи, в тому числі з викладеними нормами вищезазначених Рішень Конституційного Суду України, які є обов`язковими для виконання на всій території України. Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів долученої цивільної справи, між сторонами вже розглядався спір Коломийським міськрайонним судом за позовом [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] до [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] про поділ горища (справа №346/1369/13-ц), за наслідками розгляду якого рішенням Коломийського міськрайонного суду від 10.04.2014 року, позивачам було відмовлено в позовних вимогах в зв`язку з тим, що у позивачів відсутня проектна документація , дозвіл органів місцевого самоврядування на перепланування горища та згода відповідачів, як співвласників будинку на таке перепланування. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.06.2014 року , рішення Коломийського міськрайонного суду від 10.04.2014 року було залишено в силі, в ухвалі апеляційної інстанції зазначено, що суд першої інстанції, встановивши, що через спірне горище будинку по [ADDRESS] проходять інженерні комунікації та технічні пристрої (вентиляційні канали), які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації усіх квартир, без доступу до яких експлуатація житлового будинку є неможливою, а також те, що сторони як власники квартир в багатоквартирному житловому будинку, є співвласниками допоміжних приміщень (горища), обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 10.04.2014р. та Ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.06.2014р. набрали законної сили та не оскаржені до ВСС України. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, незнані або ос порені. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Суд приходить до висновку ,що позовні вимоги позивачів, з огляду на Рішення Конституційоного Суду України, які набрали законної сили, є чинними і обов`язковими для виконання на всій території України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки між усіма співвласниками спірного будинку відсутня згода на вчинення будь-яких дій з спірним приміщенням, про що свідчить заперечення відповідача [PERSON], яке є в матеріалах справи (а.с.52),тому в первинному та зустрічному позовах слід відмовити. На підставі ст.ст.319,321,325,356,364,358,368,369 ЦК України, рішень Конституційного суду від 2.03.2004 року № 4рп-2004 та від 9.11.2011 року №14-рп-2011,

Outcome: dismissed