Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач у вересні 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача, про повернення сплачених коштів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів», посилаючись на те, що вона звернулась до наркологічного психотерапевтичного Центру лікаря [PERSON] для лікування її чоловіка [PERSON] від наркотичної залежності. Позивач разом зі своїм чоловіком 18.04.2014 року приїхала до Центру [PERSON]. та після співбесіди уклала з ним усний договір про надання медичних послуг та сплатила лікарю [PERSON] 30 000,00 грн. Лікування [PERSON] тривало близько місяця, [PERSON] виконував всі призначення та відвідував усі процедури. Наприкінці лікування, чоловіку позивача ввели в печінку препарат (назва якого позивачу не відома), який за твердженнями лікарів був "біологічним/медикаментозним кодуванням" та термін дії якого складав 2,5 роки., а у разі вживання будь-якої наркотичної речовини мали б настати тяжкі наслідки для здоров"я [PERSON] Також, [PERSON] пройшов курс протиалкогольного лікування, який передбачав підшивання певних таблеток під шкіру. Вартість вказаного лікування склала 2000,00 грн.. але кватанцію про оплату позивачу видано не було. Однак, 07.08.2014 року позивач була змушена разом з чоловіком звернутись до Київської міської клінічної лікарні №1, оскільки місце "підшивки"таблеток від алкоголю у [PERSON] нагноїлось. У лікарні [PERSON] почистили рану та видалили вказані таблетки, лікар який проводив обробку рани повідомив, що нагноєння спричинили підшиті таблетки, які були підшиті в нетипове місце. У вересні 2014 року позивач дізналась, що її чоловік знову почав вживати наркотики, оскільки після спілкування з іншими пацієнтами лікаря [PERSON], з яким проходив лікування, дізнався, що це кодування є недієвим і всі обіцяні гарантовані результати є неправдивими. Позивач 05.11.2014 року приїхала до Центру [PERSON] з метою досудового врегулювання спірного питання, пояснивши [PERSON] ситуацію що склалась, та запропонувала йому повернути сплачені нею кошти у сумі 30 000,00 грн., однак [PERSON] не погодився на вказану пропозицію. На підставі викладеного, позивач звернулась до суду та просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції у сумі 50 250,00 грн., а також стягнути моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з"вився, був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.04.2014 року позивач сплатила ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 30 000,00 грн. за медичні послуги, що підтверджується квитанцією №056544 (а.с.7). 02.05.2014року між [PERSON] та ТОВ "Віта Центр" був підписаний договір про надання платних медичних послуг в умовах перебування на стаціонарному лікуванні. [PERSON], чоловік позивача, пройшов курс лікування з приводу наркоманії та протиалкогольного лікування у лікаря [PERSON] та був ознайомлений, що у разі продовження вживання наркотичних та/або алкогольних напоїв наступає смертельний випадок або тяжке ураження внутрішніх органів, що підтверджується розписками (а.с.12, 13). Згідно довідки КМКЛ №1 від 07.08.2014року, [PERSON] знаходився на лікуванні з діагнозом: гнійна гематома передньої поверхні черевної стінки. За змістом ст. 16 ЦК України позивач при зверненні до суду за власним розсудом обирає спосіб захисту свого права. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України предмет та підстави позову визначає позивач. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. На вказані правовідносини також поширюється і дія Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно п. 6 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Згідно ч. ч. 1 ,2, 5, 6, 9 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Однак, отримувачем послуг не порушувалося питання щодо недійсності договору з наведених вище підстав, а за таких умов суд не вважає, що з боку відповідача мали місце порушення прав позивача, які підлягають захисту. Порушень визначених ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», судом під час розгляду справи не встановлено і позивачем про наявність останніх також зазначено не було. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведене, доводи позивача про порушення відповідачем, як виконавцем, прав саме позивача з підстав не отримання очікуваного результату, обіцяного відповідачем, приховання від паціента назви лікарського засобу, те, що [PERSON] знову почав вживати наркотики, не є обґрунтованими. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені ст. 1166, 1167 ЦК України, згідно з якими єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові такі елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Доказів, які б підтверджували зазначені складові, позивачем не надано. А тому, враховуючи ввикладене, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову [PERSON] до ФОП [PERSON] про повернення сплачених коштів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів» необхідно відмовити.

Outcome: dismissed