Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що пропрацював у відповідача в період з 18.03.2002 р. по 23.05.2012 р. працював на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на посаді водія автотранспортного засобу машини "БелАЗ". Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів складає 12 років і 8 місяців. Відповідно до [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що працюючи з 18.03.2002 р. по 23.05.2012 р. водієм автотранспортних засобів ЦТА ВАТ "МітталСтіл [PERSON] Ріг", потім ПАТ " Арселор Міттал" виконував роботи з керування автомобілем "БелАЗ" під час вивезення руди і породи карєрів. Протягом зазначеного періоду підпадав під вплив загальної вібрації та виробничого шуму, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця. В період з 07.05.1985 р. по 10.11.1987 р. працював водієм автосамоскиду по виведенню руди і породи карєру гірничого транспортного цеху НКГЗК, виконував роботи, котрі були повязані з шкідливими факторами загальної вібрації та шуму, показники котрих перевищували ГДР. Був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини 17.03.2016 року йому було встановлено два професійні захворювання за діагнозами: вібраційна хвороба першої другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторно трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з вираженою радикулопатією шийною та попереково крижовою зі стійким больовим синдромом; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Висновком МСЕК позивачу первинно 09.06.2016р. було встановлено 30% втрати професійної працездатності, із яких 25% - по вібраційній хворобі, 5% - по нейросенсорній приглухуватості. Наступний переогляд призначено на 01.05.2017р. Встановлення втрати працездатності спричиняє позивачу моральні страждання та переживання. Згідно висновків лікарів йому протипоказана: робота в умовах впливу виробничих вібрацій, тяжкої фізичної праці, шум, несприятливий мікроклімат. Із зазначеного вбачається, що він обмежений у виборі роботи оскільки йому заборонено працювати в зазначених умовах праці. Лікарями йому рекомендовано: нагляд лікарів, щорічні курси реабілітації, постійний прийом ліків, оздоровлення в санаторії профілакторії, санаторно курортне лікування ([PERSON], Приморськ, Бердянськ, Одеса, Миронівка, Хмільник). Зазначає те, що змушений постійно лікуватися, бути не вдома; повинен витрачати певні кошти на оздоровлення та на медикаментозні препарати; постійно повинен слідкувати за здоровям. Також позивач переносить і фізичні страждання, а саме: постійний ниючий біль в шийному відділі хребта;іррадіація болю в обидві руки; викручуючий біль в плечових суглобах, переважно зліва; постійне відчуття терпкості лівої руки; постійний ниючий, тупий біль в попереково крижовому відділі хребта з іррадіацією в обидві нижні кінцівки; біль в тазовому поясі; посилення болю при в хребті при помірному фізичному навантаженні; біль при зміні положення тулуба; зниження зору, слуху. В звязку з цим, він звернувся до суду з відповідним позовом та просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача - ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на його користь 275\~600 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Зазначив, що в звязку з двома отриманими професійними захворюваннями, втратою працездатності в розмірі 30%, довіритель зазнає фізичного болю та моральних страждань. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду на користь позивача в розмірі 275\~600 гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, за це він мав певні пільги, а саме йому надавалося харчування, засоби індивідуального захисту, додаткова відпустка, скорочений робочий день. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці БТ-І № 8900049 на імя [PERSON], останнійпропрацював в період з 18.03.2002 р. по 23.05.2012 р. за професіями: водій автомобіля "БелАЗ" а-30т. в автоколоні № 2 автотранспортного цеху; водій автомобіля "БелАЗ" а-42, по транспортуванню гірничої маси в кар`єрі; водій автомобіля "БелАЗ" Q-42т., 45 т., по транспортуванню гірничої маси в кар`єрі, в автоколоні № 2 автотранспортного цеху; водій автотранспортного засобу "БелАЗ7548" а-42т., самохвала в цеху технологічного автотранспорту по транспортуванню гірничої маси в кар`єрі на ПАТ "АрселорМіттал [PERSON] Ріг". Звільнений з підприємства за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. Відповідно до [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 13 від 22.04.2016 р., комісією в складі представників керівництва ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», страхового експерту Фонду соціального страхування, Дзержинська СЕС, в пункті 16 [PERSON] вказано обставини, при яких [PERSON] отримав два професійні захворювання, саме з 18.03.2002 р. по 23.05.2012 р. водієм автотранспортних засобів (БелАЗу) ЦТА ВАТ "МітталСтіл [PERSON] Ріг", ПАТ " [PERSON] [PERSON] Ріг", виконував роботи з керування автомобілем "БелАЗ" під час вивезення руди і породи з карєрів. Протягом зазначеного періоду підпадав під вплив загальної вібрації та виробничого шуму, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця. Також, працюючи в періоди з 07.05.1985 р. по 10.11.1987 р. водієм автосамоскиду по виведенню руди і породи карєру гірничого транспортного цеху НКГЗК, виконував роботи, котрі були повязані з шкідливими факторами загальної вібрації та шуму, показники котрих перевищували ГДР. Причиною професійного захворювання в п. 17 [PERSON] вказано загальну вібрацію 109 107 дБ при ГДР до 107 дБ, виробничий шум 84 86 дбА при ГДР 80 дБА. Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, відповідно п. 19 [PERSON] вказано, що у звязку з тим, що [PERSON] працював в шкідливих умовах 12 років та 8 місяців та неодноразову зміну його керівництва, визначити конкретних посадови осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання, неможливо. Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 09.06.2016 р. № 016910 та довідки до неї, [PERSON] первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності, із яких 25% - по вібраційній хворобі, 5% - по нейросенсорній приглухуватості. Наступний переогляд призначено на 01.05.2017р. Як вбачається з медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 17.03.2016 р. № 415, [PERSON] встановлена вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з вираженою радикулопатією шийною С5, С6, С7, С8 та попереково-крижовою L5-S1 зі стійким больовим синдромом. Нейросенсорна приглухуватість 1ст. (з легким зниженням слуху). Відповідно до виписок із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] протипоказана: робота в умовах впливу виробничих вібрацій, тяжкої фізичної праці, шум, несприятливий мікроклімат. Відповідно до медичних довідок, [PERSON] в звязку з погіршенням стану здоровя неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Інституті промислової медицини та в комунальних закладах міських лікарень м. Кривого Рогу. Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини 17.03.2016 року встановлено два професійні захворювання за діагнозами: вібраційна хвороба першої другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторно трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з вираженою радикулопатією шийною та попереково крижовою зі стійким больовим синдромом; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Згідно медичних документів лікарями встановлено рекомендації: нагляд лікарів, щорічні курси реабілітації, постійний прийом ліків, оздоровлення в санаторії профілакторії, санаторно курортне лікування ([PERSON], Приморськ, Бердянськ, Одеса, Миронівка, Хмільник). Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з двома отриманими професійними захворюваннями, які виникли через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст.\~237-1\~КЗпП України\~може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «[PERSON] [PERSON] Ріг» обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку загальна вібрація та виробничий шум, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання двох професійних захворювань позивача, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 13 від 22.04.2016 р. не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог\~ст. 237-1 КЗпП України\~суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України\~ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм\~КЗпП України\~при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується [PERSON] форми П-4 №----- від 17.03.2016р., що призвело до ушкодження його здоров'я та перенесення моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] була заподіяна шкода здоровю, він отримав два професійні захворювання, втратив працездатність в розмірі 30 відсотків. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки, має постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» позивачу шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно - наслідковий звязок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 30 відсотків, перенесення фізичних болів в спині та суглобах, зниження слуху, зору, проходження постійного лікування, а звідси перенесення моральних переживань. Суд врахував і той факт, що всю свою трудову діяльність позивач пропрацював в шкідливих умовах з перевищенням гранично допустимих показників, лише на підприємстві відповідача. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 25000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial