Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом із матір'ю, без згоди батька. В обґрунтування свого позову позивачка [PERSON] посилається на те, що вона з 14.12.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу з відповідачем [PERSON] має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, відповідач мешкає окремо, а дитина проживає разом із нею. Вона бажає повести дитину на відпочинок за кордон з метою розширення її кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, однак не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача. Вона вважає, що згідно із діючим законодавством України, яке регулює даний вид правовідносин, вона має право на отримання дозволу на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна зі своєю дитиною, без згоди та супроводу батька. Просила суд надати дозвіл дитині - [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з матір'ю - [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], на строк три роки, а саме з 12 лютого 2015 року по 12 лютого 2018 року, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина - [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши до суду письмову заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 14 грудня 2011 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старобільського районного управління юстиції у Луганській області за актовим записом № 199 (а.с.8). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.7). На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідач не надає згоду через нотаріальну контору синові на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з матір'ю. Позивач не надала доказів щодо відмови відповідача надати дозвіл на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна разом з матір'ю. Згідно із п.п. 2-4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини", яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved