Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

14 січня 2016 року позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом (зі змінами від 04 березня 2016 року) щодо стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 2/5 частин з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 14 січня 2016 року і до повноліття дитини. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що від шлюбу, укладеного 02 грудня 1995 року сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем, при цьому, між сторонами відсутня згода з приводу способу виконання відповідачем свого обов»язку щодо утримання вказаної дитини. Крім того, посилалася на стан здоров"я [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог в частині періоду та розміру аліментів, які вважав з можливе стягувати на користь [PERSON] з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Вивчивши всі матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З положень ст.180 Сімейного Кодексу України вбачаються, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом (ст.183 СК України). З ч.2 ст.182 СК України вбачається, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що від шлюбу, укладеного 02 грудня 1995 року сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем (що стороною відповідача не заперечується а.с.3. 4), при цьому, між сторонами відсутня згода з приводу способу виконання відповідачем свого обов»язку щодо утримання вказаної дитини. Крім того, посилалася на стан здоров"я [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст.185 Сімейного кодексу України: той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення; додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.91 р., дата набуття чинності для України 27.09.91р.) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Відповідно до положень п.1) ч.1 ст.367 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Проаналізувавши наведені дані, враховуючи, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів щодо виконання відповідачем саме вказаних аліментних зобов»язань щодо періоду після 14 січня 2016 року, а також розмір доходу відповідача, який за його місцем роботи у НАК «Нафтогаз України» за період з серпня 2015 року по січень 2016 року становить 172882 грн. 32 коп., розмір доходу позивача, який за її місцем роботи у Державному експертному центрі МОЗ за період з серпня 2015 року по січень 2016 року становить 47284 грн. 56 коп., а також розмір прожиткового мінімуму для дитини вказаного віку, який згідно з Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" визначено з 01 січня 2016 року - 1455 грн., з 01 травня 2016 року - 1531 гривня, з 01 грудня 2016 року - 1637 гривень, суд вважає, що позов належить задовольнити частково, а саме належить: стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від заробітку (доходу) [PERSON], щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 січня 2016 року і до повноліття [PERSON], [INFO]; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити, оскільки вони є безпідставними, в тому числі, враховуючи вищевказаний розмір прожиткового мінімуму, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо існування конкретних та систематичних додаткових витрат у позивача на утримання дитини [PERSON], [INFO], і надані позивачем документи щодо стану здоров»я вказаної дитини не спростовують такого висновку суду, оскільки сам по собі стан здоров»я не доводить наявність конкретних додаткових витрат на утримання вказаної дитини. Суд вважає, що відповідно до положень ст.88 ЦПК України, належить: стягнути з [PERSON] в доход держави судові витрати по справі: 551 грн. 20 коп. - судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial