Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Свої вимоги мотивує тим, що 14 червня 2009 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 липня 2018 року було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 09 серпня 2018 року. Від даного шлюбу у них народилися діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Діти перебувають на повному її утриманні та потребують повноцінного харчування, оздоровлення і відпочинку, культурного розвитку, придбання їм одягу та ліків. Проте забезпечити самостійно дітей усім необхідним вона не може, а відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В судовому засіданні позивач позов підтримала частково та просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно. Відповідач в судовому засіданні подав відзив на позов та визнав позов частково. Оскільки він ніде не працює, не перебуває на обліку в центрах зайнятості, не отримує жодного доходу та заробітку, проживає з батьками пенсійного віку, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 750 грн. на кожну щомісячно. Крім того пояснив, що твердження позивача про те, що діти знаходяться на її повному утриманні не відповідають дійсності, оскільки він купував дітям продукти харчування та одяг, про що свідчать відповідні товарні чеки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 липня 2018 року було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 09 серпня 2018 року (а.с.9). Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], батьком яких є відповідач [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7-8). Згідно довідки №02-22/4110 від 03 жовтня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Берестівської сільської ради Дубровицького району Рівненської області вбачається, що на утримані [PERSON] знаходяться неповнолітні діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.11). В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] ніде не працює, не перебуває на обліку у центрах зайнятості та має батьків пенсійного віку, що підтверджується відповідними довідками (а.с.21,22) та копіями пенсійних посвідчень (а.с.23,24). Частиною 2 статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України чітко визначено загальний обов'язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Частиною 2 статті 179 Сімейного кодексу України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 статті 182 Сімейного кодексу України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік", встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. З огляду на положення Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік", в 2018 році щомісячна сума аліментів не може бути менше: для дитини віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 746 грн., з 1 липня - 779,50 грн., з 1 грудня - 813 грн.; для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 930 грн., з 1 липня - 972 грн., з 1 грудня - 1013,50 грн.. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII) передбачено, що, дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дитини суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Враховуючи те, що обов'язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей до їх повноліття слід задовольнити частково та призначити відповідачу аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дітей, обставинам справи і вимогам Закону. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial