Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та визначити їх у розмірі 1000 грн. щомісяця. Позовні вимоги обгрунтовує вимоги тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачем у них народилася дочка, на утримання якої за рішенням суду від 22.03. 2010 року призначено аліменти у розмірі по 300 грн. Однак на даний час цих коштів з врахуванням віку дитини є недостатньо, щоб забезпечити всі потреби дитини, їх розмір суперечить мінімальному прожитковому мінімуму на дитину. В судовому засіданні позивач, ознайомившись із запереченням відповідача, просила суд призначити аліменти в такому розмірі, як того вимагає законодавство. При цьому просила врахувати, що дочка виросла, не хворіє, потребує більших затрат на одяг, повноцінне харчування. Вказала, що відповідач працює та заробляє значні кошти, але надати відповідних доказів на підтвердження величини його доходів немає можливості. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності у звязку територіальною віддаленістю. Такі дії відповідача не суперечать вимогам ст. 158 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач, подавши письмове заперечення, просить позов задоволити частково та встановити аліменти в розмірі 550 грн., виходячи з того, що мінімальний розмір аліментів, визначений ч.2 ст.182 СК - 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 506.70 грн. А також вказав, що на даний час не працює, займається пошуками роботи, у центрі зайнятості, як безробітний не перебуває, а тому розмір аліментів як того просить позивач -1000грн. - для нього є непосильним ( а.с.21-23). ) Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши заперечення відповідача, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Згідно правової позиції, яка викладена у справі №143цс13 від 05.02.2014 року, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, за наявності відповідних обставин, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Встановлено, що рішенням Болехівського міського суду від 22.03.2010 року ззобовязано відповідача, як батька дитини [PERSON], 14.07.2000року сплачувати аліменти у розмірі 300 грн. (а.с.6). Після винесення вказаного рішення суду пройшов значний проміжок часу, майже 7 років. На даний час розмір раніше визначених аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина значно виросла природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері, з якою дитина проживає. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і становить на даний час 1689 грн. А визначений судом розмір аліментів в сумі 300 грн. на утримання дитини є недостатнім для задоволення всіх її потреб: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до її віку , тобто не забезпечує навіть мінімальні потреби дитини, і є не достатнім для повноцінного її розвитку, а тому є підстави для збільшення розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач, будучи фізично здоровою особою працездатною віку, ніде не працює та немає постійного заробітку та інших осіб, яких би мав утримувати у відповідності до закону. Відповідач та його дочка не хворіють та мають задовільний стан здоров"я. Оскільки відповідач ніде не працює та немає постійного доходу та регулярного заробітку, то суд, враховуючи обставини визначені ст.182 СК України і роз»яснення , що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 15 травня 2006р. » Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Таким чином, виходячи із зазначеного принципу рівності обов»язків обох батьків щодо дітей , кожен із них зобов»язаний забезпечувати утримання дітям не менше відповідного прожиткового мінімуму, що діє на час вирішення спору, при відсутності домовленості між батьками про розмір сплати аліментів. Виходячи із віку дитини сторін, такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць повинен бути не меншим як 1689грн. і, відповідно, кожний з батьків повинен би сплачувати по 845грн. дитину. Відтак, що обов'язок забезпечення дитини хоча б мінімальним прожитковим мінімумом покладено на обох батьків, які мають рівні права та обов'язки відносно дітей, виходячи з норм Сімейного законодавства. З врахуванням зазначених обставин та

Outcome: approved