Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 27 вересня 2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 травня 2019 року має заборгованість - 36206,54 грн., яка складається з наступного: - 296,86 грн. - заборгованість за кредитом; - 30509,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1700,31 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2013 року у розмірі 36206,54 грн., яка складається з наступного: - 296,86 грн. - заборгованість за кредитом; - 30509,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1700,31 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати по справі у сумі 1921,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 22 липня 2019 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. (а.с. 46 ). Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача нею не отримується (а.с.48). У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається матеріалів справи, відповідно до укладеного Договору № б/н від 27 вересня 2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України «Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору…» У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України «Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту». У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України «Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконала. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 травня 2019 року має заборгованість - 36206,54 грн., яка складається з наступного: - 296,86 грн. - заборгованість за кредитом; - 30509,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1700,31 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. ст. 549, 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні Позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконала, внаслідок чого повинна сплачувати штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 1700,31 грн. - штраф (процентна складова). В той же час відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення Проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Слов`янськ Донецька область. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на момент укладання договору і на даний час зареєстрований у м. Слов`янську Донецької області, суд приходить до переконання, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у зв`язку з чим Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню за період з 14 квітня 2014 року. Таким чином банк не повинен був нараховувати пеню та комісію після 14 квітня 2014 року, а повинен був стягувати з відповідача пеню та комісію, яка утворилася станом на 05 квітня 2014 року, тобто яка утворилася до 14 квітня 2014 року, та яка складала 0,00 грн. (а.с. 6-7). Що стосується вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з [PERSON] штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500,00 грн. штраф (фіксована частина), та 1700,31 грн. штраф (процентна складова), то суд приходить до переконання, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ за період з 14 квітня 2014 року, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримав у АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти і станом на час розгляду справи її заборгованість за тілом кредиту становить 296,86 грн. Проте, суд вважає, що Банк безпідставно вимагає повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитом та пенею у сумі 36206,54 грн. через те, що Банк збільшив відсоткову ставку з 30 % до 34,8% та 43,2 % без його згоди. Тому відповідач не може нести цивільну відповідальність за неповернення кредитних коштів. Судом встановлено, що відповідно до Тарифів банку станом на 27 вересня 2013 року за користування кредитом сторони домовились про сплату процентів у розмірі 2,5 % на місяць, або 30% на рік. Але протягом дії кредитної картки процентна ставка за користування кредитом змінювалась і становила у період: - з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,8 % річних; - з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2018 року - 43.2% річних. Про це свідчить розрахунок заборгованості за договором від 27 версеня 2013 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (а.с. 6-7). Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Відповідно до частини 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Судом встановлено, що збільшення Приватбанком процентної ставки за користування кредитними коштами відбувалось з порушенням вимог вказаного Закону, оскільки позивачем не доведено, що відповідач був письмово повідомлений банком про збільшення процентної ставки, з ним підписувались будь-які угоди щодо цього. Таким чином, збільшення процентної ставки відбулося в односторонньому порядку банком без згоди позичальника. Тому такі дії АТ КБ «Приватбанк» є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі. Крім того з розрахунку вбачається, що строк дії картки «Універсальна», а тому і строк дії кредитного договору, закінчився 31 січня 2018 року, тому банк з 01 лютого 2018 року не повинен був нараховувати відсотки за кредитом. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Отже, відповідач повинен був сплатити банку заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року та за період з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2018 року, однак не з розрахунку 34,8 % та 43,20% річних, оскільки збільшення процентної ставки в односторонньому порядку банком без згоди позичальника є незаконною, а з розрахунку 30% річних, як це передбачено кредитним договором. Судом встановлено, що борг відповідача за кредитом станом на 01 вересня 2014 року та на даний час складає 296,86 грн.. Прострочення сплати відсотків у розмірі 30% за період з 27 вересня 2013 року по 31 серпня 2014 року, тобто до підвищення відсотків в односторонньому порядку, складає 91,88 грн. 07 жовтня 2016 року відповідачем [PERSON] сплачено кредит у розмірі 2223,64 грн. Тому прострочення сплати з 01 вересня 2014 року по 07 жовтня 2016 року, дорівнює 768 днів, і тому заборгованість за відсотками за цей період складає 189,23 грн. (296,86 грн. х 0.083% (на день) х 768 днів). Таким чином заборгованість за кредитом станом на 08 жовтня 2016 року складає, 0,00 грн., оскільки [PERSON] сплатив заборгованість за кредитом у значно більшому розмірі, а саме: 2223,64 грн. (07.10.2016 року внесена оплату за кредитом) - 91,88 грн. (відсотки станом на 31 серпня 2014 року) - 189,23 грн. (відсотки за період з 01 вересня 2014 року по 07 жовтня 2016 року, здійснені судом з розрахунку 30% річних) - 296,86 грн. тіло кредиту. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не має заборгованості за кредитом, оскільки він переплатив за кредитом грошові кошти у сумі 1745,67 грн. і станом на 08 жовтня 2016 року заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2013 року складає 0,00 грн. Таким чином суд приходить до переконання, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] сплатив заборгованість за кредитом 07 жовтня 2016 року у повному обсязі та станом на 08 жовтня 2016 року він взагалі не має заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому вимоги щодо відшкодування судових витрат також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed