Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою вказуючи, що 10.08.1974 року Мирівською сільською радою Кагарлицького району Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений запис за №14. 01.12.1993 року Радгоспом "Прип'ятський" на їхні імена було видано свідоцтво про право власності [NUMBER] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке згодом було зареєстровано в Переяслав-Хмельницькому міжміському Бюро технічної інвентаризації за №25/16. [INFO] [PERSON] помер. Спадкове майно померлого складається з 1/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкового договору та заповіту [PERSON] не складав. Спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON] являються позивачі по справі: Дружина - [PERSON], Син - [PERSON]; Син - [PERSON]; Донька - [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори з письмовими заявами про прийняття спадщини вони не зверталися, так як постійно проживали в будинку померлого та й після його смерті продовжували надалі проживати в вищезазначеному будинку, а тому вважаються такими, що спадщину прийняли. На даний момент отримати свідоцтво про право на спадщину вони не мають змоги так само як і не мають змоги належним чином розпоряджатися своєю власністю оскільки в свідоцтві про право власності [NUMBER] від 01.12.1993 року виданому Радгоспом "Прип'ятський" на їхні імена було допущено помилку в його оформлені та помилково проставлено печатку ВІДДІЛ КАДРІВ Радгоспу "Прип'ятський". Виготовити дублікат вони не мають змоги так як, один із співвласників вже помер, а також тому, що радгосп "Прип'ятський" вже не існує. Враховуючи вищевикладене з метою захисту свого права власності вони вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав. В попередньому судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав, від відповідача надійшла заява в якій вони просять справу слухати у їхню відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Заслухавши думку представника позивачів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки у виниклих правовідносинах між даними сторонами визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також враховуючи позицію сторін, суд вирішив продовжити слухання справи по суті та вважає за можливе, відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, ухвалити судове рішення в попередньому судовому засіданні. В судовому засіданні було встановлено що, 10.08.1974 року Мирівською сільською радою Кагарлицького району Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений запис за №14. 01.12.1993 року Радгоспом "Прип'ятський" на їхні імена було видано свідоцтво про право власності [NUMBER] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке згодом було зареєстровано в Переяслав-Хмельницькому міжміському Бюро технічної інвентаризації за №25/16. [INFO] [PERSON] помер. Спадкове майно померлого складається з 1/5 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкового договору та заповіту [PERSON] не складав. Спадкоємцями першої черги, після смерті [PERSON] являються позивачі по справі: Дружина - [PERSON], Син - [PERSON]; Син - [PERSON]; Донька - [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори з письмовими заявами про прийняття спадщини вони не зверталися, так як постійно проживали в будинку померлого та й після його смерті продовжували надалі проживати в вищезазначеному будинку, а тому вважаються такими, що спадщину прийняли. На даний момент отримати свідоцтво про право на спадщину вони не мають змоги так само як і не мають змоги належним чином розпоряджатися своєю власністю оскільки в свідоцтві про право власності [NUMBER] від 01.12.1993 року, виданому Радгоспом "Прип'ятський" на імена позивачів та спадкодаця , було допущено помилку в його оформлені та помилково проставлено печатку ВІДДІЛ КАДРІВ Радгоспу "Прип'ятський". Виготовити дублікат вони не мають змоги так як, один із співвласників вже помер, а також тому, що радгосп "Прип'ятський" вже не існує. Крім того, що вищезазначений будинок належав їм також підтверджується і довідкою з погосподарської книги Рудницької сільської ради. Встановлені судом обставини підтверджуються: Копією паспорта [PERSON] Копією свідоцтва про шлюб Копією свідоцтва про смерть Копією свідоцтва про право власності Копією заяви про видачу свідоцтва Копією розпорядження Копією технічного паспорта Витягом з спадкового реєстру Іншими матеріалами справи Відповідно до п.4.12 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно п.4.18 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ст.524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст.527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ст.529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Ст.548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) встановлює, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. (Із змінами, внесеними Указом ПВР N 2135-08 від 15.10.73) Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивачі являються співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно свідоцтва про право власності від 01.12.1993 року [NUMBER] виданого Радгоспом "Прип'ятським", але не можуть в повній мірі розпоряджатися належним їм майном, а також прийняти належну їм частину спадкового майна так як, під час виготовлення свідоцтва про право власності на житло було допущено помилку, яку на даний час вони виправити не мають змогу, а також тому, що позивачі являються спадкоємцями за законом першої черги та у встановленому законом порядку спадщину прийняли тому, на підставі вищевикладеного та

Outcome: approved