Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ДП «Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут» на його користь заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з підприємства за період з 26.01.2018 року по 30.03.2018 року, а також моральну шкоду. В обґрунтування позову покликається на те, що 01.06.2012 року [PERSON] було прийнято на посаду начальника служби охорони у ДП Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут», звільнено з підприємства 25.01.2018 року на підставі наказу №2 від 24.01.2018 року «За скороченням штатів п.1 ст.40 КЗпП України». [PERSON] не було належним чином повідомлено зі зміною істотних умов праці, не було ознайомлено з наказом №29-к від 17.08.2017 року. Позивач продовжував працювати повні місяці з восьмигодинним робочим днем. Щомісяця ним складався табель робочого часу на весь підрозділ охорони підприємства з зазначеними фактично відпрацьованими годинами робочого дня. Проте, заробітна плата позивачу за листопад і грудень 2017 року та січень 2018 року нарахована не в повному обсязі зазначеному в первинному документі «Табелі обліку використання робочого часу». Згідно штатного розкладу оклад начальника охорони у 2017 році становив 3600 грн., а з січня 2018 року оклад становив 4000грн. Згідно розрахункового листка про нарахування заробітної плати за листопад 2017 року позивачу нараховано заробітної плати лише 122,73 грн. замість 3600 грн. і за січень 2018 року нараховано заробітну плату лише 350,95 грн. замість 3238,09 грн. (17 робочих днів). Отже, позивач недоотримав заробітної плати за листопад 2017 року 3600 грн. 122,73 грн. = 3477,27 грн.; за грудень 2017 року 3600 грн. 180 грн. = 3420 грн.; за січень 2018 року -3238,09 грн. 350,95 грн. = 2887,14 грн. Разом не донараховано заробітної плати в розмірі 9784,41 грн. З суми 9784,41 грн. утримуємо податок з фізичних осіб складає (18%) 1761,19 грн. військовий збір (1,5%) 146,77 грн. 9784,41 - 1761,19 грн. 146,77 грн. = 7876,45 грн. Отже, сума заборгованості по заробітній платі позивачу за період листопад та грудень 2017 року та січень 2018 року складає 7876,45 грн. При звільненні у зв`язку з скороченням штатів позивачу належало виплатити середньомісячну заробітну плату. Звільнення у зв`язку зі скороченням штаті проводиться з виплатою вихідної допомоги в розмірі не менше середньомісячного заробітку. Тобто: листопад і грудень 2017 року (3600 + 3600) : 2 = 3600 грн. Виходячи з наведеного, відповідач недорахував позивачу вихідну допомогу при звільненні в розмірі 3600 грн. 197,20 грн. = 3402,80 грн. Податок з фізичних осіб становить (18%) 612,50 грн., військовий збір (1,5%) 51,04 грн. Отже, сума заборгованості позивачу за вихідну допомогу при звільненні складає: 3402,80 грн. 612,50 грн. 51,04 грн. = 2739,26 грн. При звільненні середньомісячний заробіток був обчислений з окладу, який не відповідає фактично відпрацьованому позивачем робочого часу за листопад і грудень 2017 року, у зв`язку з чим позивачем наведено розрахунок компенсації за 116 днів невикористаної відпустки. 3600 грн. * 12 місяців / 355 кал. дні * 116 днів відпустки = 14116,06 грн. Підприємством здійснено нарахування компенсації за невикористану відпустку позивачу в розмірі 9248,68 грн. 14116,06 грн. 9248,68 грн. = 4867,38 грн. За вирахування податків сума складає 4867,38 грн. 876,13 (18%) 73,01 (1,5%) = 3918,24 грн. Крім цього, згідно із довідкою підприємства №33 ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» має перед позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 7920,70 грн. Загальна сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем складає: 22454,65 грн. (7876,45 грн. + 2739,26 грн. + 3918,24 грн. + 7920,70 грн.). З вини відповідача [PERSON] не отримав заробітну плату у розмірі 22454,65 грн., тому позивач має право на отримання середньоденного заробітку на день фактичного розрахунку. Розрахунок середнього заробітку обчислюється згідно з Порядком №1003 із зарплати за останні 2 повні календарні місяці, що передують звільненню, а саме: (3600 +3600) : 43 робочі дні (11 і 12 міс.) = 167,44 грн. за 1 день. Фактичний розрахунок ДП "ЛНДРТІ" з [PERSON] не проведено станом на 30.03.2018 року. Тому, тривалість затримки розрахунку з позивачем складає 45 робочих днів виходячи з виробничого календаря підприємства, а саме за січень 2018 року 4 дні; за лютий 2018 року 20 днів; за березень 2018 року 21 день. Таким чином, позивачу до сплати належить 7534,80 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.01.2018 року по 30.03.2018 року, виходячи із 45 днів * 167,44 грн. = 7534,80грн. Крім того позивач вважає, що йому завдали моральної шкоди та оцінює таку у розмірі 7000 грн. Враховуючи вищевказане, просить стягнути заборгованість по заробітній платі, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку та завдану моральну шкоду. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.04.2018 року відкрито провадження у справі. Представником відповідача подано до суду 08.05.2018 року відзив на позовну заяву. В обґрунтування такого, зазначається, що Наказом ДП "ЛНДРТІ" від 17.08.2017 року №29 для всіх підрозділів підприємства було встановлено режим неповного робочого тижня дві години на день (перший робочий день тижня) з 21.10.2017 року по 20.01.2018 року. Наказом ДП "ЛНДРТІ" від 20.11.2017 року №47-к для всіх підрозділів підприємства було встановлено режим неповного робочого тижня дві години на день (перший робочий день тижня) з 21.01.2018 року по 20.04.2018 року. У відповідності до цих наказів позивач працював по дві години. Свідченням цього є табель обліку робочого часу позивача за два останні місяці, що передували звільненню листопад 2017 року та грудень 2017 року. [PERSON] був ознайомлений з наказами про неповний робочий тиждень, погодився з ними та виконував свою роботу відповідно до згаданих вище наказів. Посилання позивача на те, що ДП "ЛНДРТІ" має заборгованість по заробітній платі перед ним у розмірі 7920,65 грн. є безпідставним, оскільки в цю суму вже входить вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку. Наказом ДП "ЛНДРТІ" від 21.06.2017 року №21 було організовано комісію по трудових спорах (КТС). Заявами від 30.11.2017 року та від 29.12.2017 року позивач звернувся до КТС з проханням здійснити виплату залишку заборгованої заробітної плати, заяви просив розглядати без його участі. КТС прийняла рішення №232 та №263, якими зобов`язала відповідача здійснити оплату праці позивачу відповідно до режиму роботи підприємства. У зазначених рішеннях КТС було зазначено, про можливість оскарження таких протягом десяти днів, однак відповідач погодився з даними рішеннями та через Державну виконавчу службу стягнув присуджену йому суму. Щодо середнього заробітку, то такий не належить позивачу, оскільки відповідач не має перед ним заборгованості по заробітній платі, так як така вже була стягнута Державною виконавчою службою. Довідка відповідача №33 не позбавляє можливості позивача звернутись за стягненням вказаної у довідці суми у передбачений законом спосіб шляхом подачі заяви про видачу судового наказу. Щодо моральної шкоди, то така заподіяна не була і нічим не підтверджується. Відтак враховуючи вищенаведене, просить відмовити в задоволенні вимог позивача у повному обсязі. Крім того, представником відповідача було подано до суду 08.05.2018 року заяву про застосування строків позовної давності та заяву про зупинення провадження у справі. Позивач у свою чергу подав до суду 14.05.2018 року відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначається, що ДП "ЛНДРТІ" для всіх підрозділів встановлює режим неповного робочого тижня та неповного робочого дня, проте вказані режими погоджуються з працівниками та встановлюються тільки за згодою працівників. Роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питання оплати праці, що погіршують умови праці. Позивач зазначає, що його не було належно повідомлено зі зміною істотних умов праці, не було ознайомлено з наказом №29-к від 17.08.2017 року та з наказом №47-к від 20.11.2017 року (на долучених до справи копіях немає підпису [PERSON] , та не долучено документ, який би підтверджував факт ознайомлення позивача з вищезазначеними наказами) позивач продовжував працювати з режимом роботи повного місяця з 8-годинним робочим днем. Позивач стверджує, що Накази №29 від 17.08.2017 року та №47-к від 20.11.2017 року були видані тільки для [PERSON] , всі інші працівники працювали повний місяць. Щодо табелю обліку робочого часу, то [PERSON] як керівник відділу №913 подавав табель обліку на весь відділ включаючи себе. Тому, надана копія табелю обліку робочого часу за листопад та грудень 2017 року не відповідає дійсності. Щодо суми заборгованості, то [PERSON] не заперечує, що в сумі 7920,70 грн. входить вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку і довідкою підприємства №33 підтверджується дана заборгованість, проте, станом на сьогодні така залишається невиплаченою. Стверджується, що позивач був звільнений по скороченню штатів з 25.01.2018 року, тому його розрахунки не могли бути виплачені у грудні 2017 року. Позивач стверджує, що з вини відповідача він не отримав заробітну плату у розмірі 22454,65 грн., а тому має право на отримання середньоденного заробітку з моменту звільнення по день фактичного розрахунку. Крім того, позивач наполягає на стягненні з відповідача моральної шкоди на його користь. Зважаючи на вищевказане, просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18.06.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. [PERSON] подав до суду 18.09.2018 року заяву про збільшення позовних вимог. Зазначає, що від моменту звернення до суду минуло 122 робочих дні, то тривалість затримки розрахунку від звільнення позивача 24.01.2018 року збільшується і складає 167 робочі дні, виходячи з робочого календаря: 1 місяць 4 дні, 2 місяць 20 днів, 3 місяць 21 день, 4 місяць 21 день, 5 місяць 21 день, 6 місяць 20 днів, 7 місяць 22 дні, 8 місяць 22 дні, 9 місяць 16 днів. Таким чином, позивачу до сплати належить 27962,48 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.01.2018 року по 24.09.2018 року, виходячи із 167 днів * 167,44 грн. = 27962,48 грн. Відтак просить стягнути з ДП "ЛНДРТІ" 50417,13 грн., а також моральну шкоду у розмірі 7000 грн. Представник ДП "ЛНДРТІ" подав до суду додаткові пояснення з приводу стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Заперечується щодо доводів позивача. Стверджується, що 25.01.2018 року [PERSON] був звільнений з ДП "ЛНДРТІ" з займаної посади начальника служби охорони у зв`язку зі скороченням штату працівників. Крім того, ДП "ЛНДРТІ" на даний час знаходиться у важкому фінансовому становищі, оскільки 09.06.2017 року було арештовано усі кошти підприємства. Відтак усі виплати виконуються лише через Державну виконавчу службу, що унеможливило вчасну виплату ДП "ЛНДРТІ" заробітної плати працівникам, в тому числі позивачу. Крім того, у зв`язку з тим, що на підприємстві існує значна заборгованість по заробітній платі перед працівниками та сплаті податків згідно Листа Франківського відділу ДВС м. Львів від 02.11.2018 року №28285, стосовно підприємства складено зведене виконавче провадження №49963600 стосовно усіх сум заборгованостей. Встановлено, що у підприємства відсутня вина у не проведенні відділом державної виконавчої служби стягнення по сплаті заробітної плати на користь позивача. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку є безпідставними, оскільки відсутня вина відповідача. Позивачу при прийомі на роботу в ДП "ЛНДРТІ" були відомі обставини, що склалися на підприємстві із заборгованою заробітною платою, яка становила більше двадцяти мільйонів гривень на момент його прийому на роботу у червні 2012 рок, що підтверджується постановою про арешт коштів боржника від 10.04.2012 року. Крім того, позивач при розрахунку середнього заробітку свідомо неправдиво зазначає свій режим роботи на підприємстві в листопаді та грудні 2017 року, який необхідно враховувати згідно з вимогами Постанови №100 КМУ від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Тому, просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Ухвалою судді Гулієвою М.І. від 10.04.2018 року призначено підготовче судове засідання, 18.08.2018 року справу призначено в судове засідання. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 55/Р від 14.05.2019 року, 15.05.2019 року вказану цивільну справу передано судді Мартинишин М.О. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 110/Р від 25.09.2019 року, 25.09.2019 року вказану цивільну справу передано судді Мартьяновій С.М. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.10.2019 року справу прийнято до свого провадження суддею Мартьяновою С.М. В судових засіданнях позивач надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Просить задоволити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, пояснення надав аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву. Подав до суду письмові пояснення у судових дебатах, згідно яких просить відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених в такому. Одночасно надав суду довідку №1 від 14.06.2021 року, згідно якої [PERSON] , який працював у Львівському науково-дослідному радіотехнічному інституті , за період з 26.01.18р. по 24.04.2018р. складає 476 грн. 24 коп., а саме: 147,61грн. - нарахована зарплата за 11.2017р. З роб. день 197,50 грн. - нарахована зарплата за 12.2017 р. 4 роб. день (147,61 + 197,50) : 7 = 49,30 (грн.) 49,30 - середній заробіток за 1 роб. День.\~У звязку\~з режимом\~роботи підприємства\~і фактично\~відпрацьованим часом\~є 2\~год.\~першого робочого\~дня тижня,\~його середньомісячний\~заробіток складає: 49.30\~х 4 = 197,20 (грн.), де 4 - середньомісячне число роб. днів згідно з графіком роботи підприємства, яке обчислюється так; (4 + 4):2 =\~4.\~Період заборгованості\~становить 3\~місяці,\~тому сума\~середнього заробітку\~становить : 197.20 х 3 = 591,60 (грн.) , З даної суми утримано: приб. под. 106 грн. 49_ коп., військ, збір 8 грн. 87 коп. сума до виплати: 476 грн. 24_ коп. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.\~5\~ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено судом, [PERSON] 01.06.2012 року був прийнятий на посаду начальника служби охорони у ДП Львівський науково - дослідний радіотехнічний інститут», звільнено з підприємства 25.01.2018 року на підставі наказу №2 від 24.01.2018 року «За скороченням штатів п.1 ст.40 КЗпП України». [PERSON] не було належним чином повідомлено зі зміною істотних умов праці, не було ознайомлено з наказом №29-к від 17.08.2017 року. Відтак позивач продовжував працювати повні місяці з восьмигодинним робочим днем. Щомісяця ним складався табель робочого часу на весь підрозділ охорони підприємства з зазначеними фактично відпрацьованими годинами робочого дня. Проте, заробітна плата позивачу за листопад і грудень 2017 року та січень 2018 року нарахована не в повному обсязі зазначеному в первинному документі «Табелі обліку використання робочого часу». Згідно штатного розкладу оклад начальника охорони у 2017 році становив 3600 грн., а з січня 2018 року оклад становив 4000грн. Згідно розрахункового листка про нарахування заробітної плати за листопад 2017 року позивачу нараховано заробітної плати лише 122,73 грн. замість 3600 грн. і за січень 2018 року нараховано заробітну плату лише 350,95 грн. замість 3238,09 грн. (17 робочих днів). Отже, позивач недоотримав заробітної плати за листопад 2017 року 3600 грн. 122,73 грн. = 3477,27 грн.; за грудень 2017 року 3600 грн. 180 грн. = 3420 грн.; за січень 2018 року -3238,09 грн. 350,95 грн. = 2887,14 грн. Разом не донараховано заробітної плати в розмірі 9784,41 грн. З суми 9784,41 грн. утримуємо податок з фізичних осіб складає (18%) 1761,19 грн. військовий збір (1,5%) 146,77 грн. 9784,41 - 1761,19 грн. 146,77 грн. = 7876,45 грн. Отже, сума заборгованості по заробітній платі позивачу за період листопад та грудень 2017 року та січень 2018 року складає 7876,45 грн. Звільнення у зв`язку зі скороченням штаті проводиться з виплатою вихідної допомоги в розмірі не менше середньомісячного заробітку. Тобто: листопад і грудень 2017 року (3600 + 3600) : 2 = 3600 грн. Виходячи з наведеного, відповідач недорахував позивачу вихідну допомогу при звільненні в розмірі 3600 грн. 197,20 грн. = 3402,80 грн. Податок з фізичних осіб становить (18%) 612,50 грн., військовий збір (1,5%) 51,04 грн. Отже, сума заборгованості позивачу за вихідну допомогу при звільненні складає: 3402,80 грн. 612,50 грн. 51,04 грн. = 2739,26 грн. При звільненні середньомісячний заробіток був обчислений з окладу, який не відповідає фактично відпрацьованому позивачем робочого часу за листопад і грудень 2017 року, у зв`язку з чим позивачем наведено розрахунок компенсації за 116 днів невикористаної відпустки. 3600 грн. * 12 місяців / 355 кал. дні * 116 днів відпустки = 14116,06 грн. Підприємством здійснено нарахування компенсації за невикористану відпустку позивачу в розмірі 9248,68 грн. 14116,06 грн. 9248,68 грн. = 4867,38 грн. За вирахування податків сума складає 4867,38 грн. 876,13 (18%) 73,01 (1,5%) = 3918,24 грн. Крім цього, згідно із довідкою підприємства №33 ДП «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» має перед позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 7920,70 грн. Загальна сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем складає: 22454,65 грн. (7876,45 грн. + 2739,26 грн. + 3918,24 грн. + 7920,70 грн. Розрахунок середнього заробітку обчислюється згідно з Порядком №1003 із зарплати за останні 2 повні календарні місяці, що передують звільненню, а саме: (3600 +3600) : 43 робочі дні (11 і 12 міс.) = 167,44 грн. за 1 день. Фактичний розрахунок ДП "ЛНДРТІ" з [PERSON] не проведено станом на 30.03.2018 року. Тому, тривалість затримки розрахунку з позивачем складає 45 робочих днів виходячи з виробничого календаря підприємства, а саме за січень 2018 року 4 дні; за лютий 2018 року 20 днів; за березень 2018 року 21 день. Таким чином, позивачу до сплати належить 7534,80 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.01.2018 року по 30.03.2018 року, виходячи із 45 днів * 167,44 грн. = 7534,80грн. Наказом ДП "ЛНДРТІ" від 21.06.2017 року №21 було організовано комісію по трудових спорах (КТС). Заявами від 30.11.2017 року та від 29.12.2017 року позивач звернувся до КТС з проханням здійснити виплату залишку заборгованої заробітної плати, заяви просив розглядати без його участі. КТС прийняла рішення №232 та №263, якими зобов`язала відповідача здійснити оплату праці позивачу відповідно до режиму роботи підприємства. ДП "ЛНДРТІ" для всіх підрозділів встановлює режим неповного робочого тижня та неповного робочого дня, проте вказані режими погоджуються з працівниками та встановлюються тільки за згодою працівників. Роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питання оплати праці, що погіршують умови праці. Відтак суд приходить до переконання, що позивача не було належно повідомлено зі зміною істотних умов праці, не було ознайомлено з наказом №29-к від 17.08.2017 року та з наказом №47-к від 20.11.2017 року (на долучених до справи копіях немає підпису [PERSON] , та не долучено документ, який би підтверджував факт ознайомлення позивача з вищезазначеними наказами). Враховуючи наведене позивач дійсно продовжував працювати з режимом роботи повного місяця з 8-годинним робочим днем. Накази №29 від 17.08.2017 року та №47-к від 20.11.2017 року були видані тільки для [PERSON] , всі інші працівники працювали повний місяць. Щодо табелю обліку робочого часу, то [PERSON] , як керівник відділу №91,3 подавав табель обліку на весь відділ включаючи себе. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР: «Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.» П.4 абз. 4 і 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» затвердженого 10.05.2006 року: «Облік виходу на роботу ведеться в табелі обліку використання робочого часу. Контроль за своєчасним початком і закінченням роботи, а також за ефективним внутрішнім використанням робочого часу здійснюється начальниками структурних підрозділів.». Щодо суми заборгованості, то в суму 7920,70 грн. входить вихідна допомога та компенсація за невикористану відпустку, що стверджується довідкою підприємства №33 та не заперечується самим позивачем. Однак, як встановлено судом, дана сума заборгованості позивачу не виплачена. В судовому засіданні встановлено, що позивач був звільнений по скороченню штатів з 25.01.2018 року, тому його розрахунки не могли бути виплачені у грудні 2017 року. Відтак суд приходить до переконання, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 18.09.2018 року, що від моменту звернення позивачем до суду минуло 122 робочих дні, то тривалість затримки розрахунку від звільнення позивача 24.01.2018 року збільшується і складає 167 робочі дні, виходячи з робочого календаря: 1 місяць 4 дні, 2 місяць 20 днів, 3 місяць 21 день, 4 місяць 21 день, 5 місяць 21 день, 6 місяць 20 днів, 7 місяць 22 дні, 8 місяць 22 дні, 9 місяць 16 днів. Таким чином, позивачу до сплати належить 27962,48 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.01.2018 року по 24.09.2018 року, виходячи із 167 днів * 167,44 грн. = 27962,48 грн. Відтак з ДП "ЛНДРТІ" слід стягнути 50417,13 грн. Одначасно,\~суд критично\~оцінює покликання\~представника відповідача\~про те,\~що позовні\~вимоги щодо\~стягнення на\~користь позивача\~середнього заробітку\~є безпідставними,\~оскільки відсутня\~вина відповідача.\~Вказані представником\~відповідача обставини:\~що ДП\~"ЛНДРТІ"\~на даний\~час знаходиться\~у важкому\~фінансовому становищі,\~оскільки 09.06.2017\~року було\~арештовано усі\~кошти підприємства;\~що усі\~виплати виконуються\~лише через\~Державну виконавчу\~службу,\~що унеможливило\~вчасну виплату\~ДП "ЛНДРТІ"\~заробітної плати\~працівникам,\~в тому\~числі позивачу;\~на підприємстві\~існує значна\~заборгованість по\~заробітній платі\~перед працівниками\~та сплаті\~податків згідно\~Листа Франківського\~відділу ДВС\~м.\~Львів від\~02.11.2018\~року №28285,\~стосовно підприємства\~складено зведене\~виконавче провадження\~№49963600\~стосовно усіх\~сум заборгованостей\~ суд\~до уваги\~не приймає,\~оскільки право на своєчасне одержання винагороди за працю гарантоване ч. 4 ст.7\~Конституції України та захищене законом. Частиною 1 ст.\~47\~КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233\~КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Позивач надав суду розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільнені у розмірі 50417,13 грн., який охоплює період з 25.01.2018 року по 24.09.2018 року. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117\~КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Згідно статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Із наявних доказів у справі позивачем жодним чином не доведено заподіяння йому моральної шкоди. Відповідач під час судового засідання позовні вимоги про стягнення моральної шкоди заперечив повністю у зв`язку із їх необґрунтованістю. У свою чергу позивач не спростував заперечення відповідача та не довів під час розгляду справи наявність заподіяння відповідачем моральної шкоди (моральних страждань, стресу, тривожності, порушення звичайного порядку життя, втрати звичних життєвих зв`язків) внаслідок невиплати заборгованості по заробітні платі.. За таких обстави суд приходить до переконання, що позовні вимоги у частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв`язку із недоведеністю позивачем щодо існування такої, яка полягала у порушенні звичайного порядку життя або втрати звичних життєвих зв`язків, внаслідок протиправних дій відповідача. На підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 704, 80 гривень.

Outcome: approved