Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Пирятинська районна державна адміністрація у лютому 2017 року звернулася з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказує про те, що у [ADDRESS] проживає сім'я [PERSON], яка має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач у шлюбі не перебуває, відомості про батька дитини записані в актовому записі про народження зі слів матері. Дитина народилася в пологовому відділенні Пирятинської ЦРЛ у тяжкому стані, була переведена на лікування в дитяче реанімаційне відділення Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні та потребувала довготривалого лікування та виходжування. На той час [PERSON] ніде не працювала, не мала засобів до існування, умов для домашнього догляду дитини не було. Зважаючи на вказані причини, відповідач звернулася до райдержадміністрації з проханням у тимчасовому влаштуванні сина до Кременчуцького спеціалізованого будинку дитини, куди він і був влаштований. Відповідно до розпорядження голови Пирятинської РДА від 24.07.2014 малолітнього [PERSON] повернуто матері на виховання. З 18.08.2014 сім'я перебуває під соціальним супроводом у Пирятинському районному центрі соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді. Фахівцем із соціальної роботи було неодноразово зафіксовано факти безвідповідального ставлення [PERSON] до виконання батьківських обов'язків: дитина інколи залишається в будинку без нагляду дорослих, на прогулянку не виводиться, одяг та речі брудні, у дитини одноманітне харчування. З 03.09.2014 малолітній [PERSON] перебуває на обліку у службі у справах дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації Пирятинського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді були встановлені факти самоусунення гр. [PERSON] від своїх батьківських обов'язків. Вищевказана громадянка не створювала належних умов для проживання малолітньої дитини, зловживала спиртними напоями. Батько гр. [PERSON], [PERSON] неодноразово звертався до служби з заявами про вжиття мір до своєї дочки у зв'язку з невиконанням нею батьківських обов'язків. [PERSON] перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку отримувала соціальні виплати на дитину, але використовувана не за призначенням. Дитина не мала належного харчування, медичного лікування (рекомендації лікарів не виконувалися). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації було вирішено підготувати позов до районного суду про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно її сина [PERSON] Рішенням Пирятинського районного суду від 20.1 1.2015 у задоволенні позову Пирятинської районної державної адміністрації в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав - відмовлено. Сім'я [PERSON] перебуває на постійному контролі у службі у справах дітей райдержадміністрації та Пирятинського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Протягом 2016 року обстежувалися умови проживання дитини: 14.01.2016, 05.02.2016, 17.03.2016, 18.03.2016, 11.10.2016, 27.10.2016, 07.12.2016. З матір'ю проводились профілактичні бесіди щодо відповідального батьківства, побутової безпеки, самообслуговування, догляду за дитиною, дотримання санітарно-гігієнічних умов проживання, відповідального ставлення матері до здоров'я дитини, планування особистого бюджету. Хлопчик за 2016 рік п'ять разів знаходився на лікуванні у педіатричному відділенні Пирятинської ЦРЛ з діагнозами: ГРВІ, гострий бронхіт з 26.01.- 03.02.2016; ГРВІ, гострий бронхіт з 25.08. - 02.09.2016; гострий бронхіт з 18.09.-26.09.2016; гостра пневмонія з 05.10.-19.10.2016; 08.11.-14.11.2016 ГРВІ. За період перебування дитини у стаціонарі мати не здійснювала догляд за хворою дитиною. Дитина була брудна, ліки давала після численних нагадувань лікарів, не слідкувала за [PERSON]. Хлопчик босоніж ходив по коридору, сидів на холодній підлозі. На зауваження лікарів мати не реагувала. У віці 2 роки 9 місяців дитина не вміла самостійно пити з чашки та користуватися ложкою. Дані навики привиті медичним персоналом педіатричного відділення. З липня 2016 року [PERSON] почав відвідувати дошкільний навчальний заклад № 5 „Сонечко». Згідно психолого-педагогічної характеристики вихованця дитина не розвинена на свій вік, майже не розмовляє, майже не розуміє мови, не реагує на звернення дорослих, що говорить про низький рівень розвитку, загальної та дрібної моторики. Хлопчик не володіє навичками самообслуговування. За період перебування дитини у садочку [PERSON] не завжди мав охайний вигляд та чистий одяг. На зауваження вихователів мати дослухалась рідко. Гр. [PERSON] не приділяє належної уваги розвитку та вихованню сина. Дитина має іграшки, але вони не використовуються за призначенням, відсутня художня література. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації два рази заслуховувався стан виконання батьківських обов'язків громадянкою [PERSON]. Члени Комісії вирішили забезпечити постійний контроль за станом утримання та виховання дитини в сім'ї громадянки [PERSON] 16.01.2017службою у справах дітей райдержадміністрації обстежено умови проживання малолітнього [PERSON]. Мати забезпечує на задовільному рівні умови проживання дитини, але не забезпечує належного лікування та догляду за сином. 07.02.2017у педіатричне відділення поступив [PERSON] з діагнозом обструктивний бронхіт у супроводі дідуся. Дитину доставлено бригадою „невідкладної допомоги» з дитячої консультації у тяжкому стані. Матері у телефонному режимі було пояснено про необхідність лікування сина у стаціонарі, проте остання відмовилася. Батько відповідача [PERSON] частково придбав ліки та перебував з онуком у дитячому відділенні Пирятинської ЦРЛ. [PERSON] прийшла до дитини пізніше та перебувала з ним у лікувальному закладі, але належного догляду за сином не здійснювала. Згідно довідки Пирятинського ВП ГУНП від 08.12.2016 [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації було розглянуто питання «Про позбавлення батьківських прав [PERSON].» Комісією вирішено підготувати висновок районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиляння матері від виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Питання виконання батьківських обов'язків відповідачем розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації. Члени комісії прийшли до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Вважає, що відповідач не змінила свого ставлення до виконання батьківських обов'язків, не створила належних умов для виховання та розвитку дитини, не турбується про її виховання та фізичне здоров'я. Враховуючи, що відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, просила позбавити її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що від виконання батьківських обов'язків не ухиляється, дитина забезпечена необхідним харчуванням та одягом, дитина стала часто хворіти тільки після того як пішла до дитсадка. Зазначила, що дитина розвинена нормально для свого віку та відхилень не має. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] у судовому засідання підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач не здатна в повній мірі виконувати свої батьківські обов'язки. Сім'я перебуває під соціальним супроводом у Пирятинському районному центрі соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді. Фахівцями центру їй неодноразово була надана консультаційна допомога щодо гармонійного розвитку дитини, дитина була забезпечена одягом, іграшками, дитячим ліжком та іншими необхідними речами. Проте, мати не приділяє достатньо часу вихованню дитини, зокрема мовному розвитку дитини, формуванню та підтримки соціальних навичок, в сім'ї не створені належні умови для проживання дитини: у будинку брудно, дитячий одяг брудний, дитина часто хворіє. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що проживає в будинку по [ADDRESS] разом із дочкою [PERSON] та її малолітнім сином. Зазначив, що хлопчик дуже прив'язаний до мами, почав говорити, проявляє навички самообслуговування, дитина отримує необхідне харчування, одяг. Просив не позбавляти відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, вважає, що дитина повинна проживати разом з ними у сім'ї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працює психологом дитячого садочка «Сонечко», який з липня 2016 року відвідує малолітній [PERSON]. Як тільки дитина прийшла до садочка склалося враження, що дитина була «відлюдькуватою», не розуміла мови, не знала як себе поводити у колективі, іграшками гратися не вмів. Восени 2016 роки працівники навчального закладу відвідували малолітнього за місцем проживання. У будинку було брудно. На запитання до мами як вона займається вихованням дитини, та пояснила, що дитина розвивається сама. В садочку малолітній [PERSON] поступово психологічно адаптувався, але тривалий час він не відвідує заклад через хворобу. Свідок [PERSON] дала показання про те, що працює вихователем дитячого садочка «Сонечко», який з липня 2016 року відвідує малолітній [PERSON]. Коли він тільки з'явився у колективі, його можна була назвати «дитиною-мауглі», він не міг спілкуватися з дітками, навичок самообслуговування не було. Мама на зауваження реагувала не завжди, але поступово почала йти на контакт з вихователями. Коли працівники закладу відвідували [PERSON] за місцем проживання, у будинку було брудно. Дитину приводили у садок не завжди в чистому одязі. Черех хворобу дитина тривалий час не відвідувала садочок, але зміни у його поведінці відчутні - з'явилися навички самообслуговування ( дитина сама їсть, одягається, ходить до туалету). Зараз мама реагує на зауваження вихователів, прислухається до порад по вихованню дитини. Малолітній [PERSON] тягнеться до матері, потребує її тепла. Свідок [PERSON] пояснила суду, що працює педіатром дитячого відділення Пирятинської ЦРЛ. В лютому до них поступив з бронхітом у тяжкому стані малолітній [PERSON]. Дитина була брудна, одягнена не до погодніх умов. Дитина не контактна, не говорить, спілкується жестами. Мама за дитиною не доглядає, сидить у палаті, а він може роздягнений ходити по відділенню. У березні та квітні 2017 року дитина перебувала на лікуванні із пневмонією. Дитина була знову брудна, медперсонал її мив. Мама не говорить, не читає, не спілкується з дитиною. Медперсонал навчив дитину самостійно їсти та пити. Суд, заслухавши сторін, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено: Відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідач у шлюбі не перебуває, відомості про батька дитини записані в актовому записі про народження дитини зі слів матері, відповідно до ст.135 Сімейного кодексу (далі- СК) України (а.с.5). Вказана сім'я проживає у [ADDRESS] разом із батьком відповідача - [PERSON] Дитина народилася у пологовому відділенні Пирятинської ЦРЛ у тяжкому стані, була переведена на лікування в дитяче реанімаційне відділення Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні та потребувала довготривалого лікування та виходжування. [PERSON] ніде не працювала, не мала засобів до існування, умов для домашнього догляду дитини не було. З цих причин відповідач звернулася до Пирятинської РДА з проханням у тимчасовому влаштуванні сина до Кременчуцького спеціалізованого будинку дитини, куди він і був влаштований (а.с.21). Відповідно до розпорядження голови Пирятинської РДА від 24.07.2014 малолітнього [PERSON] повернуто матері на виховання (а.с.22). Відповідач отримує соціальну допомогу як одинока матір та допомогу малозабезпеченій сім'ї (а.с.19). З 18.08.2014 по 18.04.2015 сім'я відповідача перебувала під соціальним супроводом у Пирятинському районному центрі соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах (а.с.20). Обстеженням умов проживання малолітного 26.12.2016 та 16.12.2017 (а.с.16,17) установлено, що для дитини створено умови для проживання на задовільному рівні . Одягом, іграшками та продуктами харчування дитина забезпечена. При обстеженні умов проживання відповідача 15.05.2017 фахівцями соціальних служб установлено, що санітарно-гігієнічні умови у будинку незадовільні, для проживання та виховання дитини умови не створено, у помешканні не прибрано, дитячий одяг брудний. Продукти харчування наявні, але на кухні повна антисанітарія (а.с.75). Згідно довідки Пирятинського ВП ГУНП від 08.12.2016 [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків ( а.с.15). З липня 2016 року [PERSON] почав відвідувати дошкільний навчальний заклад № 5 „Сонечко». Згідно психолого-педагогічної характеристики вихованця дитина не розвинена на свій вік, майже не розмовляє, майже не розуміє мови, не реагує на звернення дорослих, що говорить про низький рівень розвитку, загальної та дрібної моторики. Хлопчик не володіє навичками самообслуговування. За період перебування дитини у садочку [PERSON] не завжди мав охайний вигляд та чистий одяг. На зауваження вихователів мати дослухалася. Під час відвідування родини вдома виявлено, що [PERSON] не приділяє належної уваги розвитку та вихованню сина, оселя у занедбаному стані. Дитина має іграшки, але вони не використовуються за призначенням, відсутня художня література, дитині потрібен індивідуальний підхід і компетентна допомога в його розвитку (а.с.13,14). Відповідно до інформації Пирятинської ЦРЛ [PERSON] за 2016 рік п'ять разів знаходився на лікуванні у педіатричному відділенні Пирятинської ЦРЛ з діагнозами: ГРВІ, гострий бронхіт з 26.01.- 03.02.2016; ГРВІ, гострий бронхіт з 25.08. - 02.09.2016; гострий бронхіт з 18.09.-26.09.2016; гостра пневмонія з 05.10.-19.10.2016; 08.11.-14.11.2016 ГРВІ. За період перебування дитини у стаціонарі мати не здійснювала догляд за хворою дитиною. Дитина була брудна, ліки давала після численних нагадувань лікарів, не слідкувала за [PERSON]. Хлопчик босоніж ходив по коридору, сидів на холодній підлозі. На зауваження лікарів мати не реагувала. У віці 2 роки 9 місяців дитина не вміла самостійно пити з чашки та користуватися ложкою. Дані навики привиті медичним персоналом педіатричного відділення. 07.02.2017 дитину було в тяжкому стані доставлено до дитячого відділення з діагнозом обструктивний бронхіт у супроводі дідуся, мати від лікування в умовах стаціонару відмовлялася, з?явилися через декілька годин після госпіталізації дитини та після проведеної розмови з медичними працівниками (а.с.10,11,12). За висновком Пирятинської райдержадміністрації відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, ухиляється від виховання дитини, не створює належних умов для її проживання, безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків. У зв'язку з цим вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.23-24). Згідно приписів ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу статті 6 Декларації, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу (далі - СК) України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18.12.2008 у справі "Савіни проти України" (Заява N 39948/06)зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Суд також наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Встановлені судом в ході судового розгляду обставини свідчать про те, що [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов'язки, не достатньо опікується своїм малолітнім сином та належним чином не приймає участі в його вихованні. Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідач [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов'язки, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; а також з метою попередження негативних наслідків для малолітньої дитини відповідача, які можуть виникнути при залишенні його на виховання матері, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 170 СК України та відібрати малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передати його на опікування діду - [PERSON], який погоджується піклуватися про онука.

Outcome: partial