Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права приватної власності на житловий будинок за набувальною давністю, в якому зазначив, що з 1978 року він проживає разом з дружиною [PERSON] в житловому будинку за адресою: смт.Добровеличківка, Кіровоградської області, вул. Європейська, буд. 129, що наданий йому колгоспом ім. XXII з'їзду КПРС. На даний час будь-яких документів про передачу йому вказаного будинку не має окрім довідки СФГ «Центр», який є правонаступником колгоспу, якою підтверджено, що він є власником будинку. Довідка Добровеличківської селищної ради додатково підтверджує той факт, що він проживає у зазначеному будинку з 1978 року по цей час і вільно та добросовісно володіє вказаною нерухомістю. Оскільки на даний момент права приватної власності на зазначений будинок у позивача не має, а тому вважає, що у нього виникло право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України. Зазначене спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення пояснення, що він із дружиною безперервно проживає із 1978 року в будинку за адресою вул. Європейська, буд. 129. Зазначений будинок наданий колгоспом ім. XXII з'їзду КПРС де він працював бригадиром. У 1991 році будинок він не приватизував, а із зазначеного періоду колгосп ім. XXII з'їзду КПРС був ліквідований та створено СФГ "Центр". З 1978 року і до цього часу відкрито та добросовісно володіє нерухомим майном, доглядає за будинком, утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонт, постійно сплачує комунальні послуги за цією адресою та податок за земельну ділянку. Інших власників даного будинку не має. Факт його безперервного проживання в будинку можуть підтвердити свідки та письмовими доказами наданими в судове засідання. Відповідач в судове засідання не з'явився про день час та місце судового розгляду повідомлений вчасно, належним чином. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, щодо позову не заперечує. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, тому справу можливо розглянути по суті у відсутності представника відповідача та винести очне рішення по справі. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області №2545 від 12.06.2017 рок, позивач з 1978 року по теперішній час, разом з дружиною [PERSON], проживає в житловому будинку за адресою: вул. Європейська, буд. 129, смт. Добровеличківка, Кіровоградської області, що наданий йому колгоспом ім. XXII з'їзду КПРС ( а.с.11). Відповідно до довідки № 28, виданої 12.09.2016 року СФГ "Центр", [PERSON] є власником будинку по вул. Європейська 129 ( а.с.10). Згідно технічного паспорта на садибний ( індивідуальний ) житловий будинок № 129 по вулиці Європейська смт. Добровеличківка Кіровоградської області, власником вказаного володіння є [PERSON] ( а.с. 7-9). Договором на користування електричною енергією від 24.01.2001 та від 14.05.2014 №0303192/6273 підтверджено, що позивач сплачує кошти за використану електроенергію за адресою вул. Європейська, буд. 129, смт. Добровеличківка, Кіровоградської області. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №89868466 від 18.06.2017, будинок за адресою вул. Європейська, буд. 129, смт.Добровеличківка, Кіровоградської області, не значиться. Відповідно до трудової книжки колгоспника №95 від 10.02.1974 підтверджено, що [PERSON] працював у колгоспі ім. XXII з'їзду КПРС з 1972 року по 2000 рік в тому числі і на посаді бригадира. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання, що вона з 1974 року познайомилась із позивачем, оскільки у колгоспі ім. XXII з'їзду КПРС працювала бухгалтером та пам'ятає, що колгосп надав позивачу, який працював бригадиром, будинок для проживання за адресою [INFO], за який позивач поступово сплачував кошти. Також їй відомо, що після того як позивач із дружиною оселилися у будинку, який побудований для спеціалістів колгоспу, то вони у ньому безперервно проживають до цього часу. Інших власників будинку не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання, що з 1984 року працював різноробочим у колгоспі ім. XXII з'їзду КПРС та був знайомий із позивачем. Пам'ятає, що позивач працював у колгоспі разом із ним. Колгосп позивачу надав будинок для проживання за адресою [INFO], де позивач із дружиною оселилися у будинку. З того часу позивач із дружиною безперервно до цього часу проживають у будинку. Інших власників будинку не має. Відповідно ст. 316 ЦК України,правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права; припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справа від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в правах про захист права власності та інших речових прав», роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику, в справах пр захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року «можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності». Згідно роз'яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнішній володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно за набувальною давністю набуваєгься за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 року: " відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної теритиріальної громади"., зокрема, таке Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що у зв'язку і добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у [PERSON] виникло право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна за набувальною давністю в порядку ст. 344 Цивільного кодексу України.

Outcome: approved