Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою якій просив встановити факт смерті його матері [PERSON], що народилась [INFO] року та померла [INFO] року в селищі Успенка Лутугінського району Луганської області. Заявлені вимоги мотивовані тим, що мати заявника померла [INFO] року в селищі Успенка Лутугінського району Луганської Народної Республіки, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 27.04.2017 року Відділом ЗАГС Лутугінського райуправління юстиції ЛНР та довідкою про причини смерті №18 виданою філією Ольховської амбулаторії Луганської центральної районної багатопрофільної лікарні ЛНР від 24.07.2017 року. Однак, зареєструвати смерть матері у встановленому законом порядку заявник не може, так як це сталось на окупованій частині території України і 28.07.2017 року отримав відмову Первомайського міського відділу ДРАЦС Головного територіального Управління юстиції у Миколаївській області у проведенні державної реєстрації смерті. В зв'язку з тим, що він не може зареєструвати смерть матері, то не може реалізувати і свої спадкові права. Заявник в судове засідання не з'явився, подав заяву з клопотанням розглядати справу за його відсутності; вимоги заяви про встановлення факту смерті підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Первомайського міського відділу ДРАЦС Головного територіального Управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явився; від начальника відділу ДРАЦС надійшла заява про розгляд справи без представника відділу; заперечень не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] він народився [INFO] року в селищі Межиріччя Черняхівського району Калінінградської області і його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Із копії паспорту видно, що [PERSON], яка народилась [INFO] року в с. Мармижі Совєтського району Курської області 30.04.1981 року була зареєстрована [ADDRESS] Згідно копії свідоцтва про смерть (запис зроблено російською мовою) «[PERSON] родившаяся [INFO] года умерла [INFO] года о чем 27.04.2017 года составлено запись акта №430; место смерти поселок Успенка Лутугинского района Луганская Народная Республика; место государственной регистрации отдел записи актов гражданского состояния Лутугинского районного управления юстиции Министерства юстиции Луганской Народной Республики». Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №18 від 27.04.2017 року (запис зроблено російською мовою) «[PERSON] [INFO] умерла [INFO] года в [ADDRESS] причина смерти: хроническая сосудистая энцефалопатия, церебральний атеросклероз на фоне гипертонической болезни». Із копії відмови у проведенні державної реєстрації смерті Первомайського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 28.07.2017 року видно, неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів, виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Суд вважає встановленим, що [PERSON], що народилась [INFO] року померла [INFO] року в селищі Успенка Лутугінського району Луганської області, що підтверджено лікарською довідкою про смерть №18 від [INFO] року філії Ольховської амбулаторії Луганської центральної районної багатопрофільної лікарні. Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey», а також «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia», де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території, контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням. Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі населені пункти Лутугінського району Луганської області) з-під контролю державної влади України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі населені пункти Лутугінського району Луганської області. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті його матері за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з об'єктивних причин. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Згідно з ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Стаття 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявника від встановлення факту смерті його вітчима в певний час залежить подальша реєстрація факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.60 ч.1 ЦПК України вимоги заяви доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved