Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

28 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, до [PERSON], третя особа [PERSON], про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, в якому вказує, що 29 листопада 1961 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу вони мали двох дітей: [PERSON] та [PERSON]. Згідно Довідки № 761 від 08.11.2010 року [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у кв. [ADDRESS]. Вказана квартира належала п'ятьом власникам по 1/5 частині: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, підтвердженням чого є свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] від 01.09.1994 року. [INFO] батько позивача - [PERSON] помер. Після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/5 частину квартири [ADDRESS]. Єдиними спадкоємцями першої черги були його дружина [PERSON] та [PERSON] У встановлений шестимісячний строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ніхто із вище перерахованих спадкоємців не звертався. Мати позивача [PERSON] та сама позивач [PERSON] на момент відкриття спадщини постійно проживали разом із батьком та були зареєстровані разом з ним, після смерті батька продовжили проживати в спадковій квартирі та користувалася речами померлого батька. Таким чином фактично набули права власності на спадкове майно - по 1/10 частині вищевказаної квартири кожна. Згодом померла й мати позивача - [PERSON] Після смерті матері відкрилась спадщина на належну їй вже 3/10 частину квартири [ADDRESS]. Після смерті батька й до фактичної смерті матері - [PERSON], позивач [PERSON] увесь цей час проживала разом з матір'ю у спадковій квартирі як до так і після її смерті, у зв'язку з чим, фактично прийняла спадщину. Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, просив визначити за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] частку у розмірі 1/5 частина у спільній сумісній власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]; визнати право власності за [PERSON] на 1/10 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]; визнати право власності за [PERSON] на 3/10 частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON]; позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач до судового засідання з'явився, на адресу суду надав заяву в якій просить розглядати справу без його участі, заперечень проти позову не надав. Третя особа надав суду заяву в якій просив справу розглядати без його присутності, проти позову заперечень не надав. Суд, оцінюючі, відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємопов'язаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності [NUMBER] від 01 вересня 1994 року, посвідченоїї органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів згідно розпорядження від 19 липня 1994 року № 3411, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно розпорядження Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради від 02 квітня 2012 року № 189 "Про виправлення помилки в тексті свідоцтва про право власності на житло зі збереженням номеру розпорядження та дати видачі" виконано виправлення у тексті даного свідоцтва, а саме - нписано [PERSON], а необхідно [PERSON]. Таким чином, встановленим у судовому засіданні фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України. У зв'язку з тим, що відповідач визнав пред'явлені позовні вимоги та судом не встановлено ніякої домовленості між співвласниками про інший розмір часток у спільній сумісній власності у вигляді вказаної вище квартири, суд приходить до висновку, що частки кожного із співвласників у спільній сумісній власності є рівними та складають 1/5 частину щодо кожного співвласника. Судом встановлено також, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER], актовий запис за № 1335 від 12.08.1996 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частки у розмірі 1/5 частини у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] є донькою померлих [PERSON] та померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 22 травня 1962 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] від 01 вересня 1979 року, згідно якого позивачці присвоєне прізвище [PERSON]; копією свідоцтва про розірвання шлюбу, укладеного між позивачкою та [PERSON] від 21 березня 1988 року, згідно якого позивачці залишене прізвище [PERSON]; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 19 лютого 1993 року, згідно якого позивачці присвоєне прізвище [PERSON]. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що підтвержується копією свідоцтва про шлюб від 29 листопада 1961 року. Окрім того, від шлюбу [PERSON] з [PERSON] вони мали двох дітей - позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Отже у відповідності до ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року позивачка [PERSON], померла [PERSON] та відповідач [PERSON] відноситься до першої черги спадкоємців за законом Позивачка [PERSON] та померла [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживали разом з ним в квартирі за адресою: [ADDRESS], в якій були зареєстровані, що підтверджується копією довідки КП "ЖЕО-35" від 08 листопада 2010 року. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], враховуючи положення ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, прийняли спадщину у вигляді частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка належала [PERSON], оскільки вступили у володіння та управління спадковим майном - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Як і позивачка, [PERSON] за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину. [INFO] померла мати позивачки [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER], актовий запис за № 390 від 03.03.2003 року, виданого Саксаганським районним управлінням юстиції м. Кривого Рогу. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 3/10 на квартиру [ADDRESS], з них - 1/5 частина - частка у спільній власності згідно свідоцтва про право власності; 1/10 частина - частка щодо майна, успадкованого за померлим [PERSON] Отже у відповідності до ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] відноситься до першої черги спадкоємців за законом Позивачка [PERSON] на момент смерті [PERSON]. проживала разом з нею в квартирі, в якій була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки КП "ЖЕО-35" від 08 листопада 2010 року. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] враховуючи положення ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, прийняла спадщину у вигляді частки у розмірі 3/10 частини у праві спільної власності на квартиру, яка належала [PERSON], оскільки вступили у володіння та управління спадковим майном - квартирою за адресою: [ADDRESS], однак не отримала свідоцтво про право на спадщину. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 594 від 29 квітня 2014 року відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON], оскільки частки спадкодавців та іншим співвласникам не визначені. Згідно копії матеріалів спадкової справи щодо [PERSON] № 266/2013, копії матеріалів спадкової справи щодо [PERSON] № 267/2013 від відповідача [PERSON] заяви про прийняття спадщини не надходили. Спадкові відносини, які виникли до набрання чинності ЦК України, регулюються ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ні ким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовуються чинний та той час Закон, зокрема відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом та інше. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР 1963 року. Такі роз'яснення містяться зокрема в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та в Узагальненні судової практики розгляду судами цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УСРС в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УСРС в редакції 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно визначалось як право спадкоємця, а не обов"язок. В судовому засіданні встановлено, що зазначену спадщину позивач прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном померлих [PERSON] та [PERSON], а саме - 1/10 та 3/10 частини квартири [ADDRESS], постійно проживала зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON], продовжує проживати у вказаній квартирі після їх смерті, є єдиною спадкоємицею першої черги, зверталась до нотаріуса для прийняття належної їй спадщини, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved