Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

У червні 2020 року представник Гаражного кооперативу «Вигурівщина» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати членських внесків, а саме просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті членських внесків в розмірі 12 800 грн., судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2102.00 грн. та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач являється власником гаражного боксу № [NUMBER] в ГК «Вигурівщина» за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідач є членом даного кооперативу, але протягом шести років відмовляється сплачувати щомісячні членські внески в установленому Статутом кооперативу та зборами уповноважених кооперативу розмірах. Відповідач зобов`язався виконувати статут кооперативу в тому числі вчасно сплачувати обов`язкові внески, проте і станом на дату подання позовної заяви відповідач продовжує ігнорувати вимоги статуту кооперативу та діючого законодавства, не сплачує членських внесків, чим порушує майновий інтереси позивача, його статут. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Комарцевої Л.В. від 16.06.2020 року дану цивільну справу пердано на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 27.07.2020 року прийнято дану цивільну справу до провадження суду, ухвалено розглядати справу за прпвилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд про їх задоволення, проти постановлення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представники позивача проти заочного розгляду справи не заперечували, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК УКраїни вважає за можливе винести заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач являється власником гаражного боксу № [NUMBER] в ГК «Вигурівщина» за адресою: [ADDRESS] та є членом даного кооперативу, але як зазначає в своєму позові представник відповідача, протягом шести років відмовляється сплачувати щомісячні членські внески в установленому Статутом кооперативу та зборами уповноважених кооперативу розмірах. Згідно ст. 12 Закону України «Про кооперацію» до основних обов`язків члена кооперативу належить сплата визначених статутом кооперативу внесків, а відповідно до п.п.5.2.2., п.5.2, розділу 2 «Права та обов`язки членів кооперативу та замовників послуг кооперативу» статуту позивача - член кооперативу зобов`язаний своєчасно вносити членські внески в строки та на умовах передбачених статутом. Відповідно до п.п. 9.5.3, п. 9.5 розділу 9 «Виконавчий орган кооперативу» до повноважень Правління кооперативу належить розробка проекту рішення щодо розміру та строків сплати членських внесків членами кооперативу, при цьому п.п. 8.6.11, п.8.6, розділу 8 «Вищий орган управління» встановлено, що Загальні збори (збори уповноважених) кооперативу затверджують розміри та строки внесення членських внесків, які розробляються правлінням кооперативу (головою правління). В 2017 році Загальними зборами (зборами уповноважених) позивача були затверджені розміри членських внесків, що сплачуються членами кооперативу, а саме встановлено розмір членського внеску в сумі 180 грн. на місяць, також прийнято рішення про сплату заборгованості по сплаті членських внесків членами кооперативу - боржниками за попередні періоди в сумі 180 грн. на місяць. Згідно рішення Зборів уповноважених членів кооперативу від 09.02.2019 року встановлено розмір членського внеску з січня 2018 року по січень 2020 року в сумі 140 грн. на місяць. Згідно рішення правління протокол №5 від 28.12.2019 року встановлено розмір членського внеску з січня 2020 року в сумі 160 грн. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання щодо оплати, внаслідок чого у нього існує заборгованість із сплати членських внесків на загальну суму 12 800 грн., а саме: 2014 рік заборгованість 2160 грн. = 12 міс. Х 180 грн. на місяць; 2015 рік заборгованість 2160 грн. = 12 міс. Х 180 грн. на місяць; 2016 рік заборгованість 2160 грн. = 12 міс.х 180 грн. на місяць; 2017 рік заборгованість 2160 грн. = 12 міс. Х 180 грн. на місяць; 2018 рік заборгованість 1680 грн. = 12 місяців х 140 грн. в місяць; 2019 рік заборгованість 1680 грн. = 12 місяців х 140 грн. в місяць; 2020 рік (січень-травень) 640 грн. = 5 місяців х 160 грн. в місяць. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні не спростовано жодним належним та допустимим доказом відсутність заборгованості з оплати у відповідача. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованості із членських внесків в розмірі 12 800 грн. підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання - передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за дійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановлені розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клаєнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконання адвокатом робіт (надання послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26 лютого 2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10 грудня 2009 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим. Так, у визначені розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно - правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Положеннями ст. 141 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами в залежності від результату розгляду справи по суті. З урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із принципу розумності і справедливості, та приймаючи до уваги, що судом прийнято рішення про задоволення позовних вимог, беручи до уваги предмет позову, розумність вартості правничої допомоги, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, що стосуються підготовки позову та розгляду справи в суді, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для позивача, та ті обставини, що позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу та було надано докази понесення таких витрат, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача компенсації витрат на правову допомогу підлягають задоволенню. Крім того, положеннями статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 2102 грн. 00 коп. судового збору, що підтверджується відповідною квитанцією. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 625, 638, 642 ЦК України,

Outcome: approved