Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивований тим, що 11.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у власність 30 000 доларів США, терміном на 1 рік, а відповідач зобов`язаний повернути вказану суму у чітко визначені строки. Відповідно до п. 3 договору позики, у випадку прострочення внеску останньої суму відповідач сплачує позивачу штраф, у розмірі 3 % від суми, що залишилась за кожен місяць прострочення. Факт передачі позивачем грошових коштів відповідачу за договором позики підтверджується розпискою, яка була написана відповідачем 11.01.2018 року. Відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути позивачу 30 000 доларів США 11.01.2019 року. Проте, [PERSON] у вказані в договорі позики строки грошові кошти позивачу не повернув. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. 11.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у власність 30 000 доларів США, терміном на 1 рік, а відповідач зобов`язаний повернути вказану суму у визначений в договорі строк. Відповідно до п. 3 договору позики у випадку прострочення внеску останньої суму відповідач сплачує позивачу штраф, у розмірі 3 % від суми, що залишилась за кожен місяць прострочення. Факт передачі позивачем грошових коштів відповідачу за договором позики підтверджується розпискою, яка була написана відповідачем 11.01.2018 року. Відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути позивачу 30 000 доларів США 11.01.2019 року. Проте, [PERSON] у вказані в договорі позики строки грошові кошти позивачу не повернув. Розмір заборгованості, яку визнав відповідач, становить 42526,53 доларів США, яка складається : 30000 доларів США - заборгованість за позикою, 1726,53 доларів США - 3 % річних, 10800 доларів США - штраф, передбачений п. 3 договору позики. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник обов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Також Велика Палата Верховного суду зауважує, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У розписці від 11.01.2018р. строк виконання зобов`язання встановлений 11.01.2019 року. Відповідач не виконав свого обов`язку повернення позики у повному обсязі. Зважаючи на вищезгадану правову позицію Великої Палати Верховного Суду, розрахунок 3 % річних за ст. 625 ЦК України проводиться за наступною формулою: 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів у році. Станом на 11.12.2020 року (дата подання позову) боржник прострочив повернення позики на 699 днів, сума 3% річних складає: 30 000 доларів США х 3% :100% :365)х699днів =1726,53 доларів США. Відповідно до п. 3 договору позики, у випадку прострочення внеску останньої суми відповідач сплачує позивачу штраф, у розмірі 3 % від суми, що залишилась за кожен місяць прострочення. У зв`язку із тим, що відповідачем не було зроблено жодного платежу, відповідач має _сплатити штраф у розмірі 3% за кожен місяць прострочення. Всього відповідач станом на день подачі позову прострочив повернення позики на 22 повних місяці. Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За 12 місяців прострочення штраф складає : (30000 доларів США х 3 :100) х 12 = 10 800 доларів США. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 19.11.2020 р. по справі № 638/5172/17, якщо умовами договору про надання позики в іноземній валюті передбачено сплату штрафних санкцій в установленому розмірі від суми простроченого платежу, суд має право ухвалити рішення про стягнення штрафних санкцій в іноземній валюті. З огляду на викладене, заборгованість відповідача за договором позики, станом на день подачі позовної заяви, складає 42521,59 доларів США, а саме: 30 000, 00 доларів США - заборгованість за позикою. 1 726, 53 доларів США - 3 відсотки річних. 10 800 доларів США - штраф, який передбачений п. 3 договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положеннями ч. 4 цієї статті передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, суд вважає, що позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. У зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог у підготовчому засіданні, відповідно до ст. 142 ЦПК України 50 % сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Решта сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Витрати на професійну правничу допомогу, на переконання суду, підлягають частковому відшкодуванню на користь позивача з огляду на наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (№11-562ас18) судом висловлено правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а такожозрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У пункті 269 Рішення у справі "Еаst/West Аlliапсе проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Іаtridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно з положеннями частиною 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зважаючи на те, що справа є нескладною, відповідач визнав позов у підготовчому засіданні,та

Outcome: approved