Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Предстаник ПАТ "Укрсоцбанк" Пригара А.В. звернувся до суду з позовом ,в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 30 листопада 2002 року, посвідченого державним нотарусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Гнєзділовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-1491, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 105/6-92-8 від 01.04.2008 року, на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", 03150, Україна, м. Київ, вул. Ковпака, 29, МФО 300023, п/р № 29091805130003, ЄДРПОУ 00039019, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності; стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" витрати по сплаті судового збору у сумі 4296,63 гривень. В обґрунтування свого позову вказав, що 01.04.2008 року, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» надалі за текстом - «Кредитор» та громадянка України [PERSON], надалі текстом - «Позичальник», «Іпотекодавець», уклали договір кредиту № 105/6-92-8. Акціонерний - комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», 14.06.2010 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організацій правової форми, шляхом перейменування Акціонерного - комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК». Відповідно Кредитного Договору, Позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредит сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбач Договором. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит. У порушення умов Договору, позичальник, [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 25.09.2017 року, має прострочену заборгованість за кредитом - 214600,00 грн., за відсотками - 418535,24 грн., інфляційні витрати за кредитом - 32619,20 грн., інфляційні витрати за відсотками - 58889,00 грн. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, 01.04.2008 року, між Кредитором та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 105/24-62-8, надалі за текстом - Іпотечний договір, відповідно до якого остання передала Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: Чотирьох кімнатну квартиру під номером [ADDRESS], що належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, на підставі, Договору купівлі-продажу квартири укладеного 30.11.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Гнєзділовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-1491. Ринкова вартість квартири, згідно Звіту № ВА171018-003 від 18.10.2017 року, виконаного СОД ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», складає 286442,00 грн. У разі порушення Іпотекодавцем Основного зобов'язання та / або умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов'язання за Кредитним договором та / або зобов'язань, передбачених Іпотечним договором, у тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки, у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору. На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору Позичальнику було направлено Вимогу, а саме: Повідомлення про усунення порушень, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання Позичальником зобов'язання, стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки. Враховуючи невиконання Відповідачем основного зобов'язання, Позивач має право звернутися до останнього з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» Грицай В.О. в судове засідання не з'явився, письмово просив суд провести розгляд справи за відсутністю представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення .(а.с.106). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася.Про час та місце розгляду цивільної справи повідомлена належним чином. Інтереси відповідача в судовому засіданні представляє адвокат [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд, враховуючи думку сторін, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 01 квітня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений кредиту № 105/6-92-8 відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальникові кредит в розмірі 222000,00 гривень, зі сплатою 15% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 31.03.2018 року. (а.с.6-9). Позичальник зобов'язувався щомісяця повертати наданий кредит згідно з графіком погашення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 01 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укроцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №105/24-62-8, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кир'як С.А, відповідно до якого [PERSON] передала Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: Чотирьох кімнатну квартиру під [ADDRESS], що належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, на підставі, Договору купівлі-продажу квартири укладеного 30.11.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинсь державної нотаріальної контори, Гнєзділовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-1491.(а.с.10-14). Відповідно до п.4.1 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до п.4.1 іпотечного договору, у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно звіту № ВА171018-003 про незалежну оцінку вартості квартири [ADDRESS] та належить [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу квартири серії ВАВ №766845 від 30 листопада 2002 року - ринкова вартість об'єкта оцінки складає 286442,00 гривень. (а.с.44-73). Станом на 25.09.2017 року, [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитом - 214600,00 грн., за відсотками - 418535,24 грн., інфляційні витрати за кредитом - 32619,20 грн., інфляційні витрати за відсотками - 58889,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.(а.с.20-22). Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та задатком. Згідно зі ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" , передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з ч.1 ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України "Про іпотеку" , задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом іпотеки, в судовому порядку може здійснюватися виключно шляхом реалізації предмета іпотеки через продаж з публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", де зазначено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності за рішенням суду лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, суд дійшов висновку, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Позивач надав [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому кредитним договором, виконав взяті на себе зобов'язання. Боржник, отримавши кошти, в порушення договору, укладеного з позивачем, виконувала його неналежним чином, через що виникла заборгованість, тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача за рахунок майна [PERSON], що є предметом іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеного на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Щодо посилань представника відповідача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає необґрунтованим, оскльки кредитні кошти відповідач [PERSON] отримувала в національній валюті- 222000 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цьогоЗакону. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Outcome: approved