Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину посилаючись на те, що 08.11.2006 року близько 17 годин 30 хвилин в результаті ДТП по вині відповідача [PERSON] по автодорозі Київ-Харків у напрямку м.Полтавазагинув їх єдиний син [PERSON] 02.10.2012 року Апеляційний суд Полтавської області постановив Ухвалу про задоволення апеляційної скарги прокуратури Полтавської області із внесеними змінами та апеляційної скарги підсудного [PERSON] та скасував вирок Ленінського районного суду м.Полтави від 05.07.2012 року, звільнивши [PERSON]. з-під варти в залі суду і закрив кримінальну справу відносно [PERSON] на підставі п. „е" ст. 1, ст. 6 Закону України „Про амністію" від 19.04.2007 року. Скасовуючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд Полтавської області закрив провадження у справі, а тому питання про відшкодування шкоди, завданої нам [PERSON] судом вирішено не було. У зв»язку з цим позивачі звернулися з вказаним позовом до суду. В обґрунтування позову посилалися на наступні обставини. 08 листопада 2006 року близько 17-30 годин автомобіль ВАЗ -21061 дн [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON], який перебуваючи в стані алкогольного сп»янінняпроїзджаючи383 км автодороги з перевищенням максимально дозволеної для даної ділянки дороги швидкості, виконуючи маневр обгону транспортного засобу виїхав на смугу зустрічного руху, та скоїв зіткнення з автомобілем ГАЗ -3110 дн [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. У результаті зіткнення двох автомобілів відбулася дорожньо - транспортна пригода (ДТП), під час якої пасажир автомобілю ВАЗ -21061 дн [NUMBER] [PERSON] 1982 року народження, згідно висновку судово-медичної експертизи №1168-а від 08.12.2006 року отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення, і потягли за собою його смерть. Як, зазначають позивачі в позові, [PERSON] є єдиним сином позивачів, якого вони втратили в результаті вказаного ДТП. По даному факту органами досудового розслідування було порушено кримінальну справу №06280131 відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і в повному обсязі проведено досудове розслідування та передано справу для її судового розслідування. Крім того, під час проведення досудового слідства позивачів [PERSON] і [PERSON] як батьків померлого [PERSON] було визнано потерпілими. 05.07.2012 року Ленінський районний суд м. Полтави визнав винним [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і засудив [PERSON] до 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, задовольнив заявлений нами під час досудового розслідування цивільний позов, і стягнув з [PERSON] на корись [PERSON], [PERSON] відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 24 400 грн. та витрат на оплату юридичної допомоги в розмірі. 5000 грн., відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 200000 грн. 02.10.2012 року Апеляційний суд Полтавської області постановив Ухвалу про задоволення апеляційної скарги прокуратури Полтавської області із внесеними змінами та апеляційної скарги підсудного [PERSON] та скасував вирок Ленінського районного суду м.Полтави від 05.07.2012 року, звільнивши [PERSON]. з-під варти в залі суду і закрив кримінальну справу відносно [PERSON] на підставі п. „е" ст. 1, ст. 6 Закону України „Про амністію" від 19.04.2007 року. Скасовуючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд Полтавської області закрив провадження у справі, а тому питання про відшкодування шкоди, завданої нам [PERSON] судом вирішено не було. 16.07.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02.10.2012 року без змін, а нашу касаційну скаргу на вказане рішення без задоволення, та одночасно роз»яснив нам про те, що позивачі [PERSON], [PERSON] мають право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства із позовом про відшкодування шкоди. Враховуючи, що відповідач [PERSON] добровільно не вчинив дій по відшкодуванню шкоди позивачам [PERSON] та [PERSON], та будь-яких інших дій по врегулюванню спору між сторонами, позивачі вимушені звернутися із позовом до суду та прохали стягнути з [PERSON] на їх користь суму в розмірі 34230, 68грн. в рахунок відшкодування завданої нам матеріальної шкоди, суму в розмірі 300000 грн. в рахунок відшкодування завданої нам моральної шкоди, та суму витрат на оплату юридичних послуг в розмірі 10000 грн. 23 липня 2014 року позивачі [PERSON] та [PERSON] збільшили позовні вимоги, подавши відповідну заяву згідно якої вони прохають стягнути з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 494632,00 грн. на користь [PERSON], 295948,00 грн. на користь [PERSON], в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 34230,68грн., та 10000 грн. витрат на оплату юридичної допомоги. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність за участю його представника - адвоката [PERSON] Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим слухання справи у відсутності відповідача. У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові та встановлені висновком судово-психологічної експертизи №1261 від 30.04.2014 року. Представник відповідача - адвоката [PERSON] позов визнав частково, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що відповідач [PERSON] має на утриманні двох малолітніх дітей та єдиний дохід у вигляді заробітної плати, а тому не може відшкодувати розмір моральної шкоди в тому обсязі, який прохають позивачі [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги щодо розміру матеріальної шкоди, які є документально підтвердженими адвокат [PERSON] визнав. Заслухавши представника позивачів - адвоката [PERSON], яка підтримала позов [PERSON] та [PERSON] та просила його задовольнити, позивачів [PERSON] і [PERSON] які позов підтримали і просили його задовольнити, пояснення представника відповідача [PERSON] - адвоката [PERSON], який позов визнав частково, вивчивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено слідуюче. 05 липня 2012 року Ленінський районний суд м. Полтави визнав винним [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і засудив [PERSON] до 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, задовольнив заявлений позивачами під час досудового розслідування цивільний позов, і стягнув з [PERSON] на корись [PERSON], [PERSON] відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 24 400 грн. та витрат на оплату юридичної допомоги в розмірі. 5000 грн., відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 200000 грн. 02 жовтня 2012 року Апеляційний суд Полтавської області постановив Ухвалу про задоволення апеляційної скарги прокуратури Полтавської області із внесеними змінами та апеляційної скарги підсудного [PERSON] та скасував вирок Ленінського районного суду м.Полтави від 05.07.2012 року, звільнивши [PERSON]. з-під варти в залі суду і закрив кримінальну справу відносно [PERSON] на підставі п. „е" ст. 1, ст. 6 Закону України „Про амністію" від 19.04.2007 року. Скасовуючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд Полтавської області закрив провадження у справі, а тому питання про відшкодування шкоди, завданої нам [PERSON] судом вирішено не було. 16.07.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02.10.2012 року без змін, а касаційну скаргу позивачів на вказане рішення без задоволення, та одночасно роз'яснив їм про те, що вони мають право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства із позовом про відшкодування шкоди. Так, вказаними рішеннями суду встановлені наступні обставини справи, а саме, що 08 листопада 2006 року близько 17 годин 30 хвилин по автодорозі Київ-Харків у напрямку м. Полтава рухався автомобіль ВАЗ -21061 дн [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння проїзджаючи 383 км автодороги з перевищенням максимально дозволеної для даної ділянки дороги швидкості, виконуючи маневр обгону транспортного засобу виїхав на смугу зустрічного руху, та скоїв зіткнення з автомобілем ГАЗ -3110 дн [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. У результаті зіткнення двох автомобілів відбулася дорожньо - транспортна пригода (ДТП), під час якої пасажир автомобілю ВАЗ -21061 дн [NUMBER] [PERSON] 1982 року народження, згідно висновку судово-медичної експертизи №1168-а від 08.12.2006 року отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення, і потягли за собою його смерть. Так, [PERSON] був єдиним сином позивачів [PERSON] та [PERSON], які в установленому кримінально-процесуальним законом були визнані потерпілими по справі. Згідно частини 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт та обставини ДТП, вина у вчинені цього злочину [PERSON], спричинення смерті [PERSON] неправомірними діями відповідача [PERSON], завдання потерпілим та позивачам по справі [PERSON] та [PERSON] матеріальної і моральної шкоди суд вважає доведеним. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] внаслідок винних дій [PERSON] заподіяна моральні страждання у в з»язку із загибеллю внаслідок ДТП їх єдиного сина [PERSON], 1982 року народження. Згідно висновку судово-медичної експертизи №1168-а від 08.12.2006 року [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення, і потягли за собою його смерть. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що внаслідок злочину, скоєного [PERSON], позивачам заподіяно моральної шкоди, оскільки це призвело до зміни способу життя і спілкування з оточуючими, інші втрати психологічного характеру, зокрема у фізичних стражданнях у зв»зку з погіршенням стану здоров»я позивачів та моральних стражданнях, яких вони зазнали внаслідок смерті їх єдиного сина [PERSON] 1982 року народження. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо заявленого розміру моральної шкоди суд враховує також висновки судово-психологічної експертизи експерта Єгоровой Т.М. Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Бокаріуса №1261 від 30.04.2014 року. Відповідно до вказаних висновків, експертом встановлено наступне: [PERSON] та [PERSON] мають негативні зміни в емоційному стані, індивідуально- психологічних проявах, які перешкоджають їх активному соціальному функціонуванню як особистостям, і виникли внаслідок впливу смерті їх сина [PERSON], який загинув в ДТП, яке відбулося 08.11.2006 року; Суттєве погіршення психологічного стану [PERSON] безпосередньо пов»язане зі смертю її сина [PERSON]., який загинув внаслідок ДТП, яке відбулося 08.11.2006 року; [PERSON] та [PERSON] спричинені суттєві моральні страждання у зв»язку зі смертю їх сина [PERSON], якийц загинув внаслідок ДТП, яке відбулося 08.11.2014 року, яка є предметом розгляду справи. Виявлені в [PERSON] та [PERSON] комплекс негативних психічних розладів (моральні страждання) є психологічною для правового вирішення про відшкодування завданої моральної шкоди. Орієнтовний розмір компенсації спричинених моральних страждань становить: [PERSON] складає648 мінімальних заробітних плат, що еквівалентно на час складання висновку 789264,00 грн., а [PERSON] - 466 мінімальних заробітних плат, що еквівалентно 591948,00 грн. Приписами статі 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Тому з урахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, суд вважає, що розмір моральної шкоди заявлений позивачами [PERSON] в сумі 494632,00 грн. та [PERSON] в сумі 295948,00 грн. є розумним та обґрунтованим. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У зв»язку з втратою позивачами єдиного сина [PERSON], вони вимушені були здійснити витрати, пов»язані з організацією поховання їх сина. Матеріалами справи документально підтверджуються витрати на суму 34230, 68грн. Крім того, на протязі тривалого часу позивачі [PERSON] та [PERSON] вимушені були звертатися до фахівця в галузі права - адвоката [PERSON] за правовою допомогою. Як пояснили позивачі, адвокат здійснювала представництво їх інтересів під час досудового розслідування кримінальної справи, у зв»язку з чим вона знайомилася з матеріалами кримінальної справи, готувала клопотання про зміну підсудності, готувала цивільний позов про відшкодування завданої шкоди, надавала правову оцінку доказам, зібраним під час досудового розслідування, представляла їх інтереси в судах усіх рівнів, готувала заперечення на апеляційні скарги, касаційну скаргу, скарги до прокуратур усіх рівнів, виконувала інші дії, пов»язанні з виконанням договору про надання юридичних послуг. За надання юридичної допомоги позивачі сплатили адвокату [PERSON] 10000 грн., що документально підтверджено. Вказані витрати відносяться до матеріальної шкоди. Вказані суми матеріальної шкоди з врахуванням приписів цивільного законодавства підлягають стягненню з відповідача [PERSON], про що не заперечував в судовому засіданні і представник відповідача - адвокат [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі, оскільки згідно п.6 ст.5 Закону України «Про судовий збір» при пред»явлені позову позивачі були звільнені від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved