Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та встановити опіку над дітьми, призначивши її їх опікуном. Вимоги обґрунтувала тим, що малолітні [PERSON] та [PERSON] , які доводяться їй онуками, з грудня 2017 року проживають разом із нею в селі Радехів Любомльського району, тобто окремо від матері [PERSON] . Оскільки відповідач не приймала жодної участі у навчальному процесі дочки Дарина, вимушена була у 2018 році серед навчального року перевести Дарину з Любомльської гімназії до Радехівської ЗОШ І-ІІ ступенів. Усіма питаннями щодо виховання, навчання та утримання дітей займається самостійно. Для дітей створені належні умови проживання, між ними склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих. Відповідач зі своєї сторони життям дітей, їх фізичним і духовним розвитком, здоров`ям взагалі не цікавиться, нічим не допомагає та дітей не відвідує. З 04 травня 2020 року відповідач офіційно працевлаштувалась кухарем господарчого відділення військової частини [NUMBER] по контракту на три роки, проте коштів на утримання дітей жодного разу не виділяла. До цього відповідач життям дітей також не цікавилась, мала лише фінансовий інтерес до того часу, доки отримувала державні соціальні виплати як мати одиночка, які витрачала на себе для придбання алкоголю та його розпивання зі співмешканцями. Такими своїми діями відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не вчиняє жодних дій з метою їх виконання, при цьому жодних перешкод у цьому їй не чиниться. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала. Пояснила, що малолітні [PERSON] та [PERSON] є дітьми її сина, який фактично постійно перебуває на заробітках в Республіці Польща. Дітей забрала до себе у 2018 році через те, що відповідач про них не дбала, зловживала спиртним, діти були голодні, не мали належного одягу. Від народження дітей постійно їх відвідувала, намагалась забезпечити продуктами харчування та одягом, однак відповідач забирала продукти для власних потреб, а одяг фактично не прала. Після припинення соціальних виплат відповідач двічі влаштовувалась на роботу, але її було звільнено через її ж негативну поведінку. Коли уже стала служити у військовій частині, то почала через свою матір перераховувати для дітей гроші. За період проживання дітей разом з нею відповідач їх відвідувала лише двічі, а в школу взагалі не приходила. Висловила позицію про те, що хоче, щоб діти проживали разом із нею, оскільки відповідач служить, тому нехай заробить гроші для ремонту у своїй квартирі. Просила позов задовольнити. Відповідач позов не визнала в повному обсязі як щодо його обґрунтування, так і заявлених вимог. Не заперечила тієї обставини, що діти проживають з позивачем уже орієнтовно три роки. Однак до цього дійшли згоди із батьком дітей (сином позивача), з яким на той час перебувала у фактичних шлюбних відносинах, і проти цього позивач не заперечувала, оскільки з її сином вона спільно почала їздити на заробітки в Республіку Польща. Через запровадження в березні 2020 року карантину вимушена була повернутися додому, після чого в травні влаштувалась на службу у військову частину по контракту в іншій місцевості. У зв`язку із цим не має можливості приїздити до дітей, проте щомісяця на банківську картку своєї матері для дітей перераховує гроші, які мати передає позивачу. За цих три роки дітей відвідувала орієнтовно тридцять разів, у тому числі чотири рази син позивача привозив дітей до її матері. Купувала дітям одяг та продукти. Із сином позивача розійшлися орієнтовно два роки тому, однак оскільки йшла служити по контракту в іншу місцевість з ним домовились, що дітей буде доглядати його матір. До позивача неодноразово телефонувала, повідомляла про перерахування коштів для дітей. На даний час має фінансові труднощі, оскільки її матір прооперували і вона перебуває в комі. З цих же причин не має можливості найняти няньку. Вказала, щоб забрати дітей, їй необхідно заробити гроші на ремонт власної квартири. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник органу опіки та піклування позов підтримала та просила його задовольнити з викладених у складеному в порядку ст.19 СК України висновку підстав. Вказала, що позивач приймає активну участь у житті дітей та з часу їх спільного проживання діти змінилися у кращу сторону, позбулися поганих звичок. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв серії [NUMBER] , № [NUMBER] . Відповідно до копій актових записів про народження за № 115 від 31 серпня 2011 року та за № 72 від 26 червня 2013 року відомості про батька обох дітей записані на підставі ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері. За відомостями служби у справах дітей Любомльської райдержадміністрації від 28 липня 2020 року діти відповідача з 25 березня 2015 року знаходились на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. За час перебування на обліку працівники служби відвідували дітей за місцем їх проживання з матір`ю по [ADDRESS] , проводили профілактичну роботу. 27 березня 2015 року [PERSON] притягувалась Любомльським районним судом до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП. З 25 квітня 2017 року діти зняті з обліку у зв`язку із припиненням для цього підстав. Згідно із довідкою Вишнівської сільської ради Любомльського району про склад сім`ї та проживання від 14 серпня 2020 року № 1-451 малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачем по [ADDRESS] . Актом обстеження умов проживання від 03 липня 2020 року стверджено, що за цим місцем проживання для дітей створені належні умови, вони забезпечені одягом та взуттям згідно їх віку. Відповідно до характеристик Радехівської ЗОШ І-ІІ ступенів від 25 червня 2020 року вихованням і навчанням малолітніх [PERSON] та [PERSON] займається їх бабуся, позивач [PERSON] . Дітей та позивача охарактеризовано з позитивної сторони. Стосовно відповідача вказано, що вона нехтує вихованням дітей та їх шкільним життям не цікавиться. У період з 0405, 11-12 серпня 2020 року позивач [PERSON] пройшла підготовку кандидатів в опікуни та рекомендована для включення до єдиного банку даних потенційних опікунів, що підтверджено довідкою Волинського обласного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 14 серпня 2020 року та копією відповідної рекомендації. Під час візиту працівників відділу у справах дітей, сім`ї та молоді Любомльської міської ради 09 липня 2020 року до місця проживання відповідача [PERSON] в місті Любомль зі слів сусідів було з`ясовано, що вона проходить військову службу в Збройних силах України за контрактом, що стверджено листом цього відділу від 14 липня 2020 року. Цим же листом стверджено, що повідомлення щодо її жорстокого поводження відповідача з власними дітьми, порушення правил суспільної моралі, громадського порядку до Любомльської міської ради не надходили. З повідомлення Любомльського об`єднаного районного військового комісаріату від 08 липня 2020 року та наказів командира військової частини [NUMBER] від 04 травня 2020 року № 90, №\~104-РС встановлено, що відповідач [PERSON] з 04 травня 2020 року зарахована до списків вказаної військової частини на посаду кухара господарчого відділення за контрактом терміном на три роки. За місцем служби відповідач зарекомендувала себе з негативної сторони (не завжди виконує свої посадові обов`язки і розпорядження командирів, безініціативна, часом нестримана і неврівноважена, не завжди реагує на зауваження, правильні висновки не робить, схильна до зловживання алкогольними напоями, має догани, має неохайний зовнішній вигляд), що підтверджується службовою характеристикою від 24 вересня 2020 року. Також встановлено, що відповідач [PERSON] засуджена вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2020 року за вчинення передбаченого ч.1 ст.186 КК України злочину до 2-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. Любомльська райдержадміністрація надала висновок від 14 січня 2021 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочок [PERSON] та [PERSON] і призначення позивача їх опікуном. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №\~3 суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Аналізуючи досліджені по справі докази та наведені норми закону, суд вважає, що в діях (поведінці) відповідача [PERSON] дійсно наявні ознаки невиконання своїх батьківських обов`язків стосовно малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] на належному рівні, як цього вимагає закон, проте розцінювати їх як беззаперечне ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні ст.164 СК України станом на дату розгляду справи суд вважає передчасним. Належних та допустимих доказів на підтвердження безумовно винної поведінки та ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, свідоме нехтування цими обов`язками, що давало б законні підстави для позбавлення її батьківських прав, позивачем не надано і судом не встановлено. Наведене позивачем у позові обґрунтування заявлених вимог в певній мірі знайшло своє спростування під час судового розгляду справи, у тому числі її ж власними поясненнями. Зокрема, позивач підтвердила пояснення відповідача [PERSON] про те, що від дня працевлаштування на війковій службі відповідач щомісяця перераховує кошти на утримання дітей та ці кошти вона отримує через матір відповідача. Також позивач не заперечила того факту, що між відповідачем та її сином, як біологічним батьком дітей, була домовленість про те, що у період перебування їх обох на заробітках в Республіці Польща, а в подальшому проходження відповідачем військової служби, догляд за дітьми буде здійснювати саме позивач. Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про дітей та бажає їх виховувати. Про це свідчить не лише перерахування нею коштів на утримання дітей, але й самі факти її прибуття до суду як в підготовче засідання, так і на судовий розгляд, у яких позов вона не визнала не формально, а з наведенням обґрунтування такої своєї позиції та обставин, які склалися у її житті. У зв`язку із цим суд вважає, що така поведінка відповідача вказує на її небайдужість до своїх обов`язків по вихованню і утриманню дітей та те, що вона не повністю самоусунулась від їх виховання і утримання. Щодо висновку органу опіки та піклування Любомльської райдержадміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, то цей висновок в силу ч.ч.5, 6 ст.19 СК України має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. До того ж, зі змісту цього висновку вбачається, що він складений без урахуванням фактичних обставин, що були встановлені судом в ході судового розгляду справи. За викладених обставин, суд вважає, що підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу позбавлення її батьківських прав відносно дочок [PERSON] та [PERSON] недостатньо. Разом з цим суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, належно усвідомити відповідальність за їх життя, матеріальний достаток, духовний та моральний розвиток. Таким чином, з наведених підстав та мотивів суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її двох дочок. Оскільки вимога про встановлення над дітьми опіки та призначення позивача їх опікуном є похідною, тому у її задоволені також належить відмовити.

Outcome: dismissed