Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним та скасувати накази № 30 о/с від 20.03.2014 року, зобов»язати відповідача змінити дату та формулювання Наказу в зв»язку з відкликанням позивача з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також допустити позивача до виконання своїх функціональних обов»язків відповідно до посадової інструкції, зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату та стягнути моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно наказу № 123 о/с від 02.11.2010 року вона працює начальником відділу кадрів ПрАТ «Коростенський завод МДФ». Згідно витягу з наказу про надання відпустки № 710-в від 17 квітня 2012 року позивачу надана відпустка по догляду за дитиною. 10 лютого 2014 року позивач подала керівнику ПрАТ «Коростенський завод МДФ» заяву про надання їй дозволу про достроковий вихід на роботу на займану посаду «начальника відділу кадрів ПрАТ «Коростенський МДФ»на неповний робочий день - на 0,9 ставки (7 годин 12 хвилин) без переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Натомість, 17 лютого 2014 року за вихідним № 147/1 позивачу надано відповідь на її заяву про невідповідність заяви про вихід з відпустки чинному Законодавству та запропоновано написати іншу заяву. З відповідними заявами та скаргами позивач зверталася в Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради, до директора Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, Коростенської міжрайонної прокуратури, Територіальної державної інспекції з питань праці у Житомирській області. Після чого, 20 березня 2014 року позивач звернулась до відповідача з заявою про надання їй дозволу про достроковий вихід на роботу з 21 березня 2014 року. Така заява була задоволена, про що було видано декілька наказів під одним номером, але різного змісту. Вважає, що відповідач неправомірно видавав декілька екземплярів наказів за № 30 о/с від 20.03.2014 року про достроковий вихід на роботу, та зазначає, що 19.02.2014 року відповідач повинен був видати наказ про її вихід на роботу та допустити до виконання своїх обов»язків. Разом з тим, відповідач не допускає позивача до виконання тих обов»язків, які виконувала позивач до відпустки по догляду за дитиною, а також, внаслідок видання неправомірних наказів позбавив її можливості отримувати соціальні виплати по догляду за дитиною до трирічного віку, тому вважає дії відповідача неправомірними. Внаслідок чого позивачу заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10 000 гривень, так як втратила спокій, нормальний сон, що позначилося на здоров»ї, почали виникати конфлікти в сім»ї, вона вимушена звертатися до лікарів. 28.07.2014 року позивач уточнила позовні вимоги, про що подала уточнену позовну заяву, в якій просить скасувати всі редакції наказу № 30 о/с від 20.03.2014 року, визнати недійсним та скасувати накази № 135 о/д від 16.12.2013 року; № 23 від 20.03.2014 року, № 36/2 від 05.05.2014 року нього відділ управління персоналом та посаду начальника відділу управління персоналом, якими затвердженні зміни у штатному розкладі, скорочено відділ кадрів та посаду начальника відділу кадрів (наказ 135 о/д а.с. 60 та наказ 36/2 о/д а.с. 102)., № 36/2 від 05.05.2014 року, виведено посаду позивача поза штат, затверджено посадову інструкцію начальника відділу кадрів (наказ №23 а.с. 29), зобов»язати відповідача змінити дату та формулювання Наказу про достроковий вихід на роботу у період відпустки по догляду за дитиною з 20 березня 2014 року на 19 лютого 2014 року, допустити позивача до виконання своїх функціональних обов»язків відповідно до посадової інструкції та видати наказ по підприємству у встановленій формі про достроковий вихід на підставі поданої заяви від 10 лютого 2014 року; зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату з 19 лютого 2014 року та стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Пашинський Ю.А. проти позову заперечив, пояснив що ПрАТ «Коростенський МДФ» діяв правомірно. В обгрунтування заперечень послався на те, що питання дотримання законодавства про працю відповідачем було предметом числених перевірок компентних органів, в результаті яких порушень не виявлено. Просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу № 132 о/с від 02 листопада 2010 року [PERSON] прийнята на посаду начальника відділу кадрів ПрАТ «Коростенський МДФ» (а.с.8,9). Згідно витягу з наказу про надання відпустки № 710-в від 17 квітня 2012 року позивачу [PERSON] з 24.04.2012 року надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до дати фактичного виходу на роботу (а.с.13). 10 лютого 2014 року позивач [PERSON] подала керівнику ПрАТ «Коростенський завод МДФ» заяву про надання їй дозволу про достроковий вихід на роботу на займану посаду «начальника відділу кадрів ПрАТ «Коростенський МДФ» на неповний робочий день - на 0,9 ставки (7 годин 12 хвилин) з перервою на обід з 12:00 до 13:00 години , з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з 19 лютого 2014 року, без переривання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (із збереженням права на одержання допомоги в період цієї відпустки) (а.с. 19). 17 лютого 2014 року за вихідним № 147/1 позивачу надано відповідь на її заяву про невідповідність заяви про вихід з відпустки чинному трудовому законодавству та запропоновано написати іншу заяву (а.с.20). 20 березня 2014 року позивач [PERSON] подала керівнику ПрАТ «Коростенський завод МДФ» заяву про надання їй дозволу про достроковий вихід на роботу на займану посаду «начальника відділу кадрів ПрАТ «Коростенський МДФ» на неповний робочий день - на 0,9 ставки (7 годин 12 хвилин) з перервою на обід з 12:00 до 13:00 години , з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу з 21 березня 2014 року, у період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (із збереженням права на одержання допомоги в період цієї відпустки) (а.с.32). В цей же день видано наказ № 30 о/с про вихід позивача на посаду начальника відділу кадрів з 21.03.2014 року, але цей наказ має чотири редакції різні за своїм змістом (а.с. 14-18) Наказом від 16 грудня 2013 року № 135 о/д затверджено штатний розклад в новій редакції, зокрема, скорочено посаду начальника відділу кадрів, та введено посаду начальника відділу управління персоналом. Позивач по справі з цим наказом ознайомлена не була. Наказом № 36/2 від 05.05.2014 року, у зв"язку із збільшенням розміру заробітної плати, затверджено штатний розклад в новій редакції. Наказом № 23 від 20 березня 2014 року по ПрАТ «Коростенський завод МДФ» затверджено Посадову інструкцію начальника відділу кадрів з 20.03.2014 року в новій редакції (л.с.29,31). Відповідно до ст. ст. 64, 65 ГК України, "... Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. ... Рішення з соціально-економічних питань, що стосуються діяльності підприємства, виробляються і приймаються його органами управління за участі трудового колективу і уповноважених ним органів". Затвердження штатного розкладу є виключною компетенцією власника. Тому, вимога позивача про скасування наказів № 135 о/д від 16.12.2013 р., № 36/2 від 05.05.2014 року, № 23 від 20 березня 2014 р. задоволенню не підлягає. Не підлягають також задоволеню вимоги позивача про зміни дати виходу позивача з відпустки з 20.03.2014 р. на 19.02.2014 р., оскільки дату виходу на роботу позивач вказала сама у поданій нею заяві (а.с. 32). Саме тому, вимоги про те, що вважати позивача такою, яка приступила до виконання обов"язків з 19.02.2014 року та стягнення за цей час заробітної плати - не можуть бути задоволені. Позивач [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради як одержувач державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до трьох років, період - з 24.04.2012 року по 20.03.2014 року (а.с.36). З довідки, виданої ПрАТ «Коростенський МДФ» за № 427 від 15.05.2014 року вбачається, що [PERSON] з березня 2014 року отримує заробітну плату на підприємстві (а.с.44), таким чином позивач фактично вийшла на роботу відповідно до поданої нею заяви від 20.03.2014 року (а.с.32) . При здійсненні перевірки додержання суб»єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов»язкове державне соціальне страхування № 06-24-025/0568 від 26 червня 2014 року не встановлено порушення трудового законодавства відносно [PERSON] зі сторони роботодавця відповідача (л.с.53-56). З листа департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації за № Р-518 від 06.04.2014 року вбачається, що після надання 17.04.2014 року [PERSON] нового наказу призначення державної допомоги на дитину до досягнення нею трирічного віку було відновлено(л.с.59). За наказом № 135 о/д від 16 грудня 2013 року по ПрАТ «Коростенський МДФ» було затверджено внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників (а.с.60,61, 94-99). За наказом № 36/2 о/д від 05 травня 2014 року по ПрАТ «Коростенський МДФ» було затверджено штатний розпис в новій редакції (а.с.102, 103, 120-124). Тобто, з 16 грудня 2013 року посада з якої позивач виходила у відпустку по догляду за дитиною, скорочена. Натомість, в ПрАТ «Коростенський МДФ» створено замість відділу кадрів - відділ управління персоналом, замість посади начальника відділу кадрів - посада начальника відділу управління персоналом. Відповідач при прийнятті наказу № 30 о/с від 20.03.2014 року не врахував те, що посада начальника відділу кадрів на яку нібито має вийти позивач у штаті ПрАТ «Коростенський МДФ» відсутня. Тому, всі редакції даного наказу є незаконними, оскільки всі вони містять посилання про вихід позивача на не існуючу в штаті посаду, що в свою чергу порушує гарантії передбачені статтею 184 КЗпП України. Влаштування позивача, яка є матір"ю дитини до трьох років на скорочену посаду, що в подальшому потягне її звільнення - суд визнає незаконним (а.с. 93). Відповідно до ст.43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст.179 КЗпП України за бажанням жiнки або осiб, зазначених у частинi сьомiй цiєї статтi, у перiод перебування їх у вiдпустцi для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома. При цьому за ними зберiгається право на одержання допомоги в перiод вiдпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирiчного вiку. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про відпустки» за бажанням жінки або осіб, зазначених у частині третій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома. При цьому за ними зберігається право на одержання допомоги в період відпустки для догляду за дитиною. Згідно зі ст. 14 Закону України „Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21.11.1992 р. № 2811-ХІІ, матерям, які мають дітей віком до трьох років і вийшли на роботу та працюють у режимі неповного робочого часу або вдома, або одночасно продовжують навчання з відривом від виробництва, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років призначається (виплачується) в повному розмірі. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про скасування всіх редакцій наказу № 30 о/с від 20.03.2014 року Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод МДФ" про достроковий вихід на роботу [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягення з відповідача моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин її заподіяння та необгрунтовано її розміру.

Outcome: dismissed