Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 22 липня 2000 року позивач [PERSON] перебував в шлюбі з [PERSON] Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 червня 2012 року, шлюб розірваний, в судовому порядку встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені у 2012 році, з даного часу сторони разом не проживають , спільного господарства не ведуть За час подружнього життя позивачем та відповідачем за спільні кошти подружжя була придбана 1/2 частина магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Нежитлова будівля магазину була придбана за 117200 гривень, на підставі договору купівлі-продажу від 15 грудня 2008 року та була оформлена на колишню дружину - [PERSON] Крім того, в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у 2012 році, за спільні кошти позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2010 року було набуто спільне майно - придбана квартира [ADDRESS], вартість якої становила 412 000 гривень. Квартира [ADDRESS] та магазин, що знаходиться у [ADDRESS] є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом та просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], вартістю 206 000 гривен, 1/4 частину нежитлової будівлі магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], - вартістю 58 600 гривен та стягнути з відповідача судові витрати. Представники позивача в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву, якою позов підтримали, просили його задовольнити, розглядати справу у відсутності представників позивача та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила. Зі згоди представників позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 22 липня 2000 року позивач [PERSON] перебував в шлюбі з [PERSON] Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 11 червня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М.В. , реєстровий № 2844 [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.03.2016 року № 55847293. Відповідно договору купівлі-продажу, посвідченого 15.12.2008 року приватним нотаріусом Великобурлуцького районного нотаріального округу Харківської області Великодним О.Б., реєстровий №1500 [PERSON] набула права власності на ? частину нежитлової будівлі ( магазину) площею 109,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 60 СК України встановлено ,що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ч.1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч.1 та 2 ст. 70 СК України встановлено ,що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того , чи здійснюється поділ у судовому або у поза судовому порядку. Статтею ст.71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд також має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11) З п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11 вбачається ,що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї Відповідно до п 30 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 1 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При розгляді справи про поділ майна подружжям, суд враховує час придбання майна, кошти, за які таке майно було придбано, мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ст.76,77,78,80 ,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи , що набута сторонами під час шлюбу та ведення спільного господарства квартира та ? частина нежитлової будівлі (магазину) є об'єктами спільної сумісної власності подружжям, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, тому суд дійшов висновку про поділ майна між сторонами , виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності за кожним на ? частину спірного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на ці об'єкти на режим спільної часткової власності. Згідно ч.1 ст .16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, відповідно до п.1 ч.2 ЦПК України . Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 4134 гривен. На підставі ст. ст. 15,16, ЦК України, ст.ст. 60,69,70,72 СК України , Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11, ст.ст. 4, 12, 78,80, 80, 81, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved