Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«СІТІСЕРВІС-КР»\~звернулось до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, просить стягнути з відповідача на свою користь борг за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території) станом на 01 серпня 2019 року в розмірі 11 390,12 грн, 2 867,30 грн суму інфляційних збитків, 628,71 грн три відсотки річних, а також судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 01 лютого 2014 року позивач розпочав виконання функцій управителя багатоквартирними будинками Інгулецького району в м. Кривому Розі на підставі договору з Управлінням благоустрою та житлової політики Виконавчого комітету Криворізької міської ради. У період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2019 року позивач надав відповідачу послуги за адресою: [ADDRESS] , на суму 11 390,12 грн, однак відповідаі не виконала свої обов`язки по сплаті вартості житлово-комунальних послуг, тому станом на 01 серпня 2019 року утворилась вказана заборгованість. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останнього, зареєстрованим у встановленому законом порядку, при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в його відсутності, відзиву на позов не надав. На підставі\~наявних у\~справі доказів,\~зі згоди\~позивача,\~суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та\~відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~На підставі ст. ст.\~ 12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно\~статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з наданим до суду позивачем розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] за період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2019 року складає 11 390,12 грн (а. с. 7). Проте, суд зазначає, що за адресою, за якою виник борг, а саме квартира [ADDRESS] , відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян від 05 вересня 2019 року відповідач зареєстрована з 31 жовтня 2017 року по теперішній час (а.с.14). Позивачем не надано доказів належності квартири [ADDRESS] відповідачем в період з 01 серпня 2015 року по 30 жовтня 2017 року та не надано доказів того, що остання в даний період була споживачем послуг позивача. В зв`язку\~з неналежним\~виконанням зобов`язань\~по сплаті\~вартості наданих\~послуг,\~позивач звертався\~до суду\~з заявою\~про видачу\~судового наказу\~про стягнення\~з відповідачів\~заборгованості за\~житлово-комунальні\~послуги за\~період з\~01\~лютого 2014\~року по\~01\~липня 2017\~року,\~однак ухвалою\~суду від\~21\~серпня 2017\~року у\~видачі судового\~наказу відмовлено\~з підстави,\~передбаченої ст.ст. 100, 101 ЦПК України, що підтверджується копією ухвали (а. с. 10). Відповідно до\~статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 525\~ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини 1 статті\~901, частини 1 статті\~903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Частиною 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Тому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 628,71 грн та інфляційних втрат в розмірі 2867,30 грн, нарахованих на суму несплаченої заборгованості та надав розрахунок (а.с.8). Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2\~статті 625 ЦК України\~та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат за період з 31 жовтня 2017 року по 01 серпня 2019 року (а. с. 8). \~ \~ \~ \~Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача за період з 31 жовтня 2017 року по 01 серпня 2019 року заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 5 824,27 грн, інфляційних втрат - 776,25 грн та 3% річних у розмірі 155,07 грн. Згідно частини 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду у виді судового збору пропорційно розміру задоволених вимог - 871,78 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial