Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

У травні 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля» з 12 липня 1999 року, де працював на підприємствах відповідача на різних посадах з повним робочим днем на підземній роботі. 30.08.2018 року його було звільнено з роботи за станом здоров`я та у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Після звільнення позивачу стало відомо, що він під час роботи на ВП «шахта «Центральна» недотримував оплату по лікарняним листкам та відпусткам впродовж 2017 та 2018 роках. З цього приводу позивач звернувся до відповідача та отримав довідку від 13.05.2019 року, якою підтверджено існування заборгованості в сумі 12165,30 грн. В порушення вимог чинного законодавства на час звільнення позивача з ним не проведено повного розрахунку і лише 16.05.2019 року відповідачем здійснено остаточний розрахунок. Таким чином позивач має право на компенсацію його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, сума якої становить 64843,68 грн., виходячи з розрахунку: 368,43х176=64843,68, де 176 - кількість днів затримки, починаючи з 01.09.2018 року по 15.05.2019 року включно, 368,43 грн. середньоденний заробіток. Представником відповідача за №10/608 від 15.07.2019 року надано відзив, в у якому зазначив, що ДП «Торецьквугілля» повністю заперечує проти сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] . Розрахунок з позивачем проведений 01.10.2018 року і не оспорювана сума 26700 грн. до розрахунку була виплачена. [PERSON] за період роботи у підземних умовах отримав професійне захворювання пневмоконіоз та хронічна попереково - крижова радикулопатія L1, S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом, був складений акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.07.2018 року [PERSON] . На підставі висновку ДКК №639/5 від 06.08.2018 року та особистої заяви від 07.08.2018 року, у відповідності з наказом №116/к ВП «Шахта «Центральна» позивач був переведений на легшу працю з 07.08.2018 року по 20.08.2018 року,з урахуванням ст. 170 КЗпП України. На підставі висновку ЛКК №674/1 від 21.08.2018 року та особистої заяви від 21.08.2018 року, у відповідності з наказом №125/к ВП «Шахта «Центральна» позивач був переведений на легшу працю з 21.08.2018 року по 03.09.2018 року з урахуванням ст. 170 КЗпП України. [PERSON] було встановлено професійне захворювання та переведено на легшу працю. Фінансування виплат по оплаті легкої праці при професійному захворюванні здійснюється у повному обсязі та з першого для легкої праці та фінансування виплат лікарняних починаючи з шостого дня за рахунок коштів соціального страхування - у відповідності з Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з обчисленням середнього заробітку в порядку, встановленому КМУ. У позивача на момент страхового випадку на 07.08.2018 року у відомостях про застраховану особу не було страхового стажу за попередній рік, тож нарахування і виплати оплати середнього заробітку здійснювались у відповідності з наказом Міністерства соціальної політики України №1022 від 21.10.2015 року, в якому чітко наведені приклади розрахунку середньоденної заробітної плати та вказано, що у випадку якщо на дату призначення страхових виплат відсутні дані про сплату єдиного внеску за деякі місяці розрахункового періоду, розрахунок середньої заробітної плати проводиться без врахування цієї заробітної плати. Після надходження даних до Державного реєстру або довідки від роботодавця середня плата повинна бути перерахована. В березні 2019 року [PERSON] були донараховані лікарняні листи по фонду ФСС ВПТ з 30.07.2017 по 04.08.2017 року, а також з 17.08.2017 року по 23.04.2018 року - сума доплати до середнього заробітку починаючи з шостого дня втрати працездатності склала 63827,17 грн. Заборгованості по лікарняним за перші п`ять днів втрати працездатності ДП «Торецьквугілля» не має, остаточний розрахунок з позивачем був проведений 07.11.2018 року по лікарняному з 15.05.2018 року по 25.05.2018 року була доплата до середнього заробітку в сумі 995,75грн. Окрім цього, [PERSON] знаходився на легкій праці в період з 07.08.2018 року по 20.08.2018 року та з 21.08.2018 року по 30.08.2018 року нарахована доплата по середньому заробітку за час знаходження на легкій праці в сумі 2043,90 грн. за рахунок коштів ФСС ВПТ за мінусом обов`язкових утримань перераховано 1645 грн 16.05.2019 року дорученням №124. Остаточний розрахунок з [PERSON] було зроблено у березні 2019 року у сумі 12165,30 грн. Ця сума склалася з перерахунку лікарняних листів за рахунок фонду ФСС ВПТ і відпустки. Виплачено 16.04.2019 року платіжне доручення №9 в сумі 10520,30 грн. та сума 1645 грн. виплачена 16.05.2019 року платіжним дорученням №124 та лікарняні листи виплачені в сумі 51380,88 грн. 06.06.2019 року дорученням №674. Просить врахувати той факт, що вини ДП «Торецьквугілля» у оплаті легкої праці не в повному обсязі та лікарняних починаючи з шостого дня на момент звільнення не має, а в свою чергу перерахунок оплати легкої праці і призвів до зміни середньоденної заробітної плати і ДП «Торецьквугілля» зробило перерахунок нарахованих сум при звільненні у відповідності з Порядком обчислення середньоденної заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, дійшов наступного висновку. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України. Судом встановлено, що позивач з 12.07.1999 року перебував у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля». 30.08.2018 [PERSON] звільнено з підприємства за станом здоров`я, згідно висновку МСЕК та на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України і як пенсіонера за інвалідністю (а.с.6-7) Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України відповідач виплату всіх належних позивачеві сум в день звільнення 30.08.2018 року не провів. Відповідно до довідки №7/693 від 15.07.2019 року, позивачу [PERSON] розраховано середньоденну заробітну плату виходячи з тарифної ставки, яка склала 368,43 за мінусом обов`язкових утримань в розмірі 19,5%середньоденний заробіток склав 296,59 грн. Звільнювальна записка була здана 11.09.2018 року, нараховано суму компенсації в сумі 2410,60 грн. та допомога за станом здоров`я в сумі 7737,03 грн., допомога як пенсіонеру за два місяці в сумі 23223,48 грн. (яка нарахована з середньоденної заробітної плати по професії прохідника в сумі 552,94 грн.) Усього було нараховано 33371,11 грн. та виплачено за мінусом обов`язкових утримань 26700 грн. 27.09.2018 року платіжне доручення №136 та 163,74 грн. 01.10.2018 року за дорученням №176. В березні 2019 року [PERSON] були нараховані лікарняні листки по фонду ФСС ВПТ з 30.07.2017 року по 04.08.2017 року, а також з 17.08.2017 по 23.04.2018 року, як тривало хворому, нараховано 63827,17 грн. За період праці на підприємстві [PERSON] знаходився на лікарняних, сума яка буде виплачена після сплати всіх страхових внесків 65022,07 грн. [PERSON] знаходився на легкій праці в період з 07.08.2018 року по 20.08.2018 року, з 21.08.2018 року по 30.08.2018 року по день звільнення нараховано доплата по середньому заробітку по легкій праці за серпень 2018 року в сумі 2043,90 за мінусом обов`язкових утримань перечислень 1645,00 грн. 16.05.2019 року доручення №124. Остаточний розрахунок з [PERSON] було зроблено у березні 2019 року в сумі 12165,30 грн. Ця сума склалась з перерахунку лікарняних листів за рахунок ФСС і відпусток. Виплачено 16.04.2019 року платіжне доручення №9 10520,30 та сума 1645,00 грн. виплачена 16.05.2019 року платіжне доручення №124. Лікарняні листи (з 6 дня) виплачені за рахунок ФСС в сумі 51380,88 грн. 06.06.2019 року за дорученням №674 (а.с.25-27) Таким чином, повний розрахунок належних від підприємства працівникові до сплати при звільненні сум по оплаті лікарняних (перших п`яти) та компенсації за невикористані відпустки з позивачем [PERSON] був проведений 16.05.2019 року, що не оспорюється сторонами у справі. Частиною другою статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідач посилається на ті обставини, що "після надходження даних до Державного реєстру або довідки від роботодавця середня плата повинна бути перерахована. В березні 2019 року [PERSON] були донараховані лікарняні листи по фонду ФСС ВПТ Фондом соціального страхування". Зазначене вплинуло на перерахунок сердньої заробітної плати, а тому вини відповідача у пізнішому розрахунку немає. Відповідно до ч.3, ч.4. ст12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд констатує, що у цій справі відповідачем жодним належним і допустимим доказом не доведено обставини надходження інформації до реєстрів, подання довідок до Фонду, здійснення Фондом перерахунків, здійснення перерахунків середнього заробітку. За змістом ст.117 КЗпП України в світлі трактування відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", вина роботодавця у затримці розрахунку презюмується, оскільки саме роботодавець має довести відсутність своєї вини. Суд доходить висновку, що у цій справі відповідачем не доведено відсутність своєї вини у затримці розрахунку з позивачем при звільненні. Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 30 січня 2018 року по справі №760/18557/15-ц (провадження № 61-246 св 17) - Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення", на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п.2, п.4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п.4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 у випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Згідно з п. 3 цього "Порядку", усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. ( Абзац третій пункту 3 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1398 від 30.07.99 ) При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Таким чином, суд дійшов висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем по оплати лікарняних та компенсації за невикористані відпустки є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв`язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 01.09.2018 року по 15.05.2019 року включно. Відповідно до довідки ДП «Торецьквугілля» «Шахта «Центральна» середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 368,43 гривень. (Згідно з п. 3 "Порядку", усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі). Перевіривши розрахунок позивача, суд погоджується, що належна позивачеві до стягнення з відповідача сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.09.2018 року по 15.05.2019 року становить 64843,68 гривень з розрахунку: 176 робочих дні х 368,43 грн. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю. В силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved