Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], яким просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2007 року у розмірі 15773 (п'ятнадцять тисяч сімсот сімдесят три) гривні 01 (одна) копійка, з яких: 4777 (чотири тисячі сімсот сімдесят сім) гривень 11 (одинадцять) копійок - це заборгованість за кредитом; 5741 (п'ять тисяч сімсот сорок одна) гривня 34 (тридцять чотири) копійки - це заборгованість по процентам за користування кредитом; 4027 (чотири тисячі двадцять сім) гривень 27 (двадцять сім) копійок - це заборгованість по комісії за користування кредитом; 1227 (одна тисяча двісті двадцять сім) гривень 29 (двадцять дев'ять) копійок - це сума штрафу за порушення строків виконання грошових зобов'язань за договором, а також понесені судові витрати. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 22 квітня 2014 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначив, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) йому відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 01 квітня 2014 року та 22 квітня 2014 року (шляхом публікації в пресі оголошення про виклик), та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 ЦПК України занесена до журналу судового засідання. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), 04 вересня 2007 року, звернулась до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) шляхом підписання та подання заяви клієнта від 04 вересня 2007 року, якою просила видати їй кредит у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень, у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% на місяць, що складає 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатою щомісячної комісії за кредитне обслуговування у розмірі 1% від суми заборгованості (а.с.7). Підписавши заяву клієнта від 04 вересня 2007 року, [PERSON] також підтвердила, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, і тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, оригінал якого вона отримала (а.с.7,8-11,48). За договором, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] рахунок, видати їй платіжну картку, та надати кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень (який банк має право змінювати в будь-який момент) та списувати з її рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею або її довіреною особою операцій, а [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути кредитні кошти та оплатити винагороду банку шляхом внесення щомісячного мінімального обов'язкового платежу (до 25 числа місяця слідуючого за розрахунковим), який складається з 7% суми заборгованості, 22,8% річних за користування кредитом та 1% комісії за користування кредитом (а.с.7-11,47,48). Четвертого вересня 2007 року, [PERSON] підписала заяву з відомостями про видачу їй платіжної картки з ПІН кодом (а.с.7). За даними адресно-довідкового підрозділу Управління державної міграційної служби в Луганській області, [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.6,67-68). Двадцять четвертого січня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла за кредитним договором від 04 вересня 2007 року, а також штрафних санкцій у зв'язку із несвоєчасним виконанням нею зобов'язань (а.с.2-3). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником у цьому зобов`язанні, отриманого ним кредиту, сплати процентів за його користування і комісійної винагороди, а також сплати штрафних санкцій у зв'язку з порушенням зобов'язання. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Відповідно до положень частини першої та другої статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так 04 вересня 2007 року, [PERSON] та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" уклали змішаний договір про надання банківських послуг, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредитування рахунка) банк взяв на себе зобов'язання видати платіжну картку, надати кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень (який банк має право змінювати в будь-який момент) та списувати з рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею або її довіреною особою операцій (а.с.7-11,47,48). Факт виконання банком як кредитодавцем, вказаних зобов'язань, підтверджується заявою відповідача з підтвердженням отримання платіжної картки [NUMBER] (а.с.7) та випискою по особовому рахунку відповідача (а.с.49-56). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач та відповідач, як сторони договору встановили, що [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути кредитні кошти та оплатити винагороду банку шляхом внесення щомісячного мінімального обов'язкового платежу (до 25 числа місяця слідуючого за розрахунковим), який складається з 7% суми заборгованості, 22,8% річних за користування кредитом та 1% комісії за користування кредитом. Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором від 04 вересня 2007 року (а.с.4-5) та виписки по особовому рахунку відповідача (а.с.49-56), позичальник взяті на себе зобов'язання не виконав. У зв'язку з чим, у [PERSON] як позичальника, перед ПРИВАТБАНКОМ як кредитодавцем, станом на 31 жовтня 2013 року утворилась така заборгованість: 4777 (чотири тисячі сімсот сімдесят сім) гривень 11 (одинадцять) копійок - це заборгованість за кредитом; 5741 (п'ять тисяч сімсот сорок одна) гривня 34 (тридцять чотири) копійки - це заборгованість по процентам за користування кредитом; 4027 (чотири тисячі двадцять сім) гривень 27 (двадцять сім) копійок - це заборгованість по комісії за користування кредитом. Зважаючи на встановлені обставини, та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання у вигляді повернення кредиту, сплати процентів та комісійної винагороди, на підставі договору про надання банківських послуг від 04 вересня 2007 року (а.с.7,8-11,47-48), а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів і комісійної винагороди. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з неї такої заборгованості: 4777 (чотири тисячі сімсот сімдесят сім) гривень 11 (одинадцять) копійок - це заборгованість за кредитом; 5741 (п'ять тисяч сімсот сорок одна) гривня 34 (тридцять чотири) копійки - це заборгованість по процентам за користування кредитом; 4027 (чотири тисячі двадцять сім) гривень 27 (двадцять сім) копійок - це заборгованість по комісії за користування кредитом, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, договором про надання банківських послуг від 04 вересня 2007 року встановлено, що при порушенні позичальником будь-яких строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 (п'ятсот) гривень та 5% від суми позову (пункт 8.6. умов та правил надання банківських послуг, а.с.8-11). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором від 04 вересня 2007 року (а.с.4-5) та виписки по особовому рахунку [PERSON] (а.с.49-56), позичальник зобов'язання щодо строків платежів по кредиту, процентам та комісії порушує понад 120 днів. У зв'язку з чим, у [PERSON], як позичальника, виник обов'язок сплатити штраф у розмірі 1227 (одна тисяча двісті двадцять сім) гривень 29 (двадцять дев'ять) копійок, з яких: 500 (п'ятсот) гривень - фіксована складова; 727 (сімсот двадцять сім) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок - 5% складова. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з неї штрафу у розмірі 1227 (одна тисяча двісті двадцять сім) гривень 29 (двадцять дев'ять) копійок, також слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи, що відповідачем не було вчинено фактичних дій, передбачених частиною третьою статті 267 ЦК України, судом, до спірних правовідносин не застосовувались положення цієї статті. При цьому, на виконання положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, судом враховано висновки Верховного Суду України, надані ним у постанові від 20 листопада 2013 року, прийнятої у справі №6-126цс13. Отже, оскільки право позивача, як кредитора у грошовому зобов`язанні, порушене саме відповідачем, суд вважає, що той спосіб захисту, який обрав позивач є таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення і наслідкам, спричиненим цим порушенням, а тому зможе відновити порушене право позивача. Зважаючи на викладене, позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.17), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved