Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивовано тим, що 09.06.1982 року на ім'я [PERSON] був виданий обмінний ордер № 359, серії Б. відповідно до якого [PERSON], що проживав за адресою [ADDRESS], з загальною площею трьох кімнат 35,8 кв.м. та ще одна проживаюча з ним особа ([PERSON], син), мають право вселення, в порядку обміну з [PERSON], у житлову площу в [ADDRESS], що складається із однієї кімнати розміром 16,73 кв.м. Підставою для видачі даного ордеру було рішення виконкому міської ради народних депутатів №352 від 27.05.1982 р. На момент видачі даного ордеру [PERSON] не перебував у шлюбі, адже відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 09.07.1982 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 01.12.1981р. про що зроблений запис за № 681. У квартирі за № [NUMBER], що знаходиться у [ADDRESS], [PERSON] та його син [PERSON] проживали разом до осені 1984 р. У даному ж році [PERSON] одружився та разом з дружиною став проживати окремо. З весни 1990 року [PERSON] втратив контакт із сином [PERSON] У 1997 році [PERSON], у зв'язку із тим що його син [PERSON] тривалий час знаходився у розшуку як безвісті відсутній, звернувся із заявою до суду про визнання безвісно відсутнім свого сина [PERSON] 19.03.1997 року рішенням Ленінського райсуду м. Вінниці, було прийнято рішення, відповідно до якого заяву [PERSON] задоволено, визнано [PERSON] [INFO] безвісті відсутнім. У зв'язку із даним рішенням [PERSON] був виписаний із квартири за № [NUMBER], що знаходиться у [ADDRESS]. Зазначена квартира за № [NUMBER], що знаходиться у [ADDRESS] є кооперативною. Відповідно до довідки міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 6» від 10.03.2016 р. № 4, [PERSON] повністю вніс пай в сумі 3088 крб. 00 коп. за однокімнатну кооперативну квартиру № [NUMBER], що знаходиться у [ADDRESS], та особисто являвся членом Житлово-будівельного кооперативу [ADDRESS] Проте, [PERSON] не отримав документ що посвідчує право приватної власності на зазначену квартиру, хоча повністю виплатив пай за останню. За життя [PERSON] залишив заповіт зареєстрований в реєстрі за № 2-1158, від 25 березня 1992 р., що посвідчений державним нотаріусом третьої Вінницької державної нотаріальної контори Гандуровською Н.І., в якому зробив таке розпорядження:" все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати мені на день смерті і на що я матиму право за законом, [PERSON]. [INFO]. [PERSON] помер. Позивач, являючись жінкою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 02.04.1996 р., після смерті чоловіка [PERSON], через представника [PERSON], звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павліченко A.B. з відповідними документами для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте 06.07.2016року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко A.B. була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 100/02- 31. Дану відмову нотаріус мотивував тим, що: « Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна, спадкодавцеві. Відповідно до ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє склад спадкового майна. В п.п. 4.14. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України говориться про те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє склад спадкового майна. Нотаріус не має можливості перевірити факт належності даного майна померлому, а отже і склад спадкового майна, тому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], не може бути видане. Просить визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER], [ADDRESS]) право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], 1937року народження, який помер [INFO] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні при винесені рішення покладалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу 02.04.1996 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). 09.06.1982 року на ім'я [PERSON] був виданий обмінний ордер № 359, серії Б. відповідно до якого [PERSON], що проживав за адресою [ADDRESS], з загальною площею трьох кімнат 35,8 кв.м. та ще одна проживаюча з ним особа ([PERSON], син), мають право вселення, в порядку обміну з [PERSON], у житлову площу в [ADDRESS], що складається із однієї кімнати розміром 16,73 кв.м. (а.с.17). Підставою для видачі даного ордеру було рішення виконкому міської ради народних депутатів №352 від 27.05.1982 р. 19.03.1997 року рішенням Ленінського райсуду м. Вінниці визнано [PERSON] [INFO] безвісті відсутнім (а.с.16). Відповідно до довідки міського комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора № 6» від 10.03.2016 р. № 4, [PERSON] повністю вніс пай в сумі 3088 крб. 00 коп. за однокімнатну кооперативну квартиру № [NUMBER], що знаходиться у [ADDRESS], та особисто являвся членом Житлово-будівельного кооперативу № 77 по будинку космонавтів 18 (а.с.20). За життя [PERSON] залишив заповіт зареєстрований в реєстрі за № 2-1158, від 25 березня 1992 р., що посвідчений державним нотаріусом третьої Вінницької державної нотаріальної контори Гандуровською Н.І., в якому зробив таке розпорядження:" все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати мені на день смерті і на що я матиму право за законом, [PERSON]. [INFO]. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 18.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с.14). Після смерті [PERSON], через представника [PERSON], позивач звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павліченко A.B. з відповідними документами для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте 06.07.2016року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко A.B. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 100/02- 31. Дану відмову нотаріус мотивував тим, що: « Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна, спадкодавцеві. Відповідно до ст. 68 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє склад спадкового майна. В п.п. 4.14. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України говориться про те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє склад спадкового майна. Нотаріус не має можливості перевірити факт належності даного майна померлому, а отже і склад спадкового майна, тому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], не може бути видане (а.с.18). З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи,яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень ст. 19-1. ЗУ «Про кооперацію» - «Член житлово- будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово - будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.». Ч. 2,3 ст. 384 ЦКУ регламентує, що член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Інформаційний лист ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику взгляду цивільних справ про спадкування" визначає наступне - «Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.» Відповідно до підпункту «б» пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України »20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід заховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Згідно п.40 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради міністрів Української PCP від 30.04.1985 року №186, при обміні жилого приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу на інше жиле приміщення, в будинку цього чи іншого кооперативу, відбувається зачислення рівних сум паєнакопичувань. Відповідно до п.46 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради міністрів Української PCP від 30.04.1985 року №186, член житлово-будівельного кооперативу повинен у встановлений строк внести вступний і пайовий внесок. Відповідно до п.64 Примірного статуту правління житлово-будівельного кооперативу контролює надходження від членів кооперативу вступних внесків, пайових внесків, внесків на капітальний ремонт жилого будинку (будинків), на експлуатацію жилого будинку (будинків) і утримання придомової території, плати за комунальні послуги та інших платежів, у разі несвоєчасного внесення членами кооперативу відповідних платежів вживає заходів до їх стягнення в установленому порядку тощо. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.3. Інформаційного листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - у разі смерті члена житлово- будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зі змісту статті 182 ЦК України випливає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими правами та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. За клопотанням представника позивача судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 11,15, 328, 384, 1217, 1218, 1261-1265, 1268, 1296, 1297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, керуючи ст. ст. 10, 11, 60, 158, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved