Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення останнього батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки [PERSON], 2013 року народження та збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання доньки в розмірі 1000 грн. В обґрунтування заявлених вимог покликається на обставини викладені в позовній заяві. В судовому засіданні позивач [PERSON] допитана як свідок, наддала суду покази, що відповдач ухиляється від виконання батьківських прав, за чотири роки доньку не відвібував на телефонував, з днем народження доньку не вітає. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд, позов задоволити та надав згоду на прийняття заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про що свідчить оголошення про виклик до суду в газеті «Вісті Рівненщини». Враховуючи згоду представника позивача, відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - служби у справах дітей Костопільської РДА Козлюк О.М. в судовому засіданні, підтримала висновок органу опіки та піклування Костопільської РДА про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON], [INFO]. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, покази свідка та дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Судом встановлено, що від подружнього життя сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої відповідач записаний батьком. Рішенням Костопільського районного суду від 26.12.2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. На підставі рішення Костопільського районного суду від 17.10.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 450 грн. щомісячно починаючи з 20.03.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач протягом чотирьої років не цікавиться життям дочки, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її фізичному, духовному та моральному розвитку. З пояснення [PERSON] (сусідка позивачки), вбачається, що відповідач не проживає в с. Підлужне, життям дитини не цікавиться з дня народження доньки. Позивач виховує дитину сама. З пояснення [PERSON] (сусідка позивачки), вбачається, що відповідач дочку не відвідує, не цікавиться її життям, не телефонує, не вітає з днем народженя та іншими святами. Доньку відповідач востаннє бачив коли їй було 3 місяці. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Костопільської РДА №2997/01-31/17 від 28.09.2017 року вирішено за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд звертає увагу на те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. у справі "Савіни проти України" наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини "Z та інші проти Сполученого Королівства" від 10 травня 2001 року та "A. проти Сполученого Королівства" від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Таким чином, беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини, суд вважає, що в даному випадку інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім'ї, оскільки відповідачк ухиляється від виконання батьківських обов'язків, зокрема, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров'ям, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. За цих обставин, на думку суду, позбавлення відповідача батьківських прав, відповідає інтересам дитині та знаходиться в тих вузьких межах, які залишають з огляду на гарантії, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Щодо позову про збільшення розміру аліментів, суд відзначає те, що обовязок по утриманню дитини покладається на обох батьків (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України , мінімальний розмір стягуваних аліментів на одну дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Враховуючи, що відповідач, є працездатним, не є інвалідом,то суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги та збільшити розмір аліментів стягуваних з нього встановиши їх в розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача в дохід держави судовий збір витрати в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial