Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

29 вересня 2017 року позивач [PERSON] міське житлово-комунальне підприємство звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги з відповідача [PERSON] 03 січня 2018 року позивач надав суду уточнені позовні вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування уточненого позову зазначив, що [PERSON] МЖКП є виконавцем послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, збору та вивозу твердих побутових відходів. Між [PERSON] МЖКП та відповідачами встановлені фактичні цивільно-правові відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Відповідачі не відмовлялися від споживання послуг у встановленому порядку, але не виконують зобов'язання з оплати. Скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від них на адресу позивача не надходило. Відповідачі не оплачують кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим просить стягнути з них солідарно на користь позивача: 18 647,32 гривень борг за опалення, 5 466,65 гривень - борг за централізоване водопостачання та водовідведення, 22,91 гривень - борг за вивіз ТПВ, та судові витрати по справі. Представник позивача уточнені позовні вимоги в судовому засіданні підтримав, просить їх задовільнити, доповнивши, що відповідно ст.257 ЦК України строк позовної давності встановлено у три роки. За змістом ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч.3 даної статті, після переривання перебіг позовної давності починається заново. До дій, що свідчать про визнання боргу може належати, зокрема, часткова сплата боржником або за його згоди іншою особою, основного боргу. Відповідачем не було надано квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат, однак проплати відповідача свідчать про повне виконання зобов'язання, отже, строк позовної давності було перервано. Щодо доказів про тяжкий фінансовий стан підприємства, щодо порушення строку позовної давності - то їх буде надано на вимогу суду, а щодо витрат підприємства на матеріально-технічне забезпечення, не стосується даної справи. Також, згідно ст.19 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" взаємодія між учасниками відносин у вказаній сфері здійснюється виключно на договірних засадах. Такими учасниками є власник, споживач, виконавець і виробник. Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 та п.3 ч.2 ст.21 вказаного закону передбачено двосторонній обов'язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, в зв'язку з чим, відмова від їх оплати споживачем з посиланням на відсутність договору не береться до уваги. Споживач зобов'язаний оплатити послуги, якщо він фактично ними користувався. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Відповідача неодноразово запрошували до абонентського відділу Першотравенського МЖКП для укладання договорів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, надала заперечення проти позову, в яких зазначила, що в позовній вимозі про стягнення заборгованості, а також у виписці з фінансово-особового рахунку зазначається загальна сума в розмірі 24 136,88 гривень. В наданому позивачем розрахунку початок заборгованості починається з травня 2011 року, на початок цього періоду вже існувала заборгованість в сумі 11 446,51 гривень. Звідки виникла ця заборгованість - невідомо, адже позивачем не надано такої інформації. Тобто, сума боргу, яку зазначає позивач, утворилася невідомо з якого часу. Це свідчить про те, що частина суми, яку вимагає позивач, нарахована ним за період до 01 вересня 2014 року, тобто більше ніж за три роки до часу подання даного позову до суду. Посилання на те, що в них є зобов'язання перед іншими кредиторами, знаходяться в тяжкому фінансовому становищі та мають заборгованості з виплати заробітної плати, не є поважними причинами пропуску ними строку позовної давності, оскільки не підтверджені доказами та незрозуміло чому за шість років не було коштів на сплату судового збору, а зараз з'явилися, та згідно даних з порталу використання публічних коштів за кодом ЄДРПОУ Першотравенського МЖКП видно, що позивач постійно здійснює закупівлі електроприладів, на кінець місяця здійснює перерахування заробітної плати працівникам, закуповує інвентар, бензин, тощо. Тобто, матеріально-технічне забезпечення позивача здійснюється постійно і не в малих розмірах, чому ж тоді в них за шість років не було можливості сплатити судовий збір та звернутися з даним позовом? Крім того, позивач стверджує, що вона є споживачем житлово-комунальних послуг на підставі "відкриття абонентського особового рахунку" і це, начебто, дає йому підстави вимагати кошти, однак в повністю врегульованій законодавством сфері надання житлово-комунальних послуг закріплені всі права, обов'язки та відповідальність сторін при наданні житлово-комунальних послуг і таких підстав для виникнення зобов'язань між сторонами там не передбачено. Також, 21 червня 2017 року нею було подано заяву до Першотравенського МЖКП про добровільне визнання боргу в межах трирічного строку позовної давності (прохання списати суму боргу за попередні роки) та укладення договору про реструктуризацію на суму в межах трирічного строку аби запобігти судового розгляду справи та уникнути витрат на судовий збір, однак не отримала повної відповіді. 06 липня 2017 року вдруге подала заяву, однак відповіді так і не отримала. Вважає, що нею були прикладені всі зусилля аби в законному порядку врегулювати даний спір і обов'язок зі сплати судового збору повинен повністю лежати на позивачу. Доповнила, що знаходиться в скрутному матеріальному стані, про що надала суду відповідні докази. Сплачувала комунальні послуги по мірі можливості, до того ж платила не основний борг, а щомісячний обов'язковий платіж, тому строк позовної давності нею не переривався, що зазначено в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-43цс17, 761/12553/15-ц. Дійсно, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. Проте, при цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. ще раз підкреслила суду, що нею здійснювалася сплата поточних рахунків (періодичний платіж), і вони ніяк не стосувалися інших (боргових) частин платежу. Також, вважає, що позивач незаконно і необґрунтовано виставляє їй таку суму боргу. Так, взаєморозрахунок, поданий суду починається з травня 2011 року, проте. в графі "борг на початок періоду" вже стоїть сума 11 446,51 гривень. Позивач жодним чином не обґрунтував появу такої суми заборгованості, не надав розрахунки відповідно до яких з'явилася така сума. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в зв'язку зі спливом строку позовної давності, судові витрати залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність та свій відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в позовній заяві та виписці з фінансово-особового рахунку зазначається загальна сума боргу в розмірі 24 136,88 гривень, в наданому позивачем розрахунку початок заборгованості починається з травня 2011 року, на початок періоду вже існувала заборгованість в сумі 11 446,51 гривень. Так, 22 жовтня 2009 року позивач звертався до суду із заявою до [PERSON] про стягнення цієї заборгованості. Рішенням суду від 05 липня 2011 року позовні вимоги було частково задоволено (з урахуванням строків позовної давності) та видано виконавчий лист. [PERSON] виконавчою службою було відкрито виконавче провадження і з [PERSON] щомісячно утримувався процент із пенсійних виплат на погашення заборгованості. Виконавче провадження було закрито в зв'язку з повним його виконанням. Тобто, позивач всупереч закону вимагає стягнення з нього тієї ж самої заборгованості повторно. Частина суми, яку вимагає позивач, нарахована ним за період до 01 вересня 2014 року, тобто більше ніж за три роки до часу подання позову до суду, таким чином безпідставно вимагає сплату боргу за межами встановленого строку позовної давності. Ним з позивачем не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг, позивачем такого договору суду не надано. Дійсно, він є співвласником квартири [ADDRESS]. Проте, плата за водопостачання та вивіз сміття нараховується відповідно до кількості зареєстрованих осіб у житловому приміщенні. З 2010 року по сьогоднішній день він в квартирі не зареєстрований, отже не є споживачем даних послуг і плата нараховується незаконно. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності, і судові витрати залишити за [PERSON] МЖКП. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов Першотравенського міського житлово-комунального підприємства до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги слід задовільнити частково, з наступних підстав. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Дійсно, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками (по 1/2 частці кожний) квартири [ADDRESS], що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №111840850. В даній квартирі зареєстровані: [PERSON] - наймач квартири, [PERSON] - її невістка та [PERSON] - її онука, що підтверджується випискою з фінансово особового рахунку від 25 вересня 2017 року ПП "Комунальщик-3". Борг по квартплаті 8 952,67 гривень. Затрати на утримання та обслуговування вказаного будинку по наданню їм комунальних послуг, а саме: централізованої подачі питної води, централізованого опалення, водовідведення та вивіз ТПВ несе [PERSON] міське житлово-комунальне підприємство. Розрахунком по абоненту 08357 - квартири [ADDRESS] [PERSON] підтверджується, що заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг: опалення, водопостачання та водовідведення, вивіз ТПВ становить 24 136,88 гривень. Розрахунок надано за період: з травня 2011 року по 01 вересня 2017 року. Однак, зазначено, що борг на початок періоду (травень 2011 року) - 11 446,51 гривень. Вказаний борг включено до загальної суми заборгованості. Копією рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 липня 2011 року підтверджується, що позовну заяву Першотравенського МЖКП до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за спожиті житлово-комунальні послуги задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача борг за спожиті комунальні послуги в розмірі 4 604,58 гривень за період з 22 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року включно. Вирішено питання про судові витрати. Згідно Інформації Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 20 листопада 2017 року виконавче провадження з виконання вказаного рішення Першотравенського міського суду від 05 липня 2011 року закрито 26 листопада 2014 року, в зв'язку з його повним виконанням. Відповідач [PERSON] зверталася до Першотравенського МЖКП 21 червня 2017 року із заявою, в якій просила, з урахуванням того, що отримує мінімальний розмір пенсії, інших доходів та прибутку не має, в зв'язку з чим не має можливості оплатити суму заборгованості повністю і вчасно, укласти з нею договір про реструктуризацію заборгованості, що виникла з червня 2014 року по червень 2017 року та зобов'язалася здійснювати погашення реструктуризованої заборгованості та сплачувати поточні платежі за житлово-комунальні послуги. На її звернення отримала 27 червня 2017 року відповідь Першотравенського МЖКП, в якій зазначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, отже, після закінчення терміну позовної давності, не виникає обов'язку у списанні заборгованості (припиненні зобов'язання). Тобто, законодавством не встановлено відповідного правового наслідку, а тому їй в задоволенні її заяви, було відмовлено. Довідкою Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №4169 від 14 листопада 2017 року підтверджується, що [PERSON] отримує пенсію за віком при неповному стажі, розмір якої становить, станом на вересень 2017 року, 1 280,00 гривень. Відповідач [PERSON] на даний час не працює, виплату допомоги по безробіттю йому припинено, що підтверджується копією трудової книжки АХ №605897 від 12 серпня 2004 року, має на утриманні дружину [PERSON] та малолітню доньку дружини - [PERSON], [INFO]. Відповідачі не відмовлялися від споживання вказаними послугами у встановленому порядку. Відповідно до\~статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч. 2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, збору та вивозу твердих побутових відходів за місцем проживання позивача [PERSON] Згідно з ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача, як споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положеньст.360-7 ЦПК України, про те що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, в силу ч.ч. 1,3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно зі\~ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлення тарифів на комунальні послуги відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. Відповідно до п. 5 ч. З\~ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»\~споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідність ст.ст.256, 257 та 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Особа, яка виконала зобовязання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. [PERSON] МЖКП звернувся до суду з позовом 29 вересня 2017 року, відповідачі заявили про застосування строку позовної давності, позивачем не надано ніяких доказів поважності причин пропуску позовної давності, тому суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] борг за житлово-комунальні послуги, починаючи з 29 вересня 2014 року по 29 вересня 2017 року включно, згідно заявлених позовних вимог. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити в зв'язку із пропуском строку позовної давності. З 29 вересня 2014 року по 01 жовтня 2014 року заборгованість відповідачів перед позивачем відсутня. З 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року нараховано за опалення: 1 398,35 гривень, сплачено 335,24 гривень, борг 1 063,11 гривень; за водопостачання та водовідведення: нараховано 173,47 гривень, сплачено 55,00 гривень, борг 118,47 гривень; заборгованість за вивезення ТПВ відсутня. З 01 січня 2015 по 31 грудня 2015 року нараховано за опалення: 4 609,68 гривень, сплачено 0 гривень, борг 4 609,68 гривень; за водопостачання та водовідведення: нараховано 1 175,26 гривень, сплачено 449,30 гривень, борг 725,96 гривень; заборгованість за вивезення ТПВ відсутня. З 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року нараховано за опалення: 5 391,42 гривень, сплачено 2 164,46 гривень, борг 3 226,96 гривень; за водопостачання та водовідведення: нараховано 2 404,21 гривень, сплачено 874,29 гривень, борг 1 529,92 гривень; за вивезення ТПВ: нараховано 198,19 гривень, сплачено 194,86 гривень, борг 3,33 гривні. З 01 січня 2017 року по 01 вересня 2017 року нараховано за опалення: 3 722,93 гривень, сплачено 4 244,30 гривень, борг відсутній; за водопостачання та водовідведення: нараховано 2 264,19 гривень, сплачено 1 441,47 гривень, борг 822,72 гривень; за вивезення ТПВ: нараховано 183,68 гривень, сплачено 139,16 гривень, борг 44,52 гривні. Розрахунок заборгованості надано позивачем станом на 01 вересня 2017 року. Про збільшення позовних вимог позивач не заявляв. Таким чином, заборгованість відповідачів перед позивачем за період з 29 вересня 2014 року по 29 вересня 2017 року (дата подання позову до суду) становить: за опалення - 8 899,75 гривень; за водопостачання та водовідведення - 3 197,07 гривень; за вивезення ТПВ - 47,85 гривень, а всього в розмірі 12 144,67 гривень. Що стосується посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] перервала строк позовної давності, оскільки сплачувала періодично основну суму боргу, останній раз в серпні 2017 року за вивезення ТПВ в сумі 3,00 гривні, суд не може їх взяти до уваги, оскільки За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Дослідженим в судовому засіданні розрахунком по абоненту 08357 - квартири [ADDRESS] [PERSON] підтверджується, що дійсно відповідач [PERSON] сплачувала періодично за отримані житлово-комунальні послуги, тобто помісячно вносила періодичні платежі за спожиті у відповідному місяці послуги, а основний борг за спожиті житлово-комунальні послуги нею не сплачувався, оскільки вона його оспорювала, що підтверджується рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 липня 2011 року про часткове задоволення позову із застосуванням строку позовної давності, яке набрало чинності 29 листопада 2011 року та заявою [PERSON] Першотравенському МЖКП, в якій вона просила застосувати строк позовної давності до основного боргу та укласти договір реструктуризації з нею на борги, що виникли в межах трирічного строку позовної давності. Аналогічна правова позиція міститься в постанові ВСУ від 22 березня 2017 року №6-43цс17, 761/12553/15-ц. Суд вважає за необхідне стягти з відповідачів солідарно на користь Першотравенського МЖКП борг за спожиті комунальні послуги в розмірі 12 144,67 гривень, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, позивачем при пред'явленні позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1 600,00 гривень за вимогу майнового характеру (стягнення боргу за житлово-комунальні послуги з ціною позову - 24 136,88 гривень). На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, судом частково задоволено позовні вимоги позивача на суму 12 144,67 гривень, що становить 50,32% від ціни позову, то відповідно ст.141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 805,12 гривень (50,32% від сплаченого ним судового збору 1 600,00 гривень), по 402,56 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved