Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить зняти арешт з всього нерухомого майна, що належить їй, накладений постановою АН 308166 від 20.03.2009 року Другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 20.05.2009 року за №8731712. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS]. В жовтні 2018 року вона вирішила розпорядитися належною їй часткою вказаної квартири. При підготовці документів нотаріус повідомив їй про те, що в Реєстрі заборон відчужень обєктів нерухомого майна існує запис про існування обтяження у виді арешту, накладеного на все нерухоме майно, яке належить їй на підставі постанови АН 308166 від 20.03.2009 року, виданої Другим Приморським ВДВС Одеського міського управління юстиції. Однак позивач стверджувала, що їй взагалі не відомо про обставини накладення арешту на належне їй майно, не знала вона й про виконавче провадження. Також із відповіді Другого Приморського ВДВС м. Одеса за №38997 від 09.11.2018 року їй стало відомо, що виконавче провадження, в ході якого була винесена вказана постанова завершено і було знищено за закінченням терміну його зберігання. Вважає, що на належне їй майно безпідставно накладено арешт, однак в звязку з знищенням виконавчого провадження, оскаржити вказану постанову вона не має змоги, а тому просить суд скасувати арешт, накладений на належну їй частку квартири в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, однак в судове засідання представник відповідача не зявився, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач - ДП «Національні Інформаційні системи» про час та місце слухання справи, був повідомлений належним чином, однак в судове засідання представник відповідача не зявився. При цьому надали суду пояснення, згідно яких вважають, що вони не є відповідачами по справі, так як до компетенції державного підприємства «Національні інформаційні системи» та його регіональних філій не належить функція внесення відомостей про арешт (або зняття арешту) на нерухоме майно у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також, звернули увагу суду, що державне підприємство «Національні інформаційні системи» є новоствореною юридичною особою та не є правонаступником державного підприємства «Інформаційній центр» Міністерства юстиції України. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] (нині вул. Молодіжна) в м. Роздільна Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САА №420423 від 07.08.2006 року, виданим Виконавчим комітетом міської ради. (а.с.15,16) Окрім того згідно вказаного свідоцтва іншими власниками вказаної квартири є [PERSON], якій належить 1/3 частка, та [PERSON], якому належить 1/3 частка вище зазначеної квартири. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №146098154 від 20.11.2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власника квартири [ADDRESS] (нині вул. Молодіжна) м. Роздільна Одеської області, їх частки складають по 1/3, квартира належить їм на праві приватної спільної часткової власності. Також з вказаної інформації судом встановлено, що постановою АН 308166 від 20.03.2009 року другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2005 року на все нерухоме майно, належне [PERSON], накладено арешт. (а.с.12) При зверненні представника позивача до другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області було надано відповідь, згідно якої відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, а тому виконавче провадження , по якому було накладено арешт на майно позивача, знищено в порядку, передбаченому законодавством. (а.с.17,18) За змістом ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як було встановлено, позивач є власником частки квартири [ADDRESS] (нині вул.. Молодіжна) м. Роздільна Одеської області, а тому позивач, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні нею права користування розпорядження майном, яке фактично її належить, в тому числі може звернутися з позовом про зняття арешту з майна відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2012 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна". Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно зясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено випадки зняття арешту з майна боржника державним виконавцем, а у всіх інших випадках відповідно до ч.5 ст.59 цього ж Закону арешт може бути знятий з усього майна боржника або його частини за рішенням суду. Таким чином судом достовірно встановлено, що на час розгляду даної заяви в суді відпали підстави, що зумовили накладення арешту на квартиру [ADDRESS] (нині вул. Молодіжна) в м. Роздільна Одеської області належну [PERSON], [PERSON], [PERSON], так як згідно відповіді виконавчої служби виконавче провадження було завершене, передане в архів та знищена за закінченням терміну зберігання. Оскільки на теперішній час виконавче провадження, по якому накладався арешт на спірну квартиру знищено, то відповідач другий Приморським ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області здійснити дії щодо зняття арешту з належної [PERSON] квартири не має можливості, а тому арешт підлягає зняттю за рішенням суду. Відповідно, оскільки закрито та знищено виконавче провадження, по якому було накладено арешт на майно позивача, то позивач не може оскаржити дії державного виконавця щодо накладення арешту на належне їй майно, що одночасно дає їй право звернутись в суд з позовом про зняття арешту з цього майна, так як лише у такий спосіб вона може захистити її порушені права. Тому суд приходить до висновку, що належить зняти арешт , накладений на майно позивача на підставі постанови АН 308166 від 20.03.2009 року другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції, а також виключити дані відомості щодо обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. На підставі ст.ст. 316-317, 319, 321, 391 ЦК України, Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження»,\~п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна",

Outcome: approved