Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Представник ТОВ «Виробничо-рекламного комбінату «ЛТД» звернувся до суду 05.03.2014 року з позовом до [PERSON], ТОВ «Лємєтра ЛТД» про визнання недійсним договору іпотеки, прохав суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та визнати недійсним Договір іпотеки №28 від 27.09.2007 року, з відповідними змінами, за яким [PERSON] передав у Іпотеку Акціонерно - комерційному банку «Золоті Ворота» (за договором цесії від 07.12.2009 Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЄМЄТРА ЛТД») нерухоме майно, що знаходиться у [ADDRESS], до складу якого входять нежитлові будівлі: виробничий корпус літ. А-3, площею 1532,2 кв. м., прохідна літ. Б, площею 4,0 кв. м., павільйон літ. В, площею 74,5 кв. м., павільйон літ. Г, площею 67,1 кв. м., навіс для паперу літ. Д, павільйон літ. Е, площею 177,0 кв. м., огорожі №1-2, альтанки №3. Надалі позивачем була подана уточнена позовна заява відповідно до якої останній прохав суд: - визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду; - визнати недійсним з моменту вчинення Договір іпотеки №28 від 27.09.2007, з усіма відповідними змінами та доповненнями, за яким [PERSON] передав у Іпотеку Акціонерно - комерційному банку «Золоті Ворота» (за договором цесії від 07.12.2009 Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЄМЄТРА ЛТД») нерухоме майно, що знаходиться у [ADDRESS], до складу якого входять нежитлові будівлі: виробничий корпус літ. А-3, площею 1532,2 кв. м., прохідна літ. Б, площею 4,0 кв. м., павільйон літ. В, площею 74,5 кв. м., павільйон літ. Г, площею 67,1 кв. м., навіс для паперу літ. Д, павільйон літ. Е, площею 177,0 кв. м., огорожі №1-2, альтанки №3; - визнати недійсним з моменту вчинення Договір іпотеки, з усіма змінами та додатками, серії та номер 11-061, від 28.04.2011, видавник іпотеки ПАТ «Банк Золоті Ворота», Іпотекодавець ТОВ «Лємєтра ЛТД», реєстратор Приватний нотаріус [PERSON], обтяжене майно у [ADDRESS], до складу якого входять нежитлові будівлі: виробничий корпус літ. А-3, площею 1532,2 кв. м., прохідна літ. Б, площею 4,0 кв. м., павільйон літ. В, площею 74,5 кв. м., павільйон літ. Г, площею 67,1 кв. м., навіс для паперу літ. Д, павільйон літ. Е, площею 177,0 кв. м., огорожі №1-2, альтанки №3. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, прохав задовольнити повністю, Представники ТОВ «Лємєтра ЛТД», представник співвідповідача ПАТ Банк «Золоті Ворота» в судове засідання не з»явились, повідомлені належним чином, направили на адресу суду заперечення. Представник відповідача та відповідач - [PERSON] в судове засідання не з»явилися, в матеріалах справи знаходиться заява про розгляд справи за їх відсутності, позов визнають, прохають суд прийняти об»єктивне рішення. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено та підтверджено документально, що Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14.01.2014 у справі № 2-3516/10 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лємєтра ЛТД" задоволено. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2010 року, яким визнано договір купівлі-продажу підприємства, укладений 13 липня 2005 року між ТОВ «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі №2132 - недійсним, та таким, що вчинений з метою приховування договору про відступлення 100 відсотків частки у статутному фонді Товариства - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-рекламний комбінат "ЛТД" до [PERSON] про визнання правочину удаваним - відмовлено. Із змісту задоволеної апеляційної скарги, додатків до неї, стало документально відомо, що Договором іпотеки №28 від 27.09.2007 року [PERSON] передав у іпотеку Акціонерно - комерційному банку «Золоті Ворота» (зараз сторона у договорі іпотеки за договором цесії від 07.12.2009 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЄМЄТРА ЛТД») нерухоме майно, що знаходиться у [ADDRESS] до складу якого входять нежитлові будівлі: виробничий корпус літ. А-3, площею 1532,2 кв. м., прохідна літ. Б, площею 4,0 кв. м., павільйон літ. В, площею 74,5 кв. м., павільйон літ. Г, площею 67,1 кв. м., навіс для паперу літ. Д, павільйон літ. Е, площею 177,0 кв. м., огорожі №1-2, альтанки №3. Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В абзаці 5 частини 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Загальними зборами учасників ТОВ "Виробничо-рекламний комбінат "ЛТД" 12.07.2005 прийнято рішення про продаж прав на товариство покупцю [PERSON], також, було вирішено питання про вихід зі складу товариства всіх його учасників. На виконання даного рішення, 13.07.2005 між ТОВ "Виробничо-рекламний комбінат "ЛТД" та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу підприємства, за умовами якого відповідач придбав за 808 042,00 грн. підприємство, що знаходиться у [ADDRESS] до складу якого входять нежитлові будівлі: виробничий корпус літ. А-3, площею 1532,2 кв. м., прохідна літ. Б, площею 4,0 кв. м., павільйон літ. В, площею 74,5 кв. м., павільйон літ. Г, площею 67,1 кв. м., навіс для паперу літ. Д, павільйон літ. Е, площею 177,0 кв. м., огорожі №1-2, альтанки №3, та вантажний автомобіль марки ГАЗ-52-28. Сторони по договору від 13.07.2005 вчинили договір про відступлення 100% частки в статутному фонді підприємства, що підтверджується рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.02.2010 у справі №16/6, яким визнано право власності [PERSON] на частку у розмірі 100% статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-рекламний комбінат "ЛТД". Разом з цим, поняття майна товариства використовується, зокрема, у ст. 115 ЦК, а також у ст. 80 ГК, відповідно до якої товариство "несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства". Поняття "майно товариства" узагальнює всі види майна і майнових прав цього суб'єкта права. Зміст його необхідно визначати згідно з правилами ст. 190 ЦК, за якою майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 139 ГК майном визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів. Майно товариства юридично відособлене від майна власників товариства. Це майно є власністю саме товариства як юридичної особи. Товариство в статусі суб'єкта права володіє, користується і розпоряджається майном товариства, відособлення якого здійснюється на праві колективної власності. Джерела формування майна товариства, що є його власністю, визначені ч. 1 ст. 12 Закону "Про господарські товариства", згідно з якою товариство є власником: а) майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; б) продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; в) одержаних доходів; г) іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Отже, майно товариства, як окремої юридичної особи, не є майном його засновника (власника). При цьому, згідно ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: - нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. Згідно приписів ст.ст. 575, 576 ЦК України, іпотека це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Міністерство юстиції України у п. 3.2 листа від 11.01.2007 N 19-32/2 (Роз'яснення порядку реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна залежно від форм власності, сайт Верховної Ради України http://zakon3.rada.gov.ua/laws/show/v32_2323-07, публікація Бізнес: законодавство та практика - 2007 р., № 7, стор. 16) зазначило, що суб'єктом права приватної власності відповідно до статті 325 Цивільного кодексу України є юридичні особи. При створенні юридичної особи засновники наділяють її майном, закріплюючи його, як правило, на праві власності, і юридична особа як власник має право через свої органи володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Цивільним кодексом України встановлено, що господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (частина перша статті 115). В свою чергу, у учасників такого господарського товариства з'являються правомочності з управління корпоративними правами. Сукупність прав осіб, які виступають засновниками юридичної особи, охоплюється поняттям корпоративних прав, які згідно зі статтею 168 Господарського кодексу України передбачають правомочності на участь таких осіб в управлінні господарською організацією, отриманні активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Однак, сукупність корпоративних прав фізичних осіб, які виступають засновниками, не передбачає права власності на майно, яким наділяється юридична особа, оскільки вона володіє, користується та розпоряджається таким майном. Тобто, суб'єктом права приватної власності не є засновники юридичної особи (які набувають лише корпоративних прав відносно такої юридичної особи), а є саме юридична особа. Верховний суд України у постанові від 03 липня 2013 року дав обов'язкову правову позицію, згідно якої об'єктом відчуження учасником товариства своєї частки (її частини) у статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов'язків, пов'язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу з нього учасника або у випадку поділу залишків майна товариства у процесі його ліквідації (припинення). При цьому, розмір відчужуваної частки визначає обсяг окремих корпоративних прав, які переходять до нового власника частки. Зокрема, кількість голосів, яку має новий власник частки при голосуванні на загальних зборах учасників товариства, частина прибутку товариства, яку він має право отримати у разі виплати дивідендів, частина майна товариства, яку він може вимагати у разі виходу з товариства, що пропорційні до розміру придбаної ним частки. Разом із тим, з урахуванням положень ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства», за якими власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників. Як вбачається, згідно згаданого договору іпотеки, не власником заставного майна ([PERSON]) укладено договір іпотеки відносно майна окремої юридичної особи ТОВ "Виробничо-рекламний комбінат "ЛТД", що не залучалася до даних правовідносин. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Договір є видом правочину, для його укладання та чинності сторонами необхідно дотримуватись усіх вимог, які визначені у ст. 203 ЦК України. Стаття 203 ЦК України встановлює умови чинності правочинів, а саме: законність змісту правочину, наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявність об'єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину, його адекватність внутрішній волі, відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату. Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, наявні підстави для визнання договору іпотеки недійсним, і, із наведених підстав у провадженні суду перебуває відповідна справа. Спірне майно позивача також перебуває в іпотеці серії та номер 11-061, від 28.04.2011, видавник іпотеки ПАТ «Банк Золоті Ворота», Іпотекодавець ТОВ «Лємєтра ЛТД», реєстратор Приватний нотаріус [PERSON] Дане обтяження виникло на підставі незаконних зазначених правочинів та постанови Київського районного суду м. Харкова від 04 січня 2010 року, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЄМЄТРА ЛТД» до Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» про визнання нечинним рішення про відмову в реєстрації та зобов'язання зареєструвати право власності на нерухоме майно - задоволено, та зобов'язано зареєструвати за ТОВ «Лємєтра ЛТД» право власності на нерухоме майно (ТОВ «Лємєтра» тимчасово, незаконно, являлося власником нерухомого майна позивача). Але, 15.01.2013 постановою Харківського апеляційного адміністративного суду постанова Київського районного суду м. Харкова від 04.01.2010 року скасована, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ТОВ «Лємєтра ЛТД» відмовлено (постанова залишена в силі ВАС України). 05.04.2013 ухвалою Київського районного суду м. Харкова задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-рекламний комбінат «ЛТД» про поворот виконання постанови Київського районного суду м.Харкова від 04.01.2010 року у справі № 2-а-393/10/04 та зобов'язано Реєстраційну службу Полтавського міського управління юстиції в Полтавській області скасувати державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Лємєтра ЛТД» на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] та поновити право власності на вказане вище нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-рекламний комбінат ЛТД» шляхом здійснення за Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-рекламний комбінат ЛТД» державної реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] (ухвала суду виконана - витяг з реєстру в матеріалах справи). Отже, також, наявні підстави для визнання недійсним договору іпотеки від 28.04.2011. Стаття 236 ЦК встановлює, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню,

Outcome: approved