Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Згідно позовної заяви, уточнень до позову, письмових та усних пояснень позивачки і її представника в судовому засіданні, рішенням Нетішинського міського суду від 04.11.1996 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS], а на підставі ухвали суду від 23.09.2010 року виділено частку будинку в натурі. Інша частина будинку належить її брату [PERSON] Поруч з частиною будинку позивачки зі сторони дороги загального користування знаходиться земельна ділянка орієнтовною площею 0,0155 га., якою вона користується з 1986 року і лише нею має доступ до будинку, так як землі навколо нього знаходяться у приватній власності інших осіб. В червні 2011 році позивачка звернулася до Нетішинської міської ради з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки у власність. На декілька днів раніше з такою ж заявою звернувся відповідач [PERSON] В порушення принципу забезпечення рівності та гарантій прав громадян на землю, на сесії Нетішинської міської ради 21.07.2011 року заяви [PERSON] та [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення спірної земельної ділянки у власність, були розглянуті нарізно. Спочатку було прийнято рішення про надання відповідачу дозволу на розробку проекту землеустрою "пакетом" разом з 40 іншими подібними заявами, але при цьому депутатів не поінформували про спір за право отримати земельну ділянку та про рекомендації земельної комісії розглянути заяви [PERSON] та [PERSON] в порядку черговості, що позбавило депутатів можливості об'єктивно прийняти рішення. Після цього, розглядалося питання по заяві позивачки і лише перед його обговоренням голова земельної комісії пояснив депутатам, що існує спір за вказану земельну ділянку між [PERSON] і [PERSON], що дало підстави депутатам вважати, що на їх розгляд винесено одночасно питання по двох аналогічних заявах, тому в прийнятті рішення було відмовлено. Отже, не обговоривши одночасно питання щодо обох заяв про те, кому із заявників доцільніше дати право на цю земельну ділянку, міська рада окремо вирішила ці питання, надавши перевагу [PERSON] і не вказавши чому. [PERSON], яка була присутня на цій сесії міської ради вирішила, що рішення по спірній земельній ділянці залишилось неприйнятим - ні їй, ні [PERSON] дозволу не надали. Про те, що ні депутати, ні позивачка не знали, що [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність свідчить те, що в подальшому депутати неодноразово розглядали на сесіях заяву [PERSON] про виділяння їй цієї земельної ділянки. В кінцевому міською радою було вирішено надати їй такий дозвіл, про що свідчить витяг з протоколу сесії міської ради від 22.02.2012 року, однак в рішенні було зазначено - відмовити у наданні дозволу, оскільки земельну ділянку передано у власність [PERSON] рішенням сесії Нетішинської міської ради № 19/389 від 29.12.2011 року. Крім того, при поділі будинку [ADDRESS] між позивачкою та її братом [PERSON] земельна ділянка, на якій він розташований, не була поділена і знаходилася у власності [PERSON], згідно рішення Нетішинської міської ради № 290 від 16.11.1995 року. Спірна земельна ділянка межує з земельною ділянкою, на якій розташована частина будинку [PERSON] і яка станом на липень - грудень 2011 року перебувала у її користуванні, тому межі спірної земельної ділянки необхідно було погоджувати з нею як сусіднім землекористувачем, а не з [PERSON] Крім того, у проекті землеустрою межі спірної земельної ділянки було погоджено з покійною на той час [PERSON], що свідчить про підробку протоколу встановлення та узгодження суміжних меж. Також при прийнятті оскаржуваних рішень не було враховано, що на цій земельній ділянці проходить водогін загального користування та розподільчий колодязь, від якого відбувається водопостачання навколишніх домогосподарств, в тому числі і [PERSON] Тому спірна земельна ділянка не може бути передана у приватну власність. Позивачка стверджує, що [PERSON] позбавив її можливості користуватися послугами водогону, який є єдиним джерелом водопостачання, систематично пошкоджуючи трубопровід, який прокладений через його ділянку до її будинку. На підставі наведеного позивачка та її представник просили визнати незаконним та скасувати рішення Нетішинської міської ради Хмельницької області від 21.07.2011 року №12/265 в частині надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0280 га, що розташована на вул.Солов'євській, для передачі її у власність. Визнати незаконним та скасувати рішення Нетішинської міської ради Хмельницької області від 29.12.2011 року № 19/389 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0280 га, що розташована на вул.Солов'євській, для передачі її у власність та передачу [PERSON] у власність. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 676456, який зареєстровано 25.01.2012 року за № 6811050001440 та скасувати його державну реєстрацію. В судовому засіданні представник Нетішинської міської ради позов не визнала, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Представник пояснила, що 01.06.2011 року [PERSON] звернувся до Нетішинської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0280 га, що розташована на вул.Солов'євській в м.Нетішин. Через декілька днів з такою ж заявою звернулася [PERSON] Дані заяви розглядалися на земельній комісії, яка проводила виїзне засідання, сторонам надавалася можливість погодити між собою кому ця земельна ділянка більш потрібна, однак вони не дійшли згоди, тому комісія рекомендувала надати дозвіл на розробку проекту землеустрою [PERSON], оскільки він перший звернувся з заявою, а [PERSON] - відмовити. Всі проекти рішень вручаються депутатам за 10 днів до проведення сесії, тому вони знали за що голосували. Питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою [PERSON] розглядалося на сесії окремо, тому що земельна комісія рекомендувала їй відмовити, однак депутати не проголосували за проект рішення по її заяві. Оскільки по кожній заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки міська рада зобов'язана прийняти рішення, тому заява [PERSON] неодноразово розглядалася на сесіях міської ради, аж поки не було прийнято рішення про відмову від 22.02.2012 року. Представник зазначила, що на час виділення спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності, [PERSON] не було надано жодних документів, що вона знаходилась в її користуванні. Тому представник вважає, що при прийнятті оскаржуваних рішень Нетішинська міська рада діяла в межах своїх повноважень. Крім того, спірна земельна ділянка не межує із земельною ділянкою позивачки, тому не зрозуміло які її права порушено і яким чином. Відповідач [PERSON] та його представник просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що оскаржувані рішення міської ради є законними, підстави для їх скасування відсутні. Оскільки [PERSON] померла, межі спірної земельної ділянки були погоджені з фактичними землекористувачами - її спадкоємцями, з якими спір відсутній. Також межі погоджувалися з [PERSON], оскільки на той час він був власником суміжної земельної ділянки. Позивачка не надала жодних доказів того, що спірна земельна ділянка перебувала у її користуванні. Крім того, колодязь не знаходиться на спірній земельній ділянці, а проїзд до частини будинку [PERSON] становить 5,86 м., що дозволяє їй безперешкодно дістатися до будинку. Суд, вислухавши позивача, відповідача, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що разом з позивачем [PERSON] ходив до сусідів погоджувати межі земельної ділянки і за [PERSON], яка на той час померла, підписалася її дочка [PERSON], яка проживала з матір'ю з народження і користується її земельною ділянкою. Свідок [PERSON] - голова постійної комісії Нетішинської міської ради з питань земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища пояснив, що до Нетішинської міської ради надійшли заяви [PERSON] та [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення однієї і тієї ж земельної ділянки у власність. Комісія виїжджала на спірну земельну ділянку, пропонувала [PERSON] та [PERSON] вирішити між собою кому її виділити, однак вони не дійшли згоди. Відповідно до рекомендацій фахівців земельного відділу, юристів, комісія колегіально вирішила рекомендувати міській раді надати дозвіл на розробку проекту землеустрою в порядку черговості надходження заяв, а саме: [PERSON] надати такий дозвіл, а [PERSON] - відмовити. На підставі рекомендацій комісії були підготовлені відповідні проекти рішень. Оскільки комісія рекомендувала надати дозвіл [PERSON], тому заява [PERSON] розглядалася на засіданні сесії окремо. Свідок пояснив, що не пам'ятає обставин голосування на сесіях, все відбувалось так як зазначено в протоколах засідань. Заява [PERSON] декілька раз розглядалася на сесіях міської ради, аж поки не було прийнято рішення, оскільки земельне законодавство передбачає необхідність прийняття рішення за результатами розгляду такої заяви. Відповідно змісту ч.2 ст.19 Конституції України, ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Згідно ч.3 ст.140 Конституції України, органами місцевого самоврядування є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях, зокрема, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Згідно ст.116 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до п.б ч.1 ст. 81, п.б ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений в ст.118 ЗК України. Так, згідно ч.6, 7, 9 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 64/100 частин будинку № 9, що знаходиться по вул.Солов'євська (вул.Будьоного) в м.Нетішин Хмельницької області. Інша частина будинку належить [PERSON] 01.06.2011 року до Нетішинської міської ради Хмельницької області звернувся [PERSON] з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Солов'євська в м.Нетішин для передачі її власність для ведення особистого селянського господарства. Через декілька днів з аналогічною заявою щодо тієї ж земельної ділянки в Нетішинську міську раду звернулася [PERSON] З витягу з протоколу засідання постійної комісії Нетішинської міської ради з питань земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища від 15.07.2011 року вбачається, що на комісії розглядалися звернення [PERSON] та [PERSON] про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення однієї і тієї ж земельної ділянки, яка розташована на [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства. Сторонам пропонували домовитись між собою про те кому виділити ділянку, але вони не дійшли згоди, тому комісія вирішила питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність винести на розгляд дванадцятої сесії міської ради по мірі надходження заяв [PERSON] та [PERSON], а саме: [PERSON] відмовити на сесії. Рішенням дванадцятої сесії Нетішинської міської ради VI скликання № 12/265 від 21.07.2011 року "Про надання громадянам дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність" вирішено надати дозвіл на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність [PERSON] площею 0,0280 га., яка розташована на вул.Солов'євській, для ведення особистого селянського господарства. Як вбачається з витягу з протоколу дванадцятої сесії Нетішинської міської ради VI скликання від 21.07.2011 року, на даному засіданні також розглядалося питання про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність, однак рішення не було прийнято. Суд не вбачає жодних порушень в тому, що питання надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розглядалося разом з іншими аналогічними заявами, а питання надання [PERSON] такого дозволу розглядалося окремо, оскільки постійна комісія Нетішинської міської ради з питань земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища рекомендувала відмовити останній. Крім того, з протоколу дванадцятої сесії Нетішинської міської ради VI скликання від 21.07.2011 року вбачається, що депутатів ознайомили зі змістом проекту рішення "Про надання громадянам дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність" і вони погодилися вирішити питання надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою в окремому рішенні. Рішенням дев'ятнадцятої сесії Нетішинської міської ради VI скликання № 19/389 від 29.12.2011 року "Про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність громадянам" вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у власність площею 0,0280 га. для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на вул.Солов'євській та передати вказану земельну ділянку у власність [PERSON] На підставі рішення сесії Нетішинської міської ради № 19/389 від 29.12.2011 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №676456. Як вбачається з витягу з протоколу дев'ятнадцятої сесії Нетішинської міської ради VI скликання від 29.12.2011 року, депутати не проголосували за проект рішення "Про розгляд звернення [PERSON] щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", тому було вирішено винести його на наступну сесію. Рішенням двадцять другої сесії Нетішинської міської ради VI скликання № 22/457 від 22.02.2012 року "Про розгляд звернення громадянки [PERSON] щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" вирішено відмовити [PERSON] у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0155 га для особистого селянського господарства, яка розташована на [ADDRESS], у зв'язку з тим, що рішенням дев'ятнадцятої сесії Нетішинської міської ради VI скликання від 29.12.2011 року № 19/389 затверджено проект землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки та передано її у власність [PERSON] Суд не приймає до уваги твердження позивачки та її представника про те, що зміст протоколу засідання 22 сесії Нетішинської міської ради VI скликання 22.02.2012 року суперечить змісту вищевказаного рішення, оскільки назва проекту, що розглядався, відповідає назві рішення, що було прийнято і на засіданні не зазначалося, що в проекті пропонується надати [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою. Суд також не приймає до уваги пояснення позивачки та її представника про те, що депутати не знали, що [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, оскільки після цього неодноразово розглядали на сесіях заяву [PERSON] про виділення їй цієї земельної ділянки. Неодноразовий розгляд вказаної заяви [PERSON] пояснюється тим, що ст.118 ЗК України встановлює обов'язок міської ради розглянути клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і надати такий дозвіл, або мотивовану відмову у його наданні. Оскільки на засіданні 12 сесії Нетішинської міської ради 21.07.2011 року депутати не прийняли жодного рішення за результатами розгляду заяви [PERSON], тому вона виносилася на розгляд наступних сесій, аж поки 22.02.2012 року не було прийнято рішення про відмову в наданні такого дозволу. Крім того, згідно ст.56 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), п.1.16. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом державного комітету по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об'єднання земельних ділянок, включає: пояснювальну записку; технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб;матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути. З технічної документації із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки [PERSON] вбачається, що вона містить всі вище перераховані документи, земельній ділянці визначено кадастровий номер. Інструкція не містить вимог обов'язкового погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Таке погодження передбачене ст.198 ЗК України і є необхідним при кадастровій зйомці як комплексі робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, здійснення вірного визначення меж земельних ділянок, а не для виявлення обмежень у можливості їх використання. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки та бланку погодження її меж на місцевості, що містяться в технічній документації із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, суміжними землевласниками та землекористувачами значаться [PERSON], [PERSON] Також з даною земельною ділянкою межують землі загального користування. При встановленні меж землекористування ніяких претензій не заявлено. Судом встановлено, що суміжний землекористувач (землевласник) [PERSON] померла [INFO], тому підпис за неї в бланку погодження зовнішніх меж спірної земельної ділянки поставила її дочка - на той час фактичний землекористувач. Межі спірної земельної ділянки також погоджував [PERSON], оскільки на той час був власником суміжної земельної ділянки. Враховуючи наведене, суд вважає, що погодження меж земельної ділянки фактичним суміжним землекористувачем - дочкою [PERSON] не є порушенням чинного законодавства України, а також прав та інтересів позивачки. Пояснення представника позивачки про те, що на земельній ділянці [PERSON] знаходиться водогін та розподільчий колодязь загального користування, тому вона не може бути передана у приватну власність спростовуються листом Нетішинської міської ради №К/03-04-805/2014 від 22.09.2014 року, з якого вбачається, що 17 вересня 2014 року представниками виконавчого комітету Нетішинської міської ради та комунального господарства ВП "ХАЕС" здійснено огляд земельної ділянки, яка належить [PERSON] та встановлено, що розподільчий колодязь на цій земельній ділянці не розташований. Згідно даних землевпорядної ліцензійної організації розподільчий колодязь водопостачального трубопроводу знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності [PERSON] Крім того, на сьогоднішній день доступ до розподільчого колодязя не обмежується та за інформацією КГ ВП "ХАЕС" вищезазначений водопровід разом з розподільчим колодязем прокладений і підключений до водопровідної мережі самовільно. Також позивачкою не надано жодних доказів того, що спірна земельна ділянка перебувала у її користуванні з 1986 року. Крім того, 13.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки розміром 0,0782 га., що розташована в м.Нетішин вул.Солов'євська. Для оформлення даного договору надавався витяг з Державного земельного кадастру про дану земельну ділянку від 16.12.2013 року та її кадастровий план. З даних документів вбачається, що між спірною земельною ділянкою [PERSON] та земельною ділянкою [PERSON] знаходяться земля, що належить міській раді ширина якої становить 5,86 м. Згідно пояснень сторін саме ця земля використовується як заїзд до будинку. Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги пояснення позивачки про те, що внаслідок надання у приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки вона позбавлена можливості вільного доступу до власного будинку, оскільки це спростовується вищевикладеним. Крім того, при погодженні та встановленні меж спірної земельної ділянки на місцевості був присутній представник міської ради, який жодних претензій не заявляв. Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що приватизація спірної земельної ділянки [PERSON] проведена з дотриманням вимог чинного законодавства України, підстави для скасування оскаржуваних рішень Нетішинської міської ради та визнання недійсним державного акту - відсутні.

Outcome: dismissed