Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

І. Історія справи. Короткий зміст позовних вимог. В червні 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовною заявою до відповідачів про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №014/08-112/62491 від 05.04.2007 року в розмірі 65 636,26 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 1 729772,09 гривень), а також судовий збір у розмірі 25946,58 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що згідно укладеного договору №014/08-112/62491 від 05.04.2007 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 75 000 доларів США строком до 05.04.2027 року із сплатою 9,25% річних. Водночас, відповідач зобов`язувалась погашати заборгованість за кредитом, сплатити проценти за користування кредитом та комісії. 20.04.2010 року до кредитного договору укладено Додаткову угоду №2, відповідно до якої сторони домовились, що погашення заборгованості здійснюється шляхом ануїтетних платежів, у зв`язку з чим графік погашення заборгованості було викладено у новій редакції у Додатку №1, 2 до зазначеної угоди. Позичальник зобов`язався здійснити погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів згідно з графіком погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що викладений у новій редакції в Додатку №1, 2 до Додаткової угоди. Крім того, в забезпечення належного виконання відповідачем [PERSON] умов Кредитного договору, 05.04.2007 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено Договора поруки №014/08/-112/62491П1 від 05.04.2007 року та №014/08/-112/62491П2 від 05.04.2007 року, згідно яких останні виступили поручителями [PERSON] і на добровільних умовах взяли на себе зобов`язання перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати по зобов`язанням [PERSON] , що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобов`язань. Позичальник умови вищевказаного кредитного договору не виконувала, у зв`язку з чим на адресу позичальника та поручителів були направлені вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань, але вимоги залишились без реагування і заборгованість перед банком не погашена. Станом на 19.03.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 65636,26 доларів США, що в еквіваленті до курсу Національного Банку України становить 1 729 772,09 грн.. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь вказану заборгованість та стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії суду. Протоколом автоматизованого розподілу від 06.06.2018 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. Після виконання приписів ст.ст. 27, 187 ЦПК України, ухвалою від 21.08.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.10.2018 року. 11.10.2018 року на адресу суді від представника відповідачів - адвоката Матвєєнко І.Ю. надійшла заява про відкладення судового засідання, у зв`язку з її участю у невідкладних слідчих діях. Судом дану заяву задоволено, відкладено підготовче судове засідання на 02.11.2018 року. 02.11.2018 року у зв`язку з перебуванням судді Черенкової Н.П. в нарадчій кімнаті розгляд справи відкладено на 18.12.2018 року. 18.12.2018 року від представника відповідачів - адвоката Матвєєнко І.Ю. надійшла заява про витребування доказів, а саме: оригіналу "Заяви на видачу готівки" від 05.04.2007 року. Ухвалою суду від 18.12.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 19.02.2019 року, витребувано від ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" оригінал "Заяви на видачу готівки" від 05.04.2007 року. У зв`язку з неявкою сторін по справі судове засідання 19.02.2019 року відкладено на 23.04.2019 року. 15.03.2019 року на адресу суду від представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» надійшов оригінал заяви на видачу готівки б/н від 05.04.2007 р. на суму 378 750 грн. 23.04.2019 року у зв`язку з перебуванням судді Черенкової Н.П. в нарадчій кімнаті розгляд справи відкладено на 12.08.2019 року. 12.08.2018 року від представника відповідачів - адвоката Матвєєнко І.Ю. надійшла заява про відкладення судового засідання, у зв`язку з її участю у невідкладних слідчих діях. Судове засідання відкладено на 15.10.2019 року. 15.10.2019 року в зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи відкладено на 02.12.2019 року. 02.12.2019 року у зв`язку з перебуванням судді Черенкової Н.П. в нарадчій кімнаті розгляд справи відкладено на 11.03.2020 року. 11.03.2020 року належним чином повідомлені сторони до судового засідання не з`явилися, ухвалою суду від 11.03.2020 року відкладено судове засідання на 06.05.2020 року, ухвалено про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 05.05.2020 року від представника відповідачів - адвоката Матвєєнко І.Ю. надійшла заява про відкладення судового засідання, у зв`язку із запровадженням карантинних заходів на території України. Судове засідання відкладено на 26.06.2020 року. 25.06.2020 року представник відповідачів - адвокат Матвєєнко І.Ю. надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з продовженням обмежувальних карантинних заходів в Україні та м.Миколаєві. Розгляд справи відкладено на 13.10.2020 року. У зв`язку з неявкою сторін, судові засідання неодноразово відкладалися. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі та просила про його задоволення з підстав, викладених у позові. Відповідачі та їх представник до судового засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення судового засідання не надходило. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, які не з`явились, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. ІІІ. Обставини справи, встановлені судом. Матеріалами справи встановлено, що 05.04.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке згодом змінило назву на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/08-112/62491 за умовами якого остання отримала кредитні грошові кошти у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 75 000,00 дол. США, зі сплатою 9,25% річних за користування кредитом, строком користування до 05.04.2027 року. Відповідно до умов кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор має право дострокового стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за корситування кредитом та неустойки. (п.6.5. договору). Пунктом 10.1. Кредитного договору передбачено, що за порушення сроків повернення кредитної заборгованості, процентів за корситування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення починаючи з наступного дня після закінчення строку виконання зобов`язань, зазначеного в цьому Договорі. З метою належного виконання прийнятих на себе кредитних зобов`язань, які виникли у [PERSON] , 05.04.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» [PERSON] та [PERSON] було укладено договора поруки № 014/08-112/62491/П1 та № 014/08-112/62491/П2 відповідно, за умовами яких останні прийняли на себе зобов`язання відповідати, як поручителі, по кредитним зобов`язанням прийнятих [PERSON] за кредитним договором № 014/08-112/62491. Зазначеними договорами була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України. Також п.4.1. договору поруки сторони визначили, що порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (п.4 ст.559 ЦК). 20.04.2010 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» була укладена Додаткова угода № 2 до Кредитного договору № 014/08-112/62491 від 05.04.2007 року. Відповідно до п.1 Додаткової угоди сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість Позичальника за Кредитним договором, строк сплати якої настав, у такому порядку: 1.1. Станом на дату укладення цієї Додаткової угоди фактична заборгованість Позичальника за Кредитним договором по сплаті суми Кредиту становить 63750,00 дол. США. 1.2. Станом на дату укладення цієї Додаткової угоди заборгованість Позичальника з погашення процентів складає 176,08 дол. США. 1.3. На підставі цієї Додаткової угоди з «20» ківтня 2010 р. фактична заборгованість за сумою Кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів Позичальнику. 1.4. Позичальник зобов`язується здійснити погашення Заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до Графіка погашення Кредиту та інших платежів за Кредитним договором, що є додатком до цієї Додаткової угоди. За п.2 Додаткової угоди сторони погодили, що з «20» ківтня 2010 року погашення заборгованості за Кредитним договором здійснюється Позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів (щомісячний рівними частинами платіж, який включає в себе погашення частини заборгованості за Кредитом та процентів) відповідно до Графіку погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором. Згідно п.п.5. 6 Додаткової угоди позичальник підтверджує, що перед укладенням цієї Додаткової угоди він повідомлений в письмовій формі умови споживчого кредитування АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що підтверджується підписом Позичальника про його ознайомлення з Умовами кредитування, які є невід`ємною частиною цієї Додаткової угоди та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана Позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною. Сторони домовилися, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Кредитного договору застосовується строк позовної давності тривалістю у 70 років. Відповідно до п.3.2 Кредитного договору надання кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватись на розсуд Кредитора наступним чином: - на поточний рахунок Позичальника; - готівкою через касу Кредитора. У відповідності до Постанови Правління НБУ №337 від 14.08.2003р. або №174 від 01.06.2011р., за умови, якщо в договорі прописаний порядок видачі кредиту готівкою через касу банку, для підтвердження надання/отримання кредиту необхідне обов`язкове складання окремого первинного документа, який має бути оформлений належним чином. Після укладання договору, для здійснення операції надання/отримання кредитних коштів готівкою, оформляється Заява на видачу готівки, яка підписується сторонами (позичальником та банком). Саме Заява на видачу готівки є первинний документ (згідно з Постановами Правління НБУ №337 від 14.08.2003р. та №174 від 01.06.2011р.), який підтверджує факт надання банком та факт отримання позичальником готівкових кредитних коштів, тому і є основною підставою для розрахунків, порядок яких визначається кредитним договором. Як вбачається з оригіналу заяви на видачу готівки, 05.07.2007 року [PERSON] , згідно Кредитного договору № 014/08-112/62491 від 05.04.2007 року, видано кредит у сумі 75 000,00 доларів США, що підтверджує факт отримання відповідачем готівкових кредитних коштів. В зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору Банк, 10.04.2017 року направив на її ім`я вимогу № 114/5-94538, в якій вимагав від позичальниці протягом не більше 60 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити дострокове погашення заборгованості по кредиту у повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору, а саме: 53301,98 дол. США - прострочений кредит; 7865,36 дол. США - заборгованість за процентами; розрахована пеня. Аналогічні вимоги-претензія про виконання грошових зобов`язань за договором поруки були направлені Банком 10.04.2017 р. за №114/5-94543 та №114/5-94546 на ім`я [PERSON] та [PERSON] відповідно , як поручителям. Однак, у визначені кредитором строки вимоги не були виконані, заборгованість не погашена. Таким чином суд встановив, що умови кредитного договору № 014/08-112/62491 від 05.04.2007 року відповідачем [PERSON] порушено, про що свідчить розрахунок заборгованості від 19.03.2018 року, наданий позивачем AT «Райффазен Банк Аваль». Згідно вказаного розрахунку, станом на 19.03.2018 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за даним кредитним договором складає 65 636,26 долари США, що в еквіваленті до курсу НБУ на день розрахунку становить 1729772,09 грн, із них: - поточна заборгованість за кредитом - 53 301,98 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ на дату розрахунку становить 1404715,58 грн; - заборгованості за відсотками - 12334,28 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ на дату розрахунку становить 325056,51 грн; V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені судом факти, врегульовані нормами ЦК України 01.01.2004 року, умовами кредитного договору та договору поруки. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору кредиту сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 05 квітня 2027 року включно. Разом з тим, як було встановлено судом, Банк направив [PERSON] досудову вимогу від 10.04.2017 р. про повернення кредиту в цілому. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому останнім днем строку виконання умов договору слід відраховувати з наступного дня невиконання вимоги, тобто з 10 квітня 2017 року. Відповідно до пункту 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошовогозобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним догові строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України» Отже, в даному випадку, заборгованість за відсотками, враховуючи вимогу Банком, яку було направлено від 10 квітня 2017 року, з травня 2017 року по березень 2018 року включно банк не повинен нараховувати заборгованість за відсотками, які вимагає стягнути з відповідачів. У квітні 2017 року згідно Розрахунку заборгованості від 19.03.2018 року заборгованість за відсотками складала - 8216,00 дол. США. Таким чином, з урахуванням практики ВС, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку 8216,00 дол. США суму заборгованості по відсотках. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до договору поруки, укладеного з метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] , останні взяла на себе зобов`язання солідарно відповідати перед позивачем за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором у повному обсязі (п.3.1 договору). Стаття 6 кредитного договору, що відповідає вимогам ст.1050 ЦК України, передбачає право позивача вимагати від відповідача [PERSON] дострокового повернення позики, сплати процентів та інших платежів за даним договором у разі порушення позичальником зобов`язань щодо погашення кредиту. Факт наявності заборгованості, а також правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором у встановленому законом порядку (ст.ст.12,81 ЦПК України) відповідачами не спростовано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем [PERSON] не в повному обсязі виконувались зобов`язання по кредитному договору, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість, яка підлягає стягненню, а тому позов підлягає часиковому задоволенню. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.08.2020 № 641/11984/15-ц, статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження N 14-446цс18) зазначено, що "із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Кредитний договір № 014/08-112/62491 від 05.04.2007 рокупідписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. [PERSON] на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов кредитного договору, а даний договір містять повну інформацію щодо умов кредитування. Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів не повернув, за такого суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідачів на користь банку підлягає солідарному стягненню заборгованість у сумі 61 517,98 дол. США, яка складається з: - поточна заборгованість за кредитом - 53 301,98 доларів США; - заборгованості за відсотками - 8216,00 дол. США. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). VІ. Судові витрати. За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів у рівних частинах також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 25946,58 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial