Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

18 червня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про збільшення розміру відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що рішенням Кременчуцького районного суду від 11 липня 2013 року стягнуто з відповідача Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Південна залізниця», на його користь з 01.06.2013 року щомісячно та безстроково на сторонній догляд та побутову допомогу грошові кошти в сумі 860 грн.25 коп. В зв`язку з збільшенням розміру мінімальної заробітної плати в України підлягає коригуванню відшкодування витрат на сторонній догляд, що становить 50% від мінімальної заробітної плати та 25% від мінімальної заробітної плати на побутову допомогу. Враховуючи, що розмір мінімальної заробітної плати в України становив з 01.06.2016 року 1450 грн., з 01.12.2016 року 1600 грн., з 01.01.2017 року 3200 грн., з 01.01.2018 року 3723 грн., з 01.01.2019 року 4173 грн., різниця за період з 01.06.2016 року по 01.06 2019 року між фактичними виплатами відповідачем у розмірі 860 грн. 25 коп. та належною оплатою на необхідний догляд та побутову допомогу в розмірі 75% мінімальної заробітної плати буде становити з 01.06.2016 року за шість місяців 1363,50 грн., з 01.12.2016 року за один місяць 339,75 грн., з 01.01.2017 року за 12 місяців 18477 грн., з 01.01.2018 року за 12 місяців 23184 грн., з 01.01.2019 року за 5 місяців 11347,50 грн. Вважає, що на необхідний догляд та побутову допомогу за період з 01.06. 2016 по 01.06.2019 з відповідача слід стягнути, одноразово, на його користь грошові кошти в сумі 54681 грн.75 коп., а з 01.06.2019, виходячи з встановленої мінімальної заробітної плати в розмірі 4173 грн. на його користь слід стягувати на необхідний догляд та побутову допомогу щомісячно по 3139 грн.75 коп. безстроково. Також рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 липня 2009 року постановлено стягувати з відповідача на його користь з 01.03. 2009 щомісячно та безстроково втрачений заробіток в сумі 1652 грн.13 коп. Враховуючи, що згідно довідки ПАТ «Коростенський завод хімічного машинобудування» від 14.12.2018 розмір місячного окладу електрозварника 4-го розряду, де він працював до отримання травми, становить з 01.01.2015 року 1490 грн., з 01.12.2015 року 1600 грн., з 01.01.2017 року 3200 грн., з 01.01.2018 року 3723 грн., з 01.09.2018 року 4800 грн., різниця між фактичною виплатою відповідачем втраченого заробітку та належною оплатою починаючи з 01.01.2017 року буде становити за період з 01.01.2017 року по 01.01.2018 року 18574 грн.44 коп., з 01.01.2018 року по 01.09.2018 року 16566 грн.96 коп., з 01.09.2018 року по 01.06.2019 року 15739 грн.35 коп., а всього одноразово слід стягнути з відповідача на його користь втрачений заробіток в сумі 50880 грн. 75 коп. та починаючи з 01.06.2019 року з відповідача на його користь слід стягувати щомісячно та безстроково втрачений заробіток в сумі 4800 грн. Просив суд стягнути з відповідача одноразово на його користь на необхідний догляд та побутову допомогу за період з 01.06.2016 по 01.06.2019 грошові кошти в сумі 54681 грн. 75 коп., стягувати з відповідача на його користь на необхідний догляд та побутову допомогу з 01.06.2019 щомісячно та безстроково по 3129 грн. 75 коп., стягнути з відповідач на його користь втрачений заробіток за період з 01.01.2017 по 01.06.2019 в сумі 50880 грн.75 коп. та стягувати з відповідача на його користь щомісячно та безстроково втрачений заробіток в сумі 4800 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився за станом здоров`я, надіслав суду заяву, де просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позов. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надіслали суду заяву, де просили розглянути справу без їх участі, позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. В наданому суду до підготовчого засідання відзиві на позов, обґрунтовуючи невизнання позовних вимог, посилаються, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги про збільшення оплати за сторонній догляд та побутову допомогу збільшенням розміру мінімальної заробітної плати не врахував, що відповідно до п.7.р.ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 року №1774-VIII, з 1 січня 2017 року встановлений новий розмір щомісячної страхової виплати потерпілим від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, де цей розмір менший за розмір мінімальної заробітної плати у перерахунку на 100 відсотків втрати працездатності, на рівні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 грудня 2016 року з урахуванням ступеня втрати працездатності. Також вважають, що наданий позивачем, як доказ, лист-довідка ПАТ «Коростенський завод хімічного машинобудування» від 14.12.2018 №18/844 та застосування розміру посадового окладу вищого розряду, на якому він не працював, з 01.01.2018 в розмірі 3723 грн. з 01.09.2018 і поданий час не зрозумілий розмір втраченого заробітку за період з 01.12.2015 по 01.01.2017 в сумі 1600 грн. та отримання його в такому розмірі потребує зменшення. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до висновків судово-медичної експертизи від 02 грудня 1987 року у [PERSON] згідно судово-медичним даним і даним освідчення в результаті травми отриманої 18 листопада 1979 року маються тілесні пошкодження в виді травматичної ампутації правої гомілки, розможження лівої стопи, що в подальшому потягло за собою розвиток сепсиса. В теперішній час маються ампутаційні культі обох гомілок на рівні верхньої третини, паталогічної культі лівої гомілки з вираженим больовим синдромом, що потягло за собою стійку втрату загальної працездатності в розмірі 90% і стійку втрату професійної працездатності газоелектрозварника в розмірі 100%. , переосвідченню не підлягає. Згідно довідки серії ЖИТ-К-82 №006957 Житомирської обласної лікарсько-трудової експертної комісії [PERSON] визнаний інвалідом 1 групи трудового каліцтва з 01 травня 1986 року, безстроково, потребує сторонньої допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з матеріалів справи, рішеннями Кременчуцького районного суду Полтавської області від 19 червня 2007 року, 07 липня 2009 року, 31 липня 2012 року, 11липня 2013 року позивачу [PERSON] неодноразово здійснювались перерахунки щомісячного відшкодування шкоди витрат на сторонній догляд та побутову допомогу, втрачений заробіток, на санаторно-курортне лікування, які стягувались з Державного територіально-галузевого об`єднання «Піденно-Західна залізниця». При цьому суд при розрахунку відшкодування матеріальної шкоди виходив із розміру мінімальної заробітної плати на час здійснення перерахунку. Зокрема, рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 липня 2009 року стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання « Південно-західна залізниця» на користь позивача [PERSON] втрачений заробіток внаслідок ушкодження здоров`я з 01.03.2009 року щомісячно і безстроково в сумі 1652 грн.13 коп., та на сторонній догляд та побутову допомогу з 01 березня 2009 року щомісячно та безстроково в сумі 453 грн.75 коп. Останнім рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 липня 2013 року стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання « Південно-західна залізниця» на користь позивача [PERSON] на сторонній догляд та побутову допомогу з 01 червня 2013 року щомісячно та безстроково по 860 грн. 25 коп. Отже, позивачу [PERSON] Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-західна залізниця», правонаступником якого є відповідач Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», як юридична особа, яка завдали шкоди каліцтвом відшкодовувала заробіток втрачений ним внаслідок стійкої втрати професійної працездатності газоелектрозварника в розмірі 100%. , та витрати на сторонній догляд та побутову допомогу внаслідок втрати загальної працездатності в розмірі 90% та потреби в сторонньому догляді. Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідач змінив своє найменування з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Відповідно до Статуту Акціонерного товариства "Українська залізниця», державну реєстрацію якого проведено 27.11.2018 тип акціонерного товариства змінено з Публічного акціонерного товариства на Акціонерне товариство «Українська залізниця, яке є правонаступником майна, а також усіх прав та обов`язків Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця». Відповідно до підпункту 2 пункту 2.8 Положення про регіональну філію «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» введеного в дію наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 19.02.2018 №108 філія має право від імені Товариства відповідно до наданих повноважень та довіреності представляти його інтереси. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1205 ЦК України у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників. У цьому разі вимоги про збільшення розміру відшкодування шкоди пред`являються до її правонаступників. За період з 2014 по 2019 рік виплати позивачу здійснював відповідач. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ "Українська залізниця» є належним відповідачем у справі. Відповідачем не здійснювався перерахунок виплат у зв`язку з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати позивачеві. В статті ст.1208 ЦК України вказано, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Зазначена норма спрямована на забезпечення реального захисту інтересів потерпілого та не залежить від способу обчислення розміру відшкодування. Оскільки платежі за такими зобов`язаннями призначені на утримання фізичної особи, вони повинні збільшуватися в тій же пропорції, в якій підвищується розмір мінімального заробітку, взятого за основу при визначенні щомісячної суми відшкодування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про те, що у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати на протязі 2013-2019 років, повинно було відбуватися і збільшення розміру відшкодування шкоди [PERSON] Втім, розмір шкоди за втрачений заробіток з березня 2009 року по червень 2019 року та розмір витрат на сторонній догляд та побутову допомогу з червня 2013 року по червень 2019 року не змінювався та складав відповідно 1652 грн.13 коп. та 860 грн.25 коп., щомісячно, тому позовні вимоги про стягнення втраченого заробітку та витрат на сторонній догляд та побутову допомогу підлягають задоволенню. Згідно з положенням п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених судом, підлягають до задоволення за час, що не перевищує трьох років. Оскільки [PERSON] звернувся до суду з даним позовом 18.06.2019, то позовні вимоги підлягають задоволенню за три роки, як і просить суд позивач, що передують зверненню до суду, а саме з червня 2016 року по 01 червня 2019 року. Із огляду на викладене, враховуючи обставини встановлені вказаним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07.07.2007, яким стягнуто з відповідача на користь позивача з 01.03.2009 щомісячно та безстроково втрачений заробіток в сумі 1652 грн. 13 коп. суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 50 880 грн.75 коп. втраченого заробітку за період з січня 2017 року по 01 червня 2019 року. Так, із матеріалів справи, зокрема, рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07 липня 2009 року вбачається, що позивач до отримання каліцтва працював електрозварником 4-го розряду на підприємстві «Коростенський завод хімічного машинобудування». З довідки ПАТ «Коростенський завод хімічного машинобудування» від 14.12.2018 року слідує, що [PERSON] за даними особової картки працював на підприємстві електрозварником та розмір місячного окладу електрозварника 4-го розряду становив: з 01.01.2017 - 3200 грн. , з 01.01.2018 - 3723 грн., з 01.09.2018 по теперішній час 4800 грн. Таким чином, різниця між фактичною сплатою відповідачем втраченого заробітку у розмірі 1652 грн. 13коп. та належною оплатою починаючи з 01.01.2017 року буде становити: з 01.01.2017 по 01.01.2018 - 3200 грн. - 1652,13 грн.х12 місяців=18574 грн.44 коп., з 01.01.2018 по 01.09.2018 - 3723 грн. - 1652,13 грн.х8 місяців = 16566 грн.96коп., з 01.09.2018 по 01.06.2019 - 4800 грн. - 1652,13 грн. х 5 місяців =15739 грн.35 коп. Починаючи з 01червня 2019 року відповідач повинен сплачувати на користь позивача щомісячно втрачений заробіток в сумі 4800 грн., безстроково. Крім цього, враховуючи обставини встановлені вказаним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11.07.2013, яким стягнуто з відповідача на користь позивача з 01.06.2013 щомісячно та безстроково по 860 грн.25 коп. на сторонній догляд та побутову допомогу суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 54681 грн.75 коп. на сторонній догляд та побутову допомогу за період з червня 2016 року по 01 червня 2019 року згідно такого розрахунку. Так, згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 № 928-VIII у 2016 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень. Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала з 1 січня - 3200 гривень. Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 № 2246-VIII у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала з 1 січня - 3723 гривні. Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 № 2629-VIII у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає з 1 січня - 4173 гривні. Таким чином, різниця між фактичною виплатою відповідачем відшкодування на сторонній догляд та побутову допомогу за вказаний період, що складається з 50% мінімальної заробітної плати за сторонній догляд та 25% мінімальної заробітної плати на побутову допомогу буде становити: з 01.06.2016 - (1450грн.х75%-860,25грн.) х 6 місяців = 1363,50 грн., з 01.12.2016 - (1600грн.х75%-860,25грн.)х 1 місяць = 339,75 грн., з 01.01.2017 - (3200грн.х75%-860,25грн.)х 12 місяців = 18477 грн., з 01.01.2018 - (3723грн.х75%-860,25грн.)х 12 місяців = 23184 грн., з 01.01.2019 - (4173грн.х75%-860,25грн.)х 5 місяців = 11347,30 грн. А починаючи з 01 червня 2019 року відповідач повинен сплачувати на користь позивача щомісячно на сторонній догляд та побутову допомогу по 3129 грн.75 коп., безстроково. З приводу вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснювати щомісячне нарахування та виплату відшкодування шкоди, починаючи з 01.06.2019, виходячи з розрахунку мінімальної заробітної плати безстроково, суд наголошує наступне. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином вимоги позивача щодо отримання від відповідача відшкодування шкоди з 01.06.2019 відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Отже, суд приходить до висновку, що з 01.06.2019 на користь позивача підлягає стягненню з відповідача відшкодування втраченого заробітку (доходу) внаслідок каліцтва в розмірі 4800 грн. щомісячно, безстроково та по 3129 грн.75 коп. на сторонній догляд та побутову допомогу щомісячно, безстроково. Суд не погоджується із твердженням представника відповідача стосовно незгоди з доплатою платежів за минулий період оскільки вважає, що чинним законодавством дійсно передбачено здійснення відповідного перерахунку і тому позивач [PERSON] мав правомірні очікування того, що відповідач здійснить їх перерахунок належних до виплати сум у зв`язку із підвищенням розміру мінімальної заробітної плати з часу встановлення нового підвищеного її розміру, від якого залежать її виплати. Позивач звільнений від сплати судового збору за подання заяви про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом на підставі п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я, або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved