Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

У травні 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства акціонерний банк «Приватбанк» за Договором банківського рахунку від 08.01.2008 року на рахунок [PERSON] 19 755 грн. 54 коп., за рахунок власних коштів, а також відмовитись від будь-яких штрафних санкцій (неустойка, пеня, штраф, тощо) та виплати відсотків до [PERSON] з приводу неналежного переказу у розмірі 19 755 грн. 54 коп. В обґрунтування позову, позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір банківського рахунку, у відповідності до якого можна здійснювати грошові перекази та отримувати кошти в кредит. Так, позивач стверджує, що 02.04.2020 невідомими особами, які нананесли останньому тілесні ушкодження було викрадено банківську карту останнього та знято кошти в розмірі 19 755 грн. 54 коп., з них кредитних коштів в розмірі 16 883 грн. 44 коп. З врахуванням зазначеного, позивач звернувся до правоохоронних органів, однак ніякого руху у кримінальному провадженні не було, кошти не були повернуті. Таким чином, позивач звернувся до АТ « КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки, на його думку, відповідач має повернути останньому кошти, так як позивач не порушував правил користування банківською картою та не повідомляв жодної інформації щодо даних, які стосуються рахунку, пін - коду та інше. 12.05.2020 ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху. 26.05.2020 позивачем були виправленні недоліки та подано до суду позовну у заяву у новій редакції, яка була передана судді Ільєвій Т.Г. 15.06.2020. 16.06.2020 ухвалою суду було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 08.09.2020 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що є незрозумілим твердження позивача про те, що «невідома особа заволоділа інформацією про банківський рахунок» та незрозуміло , яким чином це відбулося, оскільки ПІН- код картки може знати тільки і лише власник картки. У відповідності до вимог чинного законодавства в сфері банківського обслуговування та умов і Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» - Банк взагалі не може нести будь-яку відповідальність, якшо інформація про рахунки клієнта, його картку, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS - повідомленні. ПІН - код. Ідентифікаторі користувача, паролі системи Приват24. паролі МоbіlеBanging - стане відома іншим особам внаслідок несумлінного виконаним Клієнтом умов їхнього зберігання. Окрім цього, представник звертає увагу, що позивач вказує про те, що в результаті нанесення йому тілесних ушкоджень зловмисниками, які зняли грошові кошти з його картки, він перебував з 02.04.2020р з 15.40 год до 03.04.2020р до 10.00 год. на лікуванні у Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, шо підтверджується довідкою медичної установи. Однак, виходячи з інформації викладеної у довідці Міської клінічної лікарні швидкої допомоги у м.Київ № 244 від 06.04.2020р., позивач не отримував жодних тілесних ушкоджень, а знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, у цей час та перебував у токсикологічному відділенні лікарні. До того ж, виходячи з довідки АТ КБ «ПриватБанк» про видачу готівкових коштів від 13.04.2020р., яку надав позивач до позовної заяви, вбачається, що зняття готівки в банкоматі за адресою - м.Київ. вул. Щербакова. буд. 53 відбувалося 02.04.2020р з 14.44 год до 16.32 год., тобто майже за годину часу перед тим, як позивача доставили до токсикологічного відділення лікарні. Таким чином, на думку відповідача, дані факти, які випливають з документів, наданих позивачем, доводять лише те, що позивач знімав грошові кошти в банкоматі самостійно та/або самостійно передав свою картку та ПІН код він неї, іншій особі. Щодо тверджень позивача про наявність кримінального провадження, то, на думку позивача, зазначене позивачем належним чином не підтверджується, а саме: не вбачається стосовно чого саме подана заява про вчинення кримінального провадження та не зазначено взагалі, що в останнього була викрадена картка. Таким чином, представник відповідача вважає, що в разі встановлення факту викрадення майна у позивача в рамках кримінального провадження, останній має право звернутись з цивільним позовом до винних осіб. З врахуванням зазначеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 29.04.2021 ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, через канцелярію суду було подано заяву від позивача про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак було подано заяву про розгляд даної справи за відсутності представника та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Так, судом досліджено з позовної заяви, що позивач стверджує, що 08.01.2008 року між Акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , було укладено Договір банківського рахунка. Відповідно до даного Договору відповідач надав позивачу у користування банківську картку за допомогою якої можна здійснювати грошові перекази та отримувати кредитні кошти. Під час укладення Договору, позивач зазначив, що йому потрібен кредитний ліміт у розмірі 1000 грн. 00 коп., який далі був збільшений відповідачем. Позивач вказує, що 02.04.2020 його банківську картку було викрадено невідомими особами та списано з неї 19 755 грн. 54 коп., з них кредитних коштів 16 883 грн. 44 коп., у зв`язку із цим, позивач за фактом крадіжки звернувся до правоохоронних і органів із відповідною заявою. Таким чином, 02 квітня 2020 року з 14:44 по 16:32, позивач жодних фінансових операцій по картці № [NUMBER] АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не здійснював, проте зловмисники протиправно зняли готівку з банкомату відділення банку, що знаходиться за адресою, м. Київ, вул. Щербакова, 53. Так, в результаті нанесення мені тілесних ушкоджень зловмисниками, з 2 квітня 2020 року 15:40 до 3 квітня 2020 року 10:00, позивач перебував на лікуванні у Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги міста Києва, на підтвердження зазначеного, надає довідку №244, де зазначено діагноз: «гостре отруєння речовиною психотропної дії (алкоголь) високого ступеню важкості». Поряд з цим, за згаданими вище фактами Святошинським відділом поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 12020100080001778, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України. З врахуванням зазначеного, оскільки кошти не повертаються позивач звернувся до відповідача, про їх повернення, однак отримав відповідь від 23-04-2020 в якій було роз`яснено, що в разі встановлення шахрайських дій відповідач буде активно співпрацювати з правоохоронними органами для швидкого розгляду справи, а тому дана відповідь на думку позивача є грубим порушенням його прав, у зв`язку з чим останній звернувся до суду. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року «East/West Alliance Limited» проти України», Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року) (п.167 рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення працівником банку халатності, внаслідок чого незаконно списуються гроші з поточного рахунку клієнта, фінустанова повинна нести відповідальність. Відповідно до ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Отже, положення Цивільного Кодексу передбачає прямий обов`язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем електронного платіжного засобу - є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Пунктом 1.5. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачено, що Умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Відповідно до п. 1.1.2.1.13 Умов та правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк клієнт повинен інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, -стікера РауРаss, ПІНа, SІМ-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до виділення банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні, [NUMBER] (для дзвінків з-за кордону). Пунктом 1.1.2.1.13.1 Умов та правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру РауРаss, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками третіх осіб). У статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено: 1.23) отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; 1.24) переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі; 1.32) платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Частиною 14-17 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено: 14.17. Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень скарг громадян. Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу встановлені пунктом 37.2 статті 37 цього Закону». Частиною 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено: 37.2. На час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший зозмір пені не обумовлений договором між ними. Частиною 1 статті 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Згідно із п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України № 705 від 5 грудня 2014 року, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням цієї операції. Згідно з пунктом 5 розділу 6 Положення, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися. Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу 6 Положення). Так, з відповіді Банку від 23.04.2020 вих. №20.1.0.0.0/7-2004235294, що кошти з платіжної картки позивача були зняті шляхом введення вірно ПІН-коду. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності станом на день розгляду справи, суд вбачає, що позивачем не було вчинено дій, які б полягали у забезпеченні схоронності інформації щодо ПІН-коду, що свідчить про не виконання умов договору, а саме: не розкриття інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Разом з цим, суд враховує наявність кримінального провадження стосовно даної ситуації, а тому вважає, що в разі доведення обставин, на які посилається позивач, останній зможе відшкодувати дані кошти, шляхом подачі цивільного позову до винних осіб, в рамках кримінального провадження. Таким чином, станом на день розгляду не вбачається, що з вини відповідача були неправомірно чи помилково зняті кошти з рахунку позивача та не вбачається підстав, які б свідчили, що відповідач має їх повернути, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що доводи позивача є необгрунтованими та спростованими позицією відповідача, оскільки на думку суду, станом день розгляду справи, не надано строною позивача доказів, які б свідчили, що саме з вини відповідача або його неправомірних дій було знято кошти з банківської картки позивача, а твердження позивача, що це не він знімав кошти, а інша особа шляхом таємного викрадення, не є підтвердженим доказами в матеріалах справи. Відтак, позвоні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 16, 203, 2015, 216, ЦК України, ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, ,

Outcome: dismissed