Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача - [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (ТОВ ЗТМК), про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг № 250 від 03.01.2014р., укладеного між Відповідачем та [PERSON] з обмеженою відповідальністю Юридична компанія АВРК. В позові заявив учасником судового процесу у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача - [PERSON] з обмеженою відповідальністю Юридична компанія АВРК. Суд визнав [PERSON] з обмеженою відповідальністю Юридична компанія АВРК третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Відповідача. У своєму позові та у судовому засіданні позивач пояснила, що 14 січня 2016 р. звернулася до [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" з листом, в якому запропонувала відповідачеві укласти з позивачем договір про надання правової допомоги. Позивач отримала лист від відповідача, в якому йому було відмовлено у укладенні договору про надання правової допомоги загальною вартістю 201 000,00 грн. з підстав того, що відповідно до вимог Закону України Про здійснення державних закупівель 10.04.2014р. № 1197-VII для укладення договорів про надання послуг, вартість яких перевищує 200 тисяч гривень, необхідно здійснити державні закупівлі (провести конкурсні торги) та тільки у разі визнання адвоката [PERSON] переможцем процедури закупівлі укласти договір на закупівлю. В своїй відповіді, викладеній у листі № 25/02-125 від 20 січня 2016 року відповідачем було зазначено, що на момент отримання листа позивача [PERSON] отримує юридичні послуги згідно договору про надання юридичних послуг № 250 від 03.01.2014р., укладеного між ТОВ ЗТМК та [PERSON] з обмеженою відповідальністю Юридична компанія АВРК з ціною договору 25 000 гривень щомісяця та строком дії до 31.12.2016 р. Позивач вважає, що при прийнятті рішення про відмову в укладенні договору відповідачем не було враховано вимоги абз. 1 пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України Про здійснення державних закупівель від 10.04.2014р. № 1197-VII, в якому дається визначення терміну замовник, а також положення листа-роз'яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.05.2014р. № 3302-05/16629-03 Щодо Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014р. N 1197-VII. За результатами аналізу вищенаведених норм Закону України Про здійснення державних закупівель від 10.04.2014 року № 1197-VII позивач зазначив, що ТОВ ЗТМК є замовником у розумінні вказаного Закону, оскільки забезпечує потреби держави не на промисловій чи комерційній основі, що визначено державною часткою в статутному капіталі, яка перевищує 50%, та оскільки орган державної влади Фонд державного майна України - володіє більшістю голосів у вищому органі управління товариства. Згідно умов договору про надання юридичних послуг № 250 від 03.01.2014р., укладеного відповідачем з [PERSON] з обмеженою відповідальністю Юридична компанія АВРК його вартість на рік становить 300 000,00 грн. (25 000 х 12 = 300 000). Відповідно до абз. 1 частини 1 статті 2 Закону України Про здійснення державних закупівель від 10.04.2014р. № 1197-VII він застосовується до всіх закупівель товарів, робіт та послуг за умови, якщо вартість закупівлі товарів, послуг дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1 мільйон 500 тисяч гривень. Тому, позивач вважає, що відповідач повинен був провести державні закупівлі (конкурсні торги) із застосуванням процедур, передбачених ст. 12 цього Закону. На думку позивача, відповідачем порушені законні права та інтереси позивача, що виразилося у наступному: По-перше, уразі дотримання відповідачем принципів здійснення закупівель, передбачених ст. 3 вищенаведеного Закону, а саме: добросовісної конкуренції серед учасників; максимальної економії та ефективності; відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель; недискримінації учасників; об'єктивної та неупередженої оцінки пропозицій конкурсних торгів; свободи надання послуг, він мав би беззаперечні переваги перед іншими учасниками конкурсних торгів (за результатами їх проведення) - в вартості послуг, його кваліфікації адвоката, можливостях застосування його досвіду та прав, наданих Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 5.07.2012р. № 5076-VI, можливості Відповідача на отримання послуг за своїм місцезнаходженням. Крім того, Позивач відповідає кваліфікаційним критеріям, визначеним ст. 16 Закону України Про здійснення державних закупівель. Таким чином, позивач вважає, що могла би скористатися своїм законним правом прийняти участь у конкурсних торгах та ймовірно була би визнана переможцем, з яким укладається договір про надання правової допомоги на більш економічно доцільних (конкурентних) засадах, ніж станом на теперішній час. Але не змогла здійснити свої законні права із-за неправомірних дій відповідача. По-друге, зазначеними діями відповідач нібито порушив конституційний принцип рівності прав та свобод громадян та право позивача на працю, передбачені ст. 24, 43 Конституції України, оскільки громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, та кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає. Позивач зазначила, що дії відповідача щодо відмови у вказаний спосіб, а саме з підстав того, що для укладення з нею договору про надання правової допомоги необхідно виконати дії передбачені Законом України Про здійснення державних закупівель, а натомість одночасне отримання відповідачем юридичних послуг, наданих третіми особами, незаконні. Законодавство відповідачем застосується вибірково, що в свою чергу є протиправним. У зв'язку із вищенаведеним, оскільки договір про надання юридичних послуг № 250 від 03.01.2014р. укладений між Відповідачем та [PERSON] з обмеженою відповідальністю Юридична компанія АВРК з порушенням Закону України Про здійснення державних закупівель 10.04.2014р. № 1197-VII, позивач вимагає визнати вказаний договір недійсним. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Суду надав письмові заперечення та пояснив, у січні 2016 року адвокат [PERSON], що діє згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № ЗП 001011 від 07.05.2014р. звернувся на адресу відповідача з листом № 4 від 14 січня 2016р. щодо надання юридичних послуг та укладення договору про надання правової допомоги, загальна вартість якого становить 201 000,00грн. Відповідач листом №25/02-125 від 20 січня 2016р. повідомив позивача про відмову в укладенні договору про надання правової допомоги з причини необхідності проведення конкурсних торгів із застосуванням процедур та визначенням переможця згідно Закону України Про здійснення державних закупівель від 10.04.2014р. № 1197-VII. Також, позивачу повідомлено, що відповідачем вже укладено 03 січня 2014 року договір №250 з [PERSON] з обмеженою відповідальністюЮридична компанія АВРК, за яким останній надає правову допомогу. Розмір оплати за надання юридичних послуг складає 25 000 гривень щомісяця, а строк дії договору до 31 грудня 2016р. Відповідач пояснив, що однією із загальних засад цивільного законодавства України є принцип свободи договору. Вищевказаний принцип виражається в тому, що сторони цивільних правовідносин самі визначають, укладати їм договір чи ні та з ким з партнерів вступати у договірні правовідносини, тобто вибір контрагента договору і вирішення питання про встановлення договірних відносин повинні вирішуватися вільно самими сторонами договору. На підставі викладеного, вважає помилковими та безпідставними доводи позивача щодо порушення його прав та інтересів, передбачених статтями 24,43 Конституції України, так як відповідачем ніяким чином та не у який спосіб не порушені вимоги загальних засад цивільного законодавства та Конституції України. Відповідач заперечує щодо існування підстав визнання недійсним договору про надання юридичних послуг № 250 від 03 січня 2014 р. Посилаючись на законодавство й лист-роз'яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.05.2014р. N 3302-05/16629-03 Щодо Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014р. N 1197-VII відповідач зазначив, що заснований державою та недержавним учасником з метою задоволення загальних державних та приватних потреб, а саме здійснення діяльності з технічної модернізації виробництва та отримання прибутку за рахунок виробничої і підприємницької діяльності, ефективного управління майном та коштами [PERSON], забезпечення потреб в продукції, роботах та послугах [PERSON] на промисловій та комерційні основі. Отже, він не відповідає жодним елементам та ознакам, за якими суб'єкти належать до замовників у розумінні Закону України Про здійснення державних закупівель від 10.04.2014р. № 1197-VII та не повинен здійснювати закупівлю товарів, робіт і послуг з дотриманням вимог та вартісних меж, визначених Законом. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача, у судове засідання не з'явився, ніяких заяв, клопотань, пояснень та заперечень суду не надав, про місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши докази по справі та вислухавши пояснення позивача, представника відповідача суд вважає, що позов адвоката [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. У зв'язку із набранням чинності 20.04.2014р. Законом України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014 N 1197-VII (далі - Закон) Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку) як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних закупівель, повідомив листом-роз'ясненням від 23.05.2014р. N 3302-05/16629-03 Щодо Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014р. N 1197-VII, що Закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Законом запроваджується новий функціональний підхід до визначення кола суб'єктів державних закупівель, придбання товарів, робіт і послуг якими здійснюється у порядку, установленому цим Законом. Водночас Мінекономрозвитку звернув увагу, що Закон не містить поняття "державні кошти". Визначення поняття "замовники" наведено в пункті 9 частини 1 статті 1 Закону, згідно з яким замовниками є, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків. Для застосування поняття "замовники" необхідно визначити елементи цього поняття та ознаки, за якими суб'єкти належать до замовників у розумінні Закону. Потреби держави та територіальної громади в розумінні Закону потрібно розглядати в широкому значенні, оскільки такі потреби є поняттям динамічним та не охоплені нормативно-правовим визначенням. Проте потреби держави та територіальної громади характеризуються тим, що для їх забезпечення держава або органи місцевого самоврядування приймають нормативно-правові акти, розпорядчі рішення, у яких фактично констатується обов'язок або функція державної інституції/місцевого самоврядування забезпечити певну функцію держави чи загальні потреби територіальної громади, серед яких є організація освіти, охорони здоров'я громадян, охорони громадського правопорядку тощо. При цьому юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Тому, оскільки безпосередню участь держава бере у створенні юридичних осіб публічного права, які створюються з метою ефективного та раціонального використання державного і громадського майна, так як держава чи територіальні громади не можуть управляти належними їм цінностями, закріплюючи майно за окремими підприємствами, установами та організаціями, держава, територіальні громади як власники дозволяють їм управляти цим майном, розпоряджатися грошовими коштами, вступати від свого імені в різні правовідносини для реалізації певних інтересів та потреб держави чи територіальної громади. Важливим елементом для розуміння поняття "замовник" у контексті Закону є спосіб, у який держава або органи місцевого самоврядування забезпечують свої потреби: на комерційній чи промисловій основі; на умовах, установлених рішеннями державних органів, які зобов'язують юридичних осіб забезпечувати державні чи громадські потреби в певний спосіб та на певних умовах. З огляду на вищезазначене потрібно розмежовувати способи, якими забезпечуються потреби держави та територіальної громади. Діяльність не є комерційною чи промисловою у разі якщо держава, підконтрольні їй організації при забезпеченні певної державної потреби керуються іншими мотивами, ніж прибутковість, водночас така діяльність не залежить від економічних ризиків і витрат на неї (оскільки держава визначила мету організації саме для здійснення такої діяльності та нормативно встановила спосіб, умови, ціни, тарифи тощо). Натомість діяльність здійснюється на комерційній основі у випадках, коли потреби держави та територіальної громади забезпечуються на конкурентному ринку. Різниця в забезпеченні потреб у вище перелічених випадках полягає в тому, що в першому випадку контрольовані державою інституції (організації) виконують публічні функції та зобов'язання перед державою чи громадою, установлені нормативно-правовими актами, розпорядчими рішеннями, статутами юридичних осіб, а не здійснюють таку діяльність на комерційній основі, де прибутковість є основною мотивацією. Таким чином, у разі якщо потреби держави або територіальної громади забезпечуються не на комерційній чи промисловій основі, необхідно визначитись щодо наявності ознак, встановлених Законом. Ознаку, передбачену абз. 2 пункту 9 частини 1 статті 1 Закону, згідно з яким юридична особа є одержувачем бюджетних коштів та уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, у межах такого фінансування, необхідно розглядати в контексті бюджетного законодавства, оскільки відповідно до пункту 38 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України одержувач бюджетних коштів - це суб'єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету. Тобто у разі якщо юридичні особи та об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, є одержувачами бюджетних коштів, вони є замовниками в розумінні Закону. Ознаку, передбачену абз. 3 пункту 9 частини 1 Закону, згідно з яким органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи, можна розглядати ґрунтуючись на положеннях Цивільного кодексу України та установчих документів юридичних осіб. Органи або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону володіють більшістю голосів у вищому органі управління, виступають від її імені, при прийнятті рішень щодо всієї діяльності юридичної особи, голос яких є визначальним, діють в інтересах такої юридичної особи. Тобто у разі якщо юридичні особи та їх об'єднання забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, та органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, або інші замовники, володіють більшістю голосів у вищому органі управління такої юридичної особи на підставі установчих документів або закону, вони вважаються замовниками в розумінні Закону. Ознаку, передбачену абз. 4 пункту 9 частини 1 Закону, згідно з яким у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, потрібно розглядати в контексті положень Господарського кодексу України, Цивільного кодексу та установчих документів юридичних осіб. У разі якщо господарські організації та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, вони є замовниками у розумінні Закону. Отже, замовниками, разом з органами державної влади та органами місцевого самоврядування є також юридичні особи та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави та територіальної громади у спосіб, що не є комерційною або промисловою діяльністю в умовах конкуренції та одночасно відповідають хоча б одній із передбачених Законом ознак, та мають здійснювати закупівлі товарів, робіт і послуг з дотриманням вимог Закону,

Outcome: dismissed