Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що з відповідачкою [PERSON] (дівоче прізвище Калітовська) 25.06. 2016 року [PERSON] був укладений шлюб, від якого народилася дочка [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя у них не склалося, у відносинах виник стійкий розлад подружніх стосунків. [PERSON] зазначає, що своїми діями відповідачка не проявляє до нього ніякої поваги, а навпаки акти безпідставної агресії, яка переходить за межі дозволеного не тільки в сімї, а й у суспільстві. Відповідачка з дитиною з ним проживати категорично без всяких на то причин не бажає, а тому він проживає разом з батьками пенсіонерами і вимушений за ними доглядати і допомагати їм. Вказує, що відповідач постійно конфліктує з ними, враховуючи його почуття до дитини, вимагає у нього на себе, а не на дитину астрономічні суми грошей. Стверджує, що разом вони не проживають і вона в категоричній формі не допускає ні його, ні його батьків до дитини. При його намаганні зустрітися з дитиною, конфліктує та скандалить, різними способами перешкоджає такій зустрічі, при цьому принижує як його, так і батьків честь, гідність і ділову репутацію. Відповідач, незважаючи на його толерантність до неї, перейшла всі межі дозволеного у відносинах, оскільки ними 20.12.2017 року було виявлено неправдиву інформацію в соціальній мережі «Іnstаgram» на сторінці про їх сімейні відносини в грубій, образливій формі відносно них, що не відповідає дійсності. Позивачі зазначають, що 17 грудня 2017 року вони приїхали до відповідача по місцю її проживання в [INFO], щоб зустрітися з дитиною, дати їй подарунки до дня [PERSON] і побути разом з дочкою та онукою, хоч трохи налагодити взаємовідносини, однак, все закінчилось як завжди- відповідач до дитини не впустила і вигнала в грубій формі, при цьому вона викинула подарунки на сходи біля свого будинку і спустила на них собаку, що і сама не заперечує в своєму коментарі. Після даного спланованого відповідачкою конфлікту, вона в соціальній мережі поширила образливу інформацію про них, що не відповідає дійсності, ганьбить їх честь, гідність та ділову репутацію, виклавши текст із заголовком «Супер історія про [PERSON] від горе батька», який, на їх думку, є образливим. А після тексту зробила «Опитування анонімне» з вказівкою на відповіді на її інформацію. Стверджують, що свої коментарі на інформацію поширену про їх сімейні відносини внесли біля 126 людей- інші користувачі соціальної мережі, виходячи із бурної фантазії позивача, про яку вони не могли знати. Позивачі вказують, що у звязку з поширенням проти них вигаданої, недостовірної, перекрученої та образливої інформації, яка стала відома великій кількості людей, в тому числі і їх знайомим, які переглядають інформацію в соціальній мережі вони вимушені були пояснювати їм протилежне, чим відповідач нанесла моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях, переживаннях, в незручностях при спілкуванні з сусідами, друзями, колегами по роботі, тобто з великою кількістю осіб. Зазначають, що вони в письмовій формі звернулися до відповідача і запропонували вилучити та спростувати дану інформацію в соціальній мережі, однак це бажаних результатів не дало. Негативна інформація відносно них є недостовірною і образливою, так як в той день ніхто не конфліктував і не мав наміру конфліктувати з відповідачем, а лише приїхали до неї і дитини, бажали зробити подарунок дитині, побути разом з нею, однак зустріли зі сторони відповідача лють, ненависть і агресію. Позивачі вказують, що позитивно характеризуються по місцю проживання і роботи, ніколи не притягалися до відповідальності судом, ні з ким не конфліктували і не поширювали будь-яких чуток, а тому від такого відношення до них були шоковані. Вважають, що поширена відповідачем інформація повинна бути спростованою і видаленою із веб-сторінки «Instаgram». Моральну шкоду оцінюють в розмірі 80 000 гривен на двох, яка полягає у душевних та моральних стражданнях, що привело до вимушених зусиль для організації свого життя, так як письмове висловлення в їх адресу стало відоме дуже великій кількості осіб, що змушувало їх неодноразово спростовувати цю інформацію, виправдовуватися перед знайомими сусідами, друзями та колегами по роботі. А тому просять інформацію поширену відповідачем [PERSON] на своїй сторінці в соціальній мережі «Instagram» під заголовком «Супер історія від [PERSON] про горе батька» визнати такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] та [PERSON], зобовязати відповідача [PERSON] негайно видалити всю інформацію на своїй сторінці в соціальній мережі «Instagram» під заголовком «Супер історія від [PERSON] про горе батька» від 20.12.2017 року та спростувати її в такий самий спосіб як вона була поширена. Також просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в розмірі по 40000,00 грн. кожному та сплачений судовий збір в рівних частинах. В судове засідання позивачі не зявилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду заяви про те, що зявитися в судове засідання не мають можливості, позов підтримали в повному обсязі, зазначили, що їх права та законні інтереси буде представляти адвокат [PERSON] Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просить такі задоволити. Зазначив, що слід зобовязати відповідача спростувати поширену нею інформацію, спростувальний текст остання повинна зберігати опублікованим протягом декількох днів. Не будуть заперечувати, якщо судом буде зменшено суми відшкодування моральної шкоди до розумної межі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині визнання інформації поширеної нею на сторінці в Instagram від 20.12.2017 року під заголовком «Супер історія від [PERSON] про горе батька» такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] та [PERSON]. Шкодує про вчинене нею, пояснює, що дана інформація була поширена через негативні емоції, які були викликані позивачами, зокрема, зазначила, що позивачем [PERSON] було неодноразово поширено негативну інформацію про неї, зокрема, [PERSON] надсилав образливу щодо неї інформацію її друзям, колегам по роботі, їй самій. Зазначає, що нею заволоділи емоції, якими не змогла керувати. Вказує, що позивач [PERSON] не приділяв жодної уваги дитині, а тому коли позивачі приїхали відвідувати дитину, вона негативно відреагувала на це. [PERSON] ствердила, що ще до звернення позивачами в суд із заявою про забезпечення позову, подання позовної заяви, вона самостійно спростувала інформацію, яка є предметом спору, оскільки усвідомила, що зробила неправильні дії. Спростувальна інформація була опублікована 25.12.2017 року і зберігалася до 31.12.2017 року. В подальшому нею дана інформація була видалена, оскільки не бажала зберігати таку у 2018 році. Пояснює вчинене нічим іншим як постійним моральним тиском, зневагаю зі сторони позивачів. Щодо вимоги позивачів про стягнення в їх користь моральної шкоди в розмірі 40000,00 грн. кожному, то проти задоволення такої заперечує, оскільки не працює, не отримує жодних доходів, крім щомісячної одноразової домоги при народженні першої дитини. А тому, стягнувши з неї кошти як відшкодування моральної шкоди, позивачі позбавлять дитину належних саме останній коштів. Заслухавши пояснення представника позивачів, відповідача, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У відповідності до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 28 Конституції України. Відповідно до ст. 299 Цивільного кодексу України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Статтею 297 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Згідно розяснень, що містить п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище- Калітовська) зареєстрували шлюб у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 25.06.2016 року про що зроблено запис за № 1368. Від даного шлюбу в них народилася одна дитина- Суханова [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії 1-СГ № 535535 виданим Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Наведена позивачами в позовній заяві інформація під заголовком «Супер історія від [PERSON] про горе батька», яка, на їх думку, принижує їх честь, гідність і ділову репутацію надана суду на паперовому носії. Судом враховується те, що позивачі зверталися із заявою про забезпечення позову, однак у задоволенні заяви [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] в будь-який спосіб змінювати чи знищувати поширену нею інформацію на її сторінці в соцмережі "Instаgram" від 20.12.2017 року під заголовком "Супер історія від [PERSON] про горе батька" було відмовлено у звязку із тим, що суд вважав, що невжиття вказаних вище заходів про які вони просили, не може істотно ускладнити чи унеможливити можливе виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом яких вони мали намір звернутись, так як в матеріалах справи міститься повна та збережена вказана вище інформація за допомогою скріншотів даної інформація, які викладені на паперових носіях. А тому судом беруться до уваги скріншоти поширеної інформації, викладеної на паперових носіях, яка є предметом спору. Крім того, суд враховує, що відповідач визнає позовні вимоги в тій частині, що вона поширила інфогрмацію на своїй сторінці в "Instagram" від 20.12.2017 року під заголовком «Супер історія від [PERSON] про горе батька», яка принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] та [PERSON]. Пояснює таку свою поведінку важким душевшим станом спричиненим позивачами, водночас шкодує, що вчинила дії, які стали підставою для судового розгляду. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У суду не має сумніву щодо достовірності обставин, добровільності їх визнання відповідачем, крім того судом береться до уваги, що позовні вимоги в даній частині підтверджуються доказами, а саме скріншотами інформації на паперових носіях. З наведеної інформації вбачається, що така містить ненормативну лексику. Крім того, відповідачем визнається, що така інформація була поширена саме щодо позивачів, зокрема в більшій частині щодо [PERSON]. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів, а саме в частині визнання інформації поширеної [PERSON] на своїй сторінці в Instagram від 20.12.2017 року під заголовком «Супер історія від [PERSON] про горе батька» такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] та [PERSON] не підлягають доказуванню. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до розяснень, що містить пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, всі перелічені обставини є предметом доказування в судовому процесі, тому судом додатково надано оцінку словам та словосполученням у зазначених фразах, які позивачі вважають недостовірними, негативними і такими, що порочать її честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до розяснень зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому, відповідно до ст. 8 Конституції України норми останньої є нормами прямої дії. Відтак, приймаючи до уваги положення ст.ст. 32, 68 Конституції України, необхідним є забезпечення балансу між конституційним правом на свободу думки і слова, на вільне виражання свої поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації з іншого боку. Тобто, реалізація конституційного права на свободу думки і слова, право на вільне вираження своїх поглядів та переконань, не повинна порушувати законодавчо закріплені гарантії невтручання в особисте життя, недоторканність ділової репутації. Згідно розяснень, що містить п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Також, даною Постановою розяснено, що враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Частиною 1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено право особи на вільне поширення інформації та ідей. Проте, частиною другою вказаної норми передбачена можливість обмеження цього права на підставі закону з легітимною метою за умови, що таке обмеження є необхідним у демократичному суспільстві. Такою легітимною метою визначається охорона репутації осіб-фігурантів інформації. За приписами ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів, недоліків, які будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. При цьому, під «висловлюваннями, які не містять фактичних даних» розуміються такі висловлювання, в яких відсутні посилання на конкретні дати, номери, цифри, місця подій та самі події. Такий вид оціночного судження як «критика» не має свого визначення у законодавстві, разом із тим, можливим є зясування зазначеного поняття шляхом звернення до Нового тлумачного словника української мови , згідно з яким термін «критика» визначається як коментар та аналіз. Цей же словник термін «коментар» розуміє як пояснення, тлумачення до якого-небудь тексту, подій, явищ, а термін «аналіз» - як розгляд чого-небудь. Щодо терміну «оцінка дій» слід зазначити, що в законодавстві також відсутнє визначення поняття «оцінка дій». Поряд з цим, наведений вище словник термін «оцінювати» визначає як складати уявлення, робити висновок про кого-, що-небудь. Тобто, «оцінкою дій» є складання уявлення або надання висновку щодо дії певної особи або речі. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Аналізуючи викладену інформацію поширену [PERSON] на своїй сторінці в Instagram від 20.12.2017 року під заголовком «Супер історія від [PERSON] про горе батька» таку слід вважати недостовірною, а з огляду на зміст вказаних тверджень в загальному контексті, є також негативною, оскільки містить ненормативну лексику, звинувачення, що мали на меті принизити ділову репутацію, честь та гідність позивачів. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У звязку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦКУ захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Згідно з положеннями ст. 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні). Зважаючи на розповсюдження відповідачем недостовірної, такої що принижує позивачів честь, гідність та ділову репутацію інформації і порушення внаслідок цього їх особистих немайнових прав та ділової репутації, обраний позивачами спосіб захисту свого немайнового права шляхом зобовязання відповідача у такий самий спосіб спростувати недостовірну інформацію про них є обґрунтованим та вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Суд вважає, що для захисту інтересів позивачів слід зобовязати відповідача [PERSON] негайно видалити всю інформацію на своїй сторінці в соціальній мережі Instagram під заголовком «Супер історія від [PERSON] про горе батька» від 20.12.2017 року та спростувати її шляхом розміщення на своїй сторінці в соціальній мережі Instagram відповідного спростувального запису та утримувати його в публікації протягом 6 (шести) діб з дня розміщення. Такий термін утримання запису в публікації пояснюється тим, що інформацію на своїй сторінці в Instagram від 20.12.2017 року під заголовком «Супер історія від [PERSON] про горе батька» відповідач утримувала в публікації, як вона сама визнає, протягом шести днів, а 25.12.2017 року розміщувала текст про те, що жаліє про написане, вибачалася, тобто робила спроби спростувати поширену нею інформацію. Такі твердження підтверджує наданими скріншотами інформації викладеної на паперових носіях. Суд вважає, що утримання спростувального запису протягом шести днів є обгрунтованим та достатнім терміном для захисту, відновлення прав позивачів. Крім того, судом встановлено, що поширення інформації відповідачем було зумовлене неприязними відносинами, які склались між сторонами на побутовому грунті, сімейних відносинах та не було обумовленим здійсненням позивачами жодної публічної діяльності. Вимоги позивачів про відшкодування завданої моральної шкоди підлягають до часткового задоволення з огляду на наступні обставини. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до розяснень, що містить п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем всупереч зазначених вимог не надано суду достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині, чим вони керувалися, вважаючи, що моральну шкоду завдано на суму саме 40000,00 грн. кожному, а не на будь-який інший розмір у грошовому еквіваленті. Крім того, суд враховує, що згідно довідки № 40 від 31.01.2018 року виданої Жовківською районною філією Львівського обласного центру зайнятості Державної служби зайнятості відповідачу [PERSON] вбачається, що остання на обліку у Жовківському районному центрі зайнятості не перебуває і виплати допомоги з безробіття не отримує. Копією довідки Жовківського РУСЗН ОР 450498 ЦБ/ПБ-4627/4627 стверджується, що [PERSON] знаходиться на обліку в Жовківському РУСЗН і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини в розмірі 860,00 грн. на місяць починаючи з квітня по грудень 2017 року. Однак, суд враховує, що дані гроші відповідач отримує як допомогу при народженні першої дитини, а тому і цільове призначення таких коштів є саме для утримання дитини. Жодних відомостей про наявність у відповідача інших доходів, суду не надано. А тому суд вважає, що з відповідача в користь позивачів слід стягнути по 1,00 грн. як відшкодування моральної шкоди. Таке відшкодування зумовлене визнанням інформації поширеної відповідачем такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] та [PERSON], однак суд вважає неприпустими стягнення з відповідача [PERSON] більшої суми як відшкодування моральної шкоди, оскільки таке стягнення буде посягати на права дитини, оскільки відповідач отримує тільки щомісячну одноразову допомогу при народження першої дитини в розмірі 860,00 грн. Суд не може допустити посягання в рішенні на право дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. А зважаючи на те, що відповідач інших доходів не отримує, слід розуміти, що остання змушена буде використовувати гроші, які призначені для дитини, на виплату коштів для відшкодування моральної шкоди позивачам. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачів підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивачами за звернення в суд із позовними вимоги про визнання інформації поширеної [PERSON] на своїй сторінці в Instagram від 20.12.2017 року під заголовком «Супер історія від [PERSON] про горе батька» такою ,що принижує честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] та [PERSON] та зобовязання [PERSON] негайно видалити всю інформацію на своїй сторінці в соціальній мережі Instagram під заголовком «Супер історія від [PERSON] про горе батька» від 20.12.2017 року та спростувати її шляхом розміщення на своїй сторінці в соціальній мережі Instagram відповідного спростувального запису слід було сплатити 640,00 грн. (ставка судового збору за позовну вимогу немайнового характеру на час звернення в суд з позовом, тобто станом на 29.12.2017 року), оскільки дані вимоги суд вважає взаємоповязаними. За звернення позивачами в суд із вимогою про стягнення в їх користь з відповідача по 40000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди слід було сплатити судовий збір в розмірі 800,00 грн. (1 % від ціни позову, якою є 80000,00 грн.). Мінімальний розмір судового збору за позовну вимогу майнового характеру становить 640,00 грн. А тому враховуючи те, що вимоги немайнового характеру позивачів до відповідача задоволені в повному обсязі, в їх користь слід стягнути з відповідача в рівних частинах 640,00 грн. сплаченого за такі вимоги судового збору. А беручи до уваги, що вимоги майнового характеру, а саме про стягнення по 40000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди задоволено частково, а саме стягнуто як відшкодування моральної шкоди по 1,00 грн. в користь позивачів з відповідача, суд вважає, що з відповідача [PERSON] в користь позивачів підлягає стягненню в рівних частинах мінімальний судовий збір за звернення в суд із позовною вимогою майнового характеру, а саме в розмірі 640,00 грн. (сума на час звернення позивачів в суд із позовом, тобто станом на 29.12.2017 року). Тобто сумарно з відповідача в користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в рівних частинах в розмірі 640,00 + 640,00= 1280,00 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог позивачів.

Outcome: approved