Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах недієздатної матері - [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток в спільній сумісній власності - по 1/3 частці на квартирі [ADDRESS] за кожним. В обґрунтування позову позивач зазначав, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], яка складається з 3х кімнат, що підтверджується копією свідоцтва про приватизацію від 25 лютого 1994 року. З відповідачем виникають спори щодо частки володіння квартирою, що є у спільній сумісній власності, відповідач не бажає домовитися про поділ квартири між співвласниками квартири, позивачі фактично не можуть розпоряджатися своєю часткою квартири без визначення частки. Між сторонами не було домовленості стосовно виділу та поділу частки майна, що є у спільній сумісній власності, тому кожному володільцю має належати кожному по 1/3 частки права власності на квартиру. У судовому засіданні позивач [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах недієздатної матері [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був попереджений заздалегідь і належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], яка складається з 3 кімнат, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 25 лютого 1994 року, реєстраційний №8-94-17108. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30 травня 2013 року [PERSON], [INFO], визнана недієздатною, [PERSON] призначено опікуном недієздатної [PERSON]. У відповідності до ч.3 ст. 67 ЦК України, опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Згідно ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна , що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України „Майно, що є у власності двох або більше осіб /співвласників/ належить їм на праві спільної власності /спільне майно/". При цьому, згідно зі ст. 368 ЦК України „Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю" Окрім того, згідно до ст. 370 ЦК України „Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду." У судовому засіданні було встановлено, що сторонам по справі на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Між сторонами домовленості щодо володіння квартирою та їх часток у квартирі не існує. Враховуючи характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає, що до останніх слід застосовувати положення ст. 357 ЦК України. Так, згідно ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. На підставі ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення за ним та його матір'ю по 1/3 частки квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, припинення права спільної сумісної власності позивачів та відповідача на спірну квартиру законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Однак, позовні вимоги в частині визнання за відповідачем [PERSON] права власності на 1/3 частку спірної квартири задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач у судові засідання не з'являвся, свого представника не направив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, не звертався до суду з вимогою про визнання за ними права власності на частку спірної квартири, тому встановити саме його частку в праві спільної часткової власності без його письмової згоди суду не уявляється можливим. На підставі викладеного,

Outcome: partial