Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Мукачівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], яку він придбав 19 січня 2009 року у [PERSON] та [PERSON], що стверджується Договором купівлі-продажу від 19 січня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Васко М.І.. Так, після проведення капітального ремонту у вищевказаній квартирі [PERSON] вирішив поселити в ній свою маму - [PERSON] і під час її реєстрації, він дізнався що за даною адресою з 23 квітня 1979 року, зареєстрована [PERSON], [INFO], яка у свою чергу зі слів сусідів, у 2000 році виїхала проживати до свого син [PERSON]. Факт реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою створює власнику житла певні труднощі вільно володіти та розпоряджатися своїм майном. Тому на підставі вищенаведеного, [PERSON] звертається до суду та просить визнати [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку. Позивач - [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, судовою повісткою в порядку статті 74 Цивільно - процесуального кодексу України, причину неявки суд не повідомила. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Васко М.І., та зареєстрованого в реєстрі №332, [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6), на підставі якого 23 січня 2003 року, [PERSON] зареєстрував своє право приватної -2- власності на вищевказану квартиру у Комунальному підприємстві "Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", про що свідчить копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7), та стверджується копією Витягу з Державного реєстру правочинів, копією Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] та Довідкою директора Мукачівського міжрегіонального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за № 3136 виданої 15 жовтня 2015 року (а.с.8,9-10,11). Згідно пояснень [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2014 року (а.с.14,15,16). Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Так, статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника житлового будинку, квартири визначені статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод,гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 19 січня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Васко М.І., є власником квартири [ADDRESS]. Крім нього, в даній квартирі, також зареєстрована [PERSON], [INFO], але за вищевказаною адресою не проживає, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають до задоволення. Розглядаючи позовну вимогу про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд приходить до наступного висновку. Згідно статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового -3- рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. З урахуванням вказаної норми Закону, у задоволенні позовної вимоги [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку - необхідно відмовити, оскільки така вимога, на думку суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, так як задоволення попередньої - є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою [ADDRESS], що передбачено ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved