Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про зміну розміру стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 30 липня 2005 року вони з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано в Олександропільській сільській раді Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №08, в період якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року. На даний час син проживає з позивачкою. 10 листопада 2011 року рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області з відповідача на її користь були стягнуті аліменти у розмірі 426 гривень 50 копійок на утримання дитини. На даний час дитині виповнилося 11 років, а розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1777 гривень, тому аліменти не можуть бути меншими ніж 888 гривень 50 копійок. Розмір аліментів, призначений за рішенням суду є меншим ніж встановлений законом та не є достатнім для утримання дитини. Вважає, що при сплаті відповідачем аліментів в сумі 900 гривень буде забезпечуватися їхня рівність при несенні обов'язку щодо утримання дитини та розмір аліментів буде відповідати нормам чинного законодавства України. Позивачка посилається на те, що відповідач працездатний, отримує дохід, його стан здоров'я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. З посиланням на ст. 192 СК України прохала змінити розмір стягуваних з відповідача за судовим рішенням аліментів з 426 гривень 50 копійок щомісячно на 900 гривень 00 копійок щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.41) не з'явилася. Згідно письмової заяви позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності (а.с.29). Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, під розписку у суді (а.с.23), в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Солонянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.27), у судове засідання не з'явився, заявою просили розглянути справу за відсутності їх представника (а.с.28). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. В судовому засіданні встановлено, що на виконання рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року, було видано 06 лютого 2012 року виконавчий лист №2-666/11 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 426 гривень 50 копійок щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи з 21 жовтня 2011 року (а.с. 10). Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20 грудня 2005 року Олександропільською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.5), який мешкає з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с. 6). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що у 2017 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд вважає, що позовні вимоги про зміну розміру аліментів є обґрунтованими, у зв'язку із тим, що розмір стягуваних аліментів на утримання дитини за рішенням суду в розмірі 426 гривень 50 копійок, не відповідає мінімальному розміру аліментів, передбаченому чинним законодавством. Верховний Суд України в своїй постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, зазначив, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі")». При визначенні розміру аліментів, суд також враховує фізичний стан, як відповідача, який не надав до суду будь-яких доказів щодо стану свого фізичного здоров'я, працездатності, так і дитини, і тому вважає, що вимоги позивачки про зміну розміру аліментів до 900 гривень є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі ст.ст. 180-182, 183, 192 СК України,

Outcome: approved