Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», в якому просить суд стягнути з відповідача загальну суму 38485,31 гривень, а саме: розмір матеріального збитку: 7822,00 гривень; франшизу: 2000,00 гривень; вартість експертної оцінки по визначенню матеріального збитку: 800,00 гривень; вартість електронного повідомлення про проведення огляду КТЗ: 100,00 гривень витрати з надання правової допомоги: 5000,00 гривень; моральну шкоду: 20000,00 гривень; поштові витрати: 43,46 гривень; витрати на судовий збір: 2560,00 гривень. Позивач в обґрунтування позову зазначив, що 3 грудня 2016 року, близько 21.00 годин [PERSON], керуючи належним йому автомобілем [NUMBER], в районі будинку №16 по вул. Рибалко в м. Харкові, скоїв ДТП, а саме: наїзд на стоячий автомобіль [NUMBER], який належить мені на праві власності, після чого з місця ДТП зник. 25.03.2017 року, в результаті оперативно-розшукових заходів Патрульній поліції м.Харкова ГУНП Харківської області, винуватця даного ДТП - відповідача, було встановлено, щодо нього було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 122-4,124 КУпАП. 29.04.2017 року, Фрунзенський районний суд м. Харкова, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], виніс рішення, яким визнав в його діях склади адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4,124 КУпАП. У зв'язку з вчиненням відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, 122-2 КУпАП, позивачу було завдано як матеріальна, так і моральна шкода. Матеріальний збиток полягає в пошкодженні автомобіля ВАЗ 2108, держномер [NUMBER] який належить позивачу на праві власності, та становить згідно зі звітом щодо визначення вартості матеріального збитку №202/03/17 від 31.03.2017 року, суб'єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №395/16 від 24.05.2016 року) - 18516,04 гривень. Крім того, позивач поніс витрати пов'язані з відновлення своїх прав, а саме: неодноразові поїздки в управління патрульної поліції з тим, щоб привезти, відвезти документи, доставити запит страхової компанії в поліцію, забрати з поліції довідку про ДТП, відвезти її в страхову компанію, зробити неодноразові поїздки до експерта, в банк, до медичного закладу, на що потрібні були кошти. 25.09.2017 року страховою компанією «ВУСО», якою була застрахована цивільна відповідальність відповідача перед Третіми особами, в разі заподіяння їм шкоди, позивачу була виплачена сума страхового відшкодування, за вирахуванням ПДВ і франшизи, у розмірі 10690,00 гривень. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить: 18516,04 - 10690,00 = 7826,04 гривень. Згідно п. 36.6. Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Цивільна відповідальність відповідача перед третіми особами, в разі заподіяння їм шкоди, була застрахована в СК «ВУСО», поліс № АЕ-7891185, за яким, сума франшизи становить 2000,00 гривень, що зазначено у листі СК «ВУСО» від 07.04.2017 року, про розрахунок страхового відшкодування. На думку позивача, відповідач має компенсована йому суму франшизи у розмірі 2000,00 гривень. В наслідок протиправних дій відповідача, йому також було завдано моральну шкоду, а саме: під час скоєння відповідачем адміністративного правопорушення, він побачив, як відповідач залишає місце ДТП пошкодивши його автомобіль, після чого, він пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, збурення, приниженого гідності, тривоги. Так, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідач завдав йому немайнову шкоду, спричинену моральними і фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни в його житті: щоденні думки і спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання і спогади, настороженість, тривога, емоційні і тілесні реакції при згадці про подію, що сталася, тяжкість виконання повсякденних обов'язків, фіксованість уваги на проблемі психологічного одужання і реабілітації, переживання фізичних незручностей і психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, нестійкий настрій, емоційне переживання, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. Крім того, зазначені обставини негативно вплинули на стан здоров'я його батька, з яким він проживає разом, та який в зазначений період знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні № 7 з діагнозом інсульт судин головного мозку, що підтверджується випискою з історії хвороби. Так, через відсутність автомобіля, позивачу довелося постійно користувався послугами таксі та громадським транспортом для відвідування лікувального закладу в якому знаходився мій батько на стаціонарному лікуванні, а також його транспортування в різні лікувальні установи для проведення діагностики, так як його стан здоров'я, після перенесеного інсульту, не дозволяв йому користуватися громадським транспортом. Наслідки вчиненого відповідачем адміністративного правопорушення, також негативно вплинуло на стан його здоров'я: появі негативних психоматичних та психоемоційних змін, а саме: порушення сну, неприємних сновидінь, швидкою стомлюваністю, пасивністю, зниженим настроєм, пригніченістю, нервозністю, дратівливістю, уразливістю, чутливістю, реакцією замикання , фіксованістю на негативних переживаннях, емоційній напрузі, настороженістю, невпевненості в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривоги з приводу майбутнього. Внаслідок перерахованих вище наслідків протиправних дій відповідача, для нормалізації свого стану здоров'я, позивач змушений був витрачати час на консультації лікаря невропатолога і психіатра, а також витрачати гроші на придбання лікарських препаратів. Моральну шкоду, завдану неправомірними діями відповідача позивач оцінює в 20000,00. Розмір моральної шкоди вважає позивач достатнім для того щоб пробачити відповідачу спричинені йому негаразди та переживання, а також потрачений на з'ясування питання час. У зв'язку з необхідністю підготовки та подання позовної заяви до суду, та представництва моїх інтересів у суді, він уклав договір про надання правової допомоги, за яку він сплатив 5000 гривень. Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року задоволено заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №645/4543/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , а саме: накладено арешт на транспортний засіб марки «ВАЗ 21093» сірого кольору, 2001 року випуску, який належить на праві власності [PERSON], [INFO], (РНОП [NUMBER]), який зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали суду заяву, в якій просив розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, та просила суд постановити по справі заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення - за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Представник третьої особи - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, причини неявки суд не повідомив. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що 03.12.2016 року о 21:00 год. гр. [PERSON] у м. Харкові по вул. Рибалко, 16, керуючи автомобілем ВАЗ 21093, державний номерний знак [NUMBER], не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку та допустив наїзд на автомобіль ВАЗ 2108, державний номерний знак [NUMBER], від чого вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Своїми діями водій [PERSON] порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Також, 03.12.2016 року, о 21:00 год. гр. [PERSON] у м. Харкові по вул. Рибалко, 16,, керуючи автомобілем ВАЗ 21093, державний номерний знак [NUMBER], став учасником дорожньо-транспортної пригоди та з невідомих причин залишив місце події. Своїми діями водій [PERSON] порушив п. 2.10а Правил дорожнього руху України. Постановою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова Федорової О.В. від 29 березня 2017 року (справа №645/1110/17) [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності, визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо - транспортної пригоди, а також в залишенні місця дорожньо - транспортної пригоди, провадження у справі закрито, у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. У відповідності до ч.4, ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній справі або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту - ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей. У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.). Відповідно до ст. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 зазначеного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому діючим законодавством України. Як вбачається зі звіту №202/03/17 про визначення вартості матеріальної шкоди, складеного 31.03.2017 року суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «ВАЗ 2108», держномер [NUMBER] який належить на праві власності [PERSON] , внаслідок ДТП 03.12.2016 року складає 18516 грн. 04 коп. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на час ДТП була застрахована відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ - 7891185, укладеного з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» 02 липня 2014 року. Позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, надавши усі документи, необхідні для виплати страхового відшкодування. 25.09.2017 року страховою компанією «ВУСО», якою була застрахована цивільна відповідальність відповідача перед Третіми особами, в разі заподіяння їм шкоди позивачу була виплачена сума страхового відшкодування, за вирахуванням ПДВ і франшизи, у розмірі 10690,00 гривень, що підтверджується листом СК «ВУСО», та випискою з карткового рахунку позивача. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, завданої нею іншій особі, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить: 18516,04 - 10690,00 = 7826,04 гривень. Згідно п. 36.6. Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона . була передбачена договором страхування. Цивільна відповідальність відповідача перед третіми особами, в разі заподіяння їм шкоди, була застрахована в СК «ВУСО», поліс № АЕ-7891185, за яким, сума франшизи становить 2000,00 гривень, що зазначено у листі СК «ВУСО» від 07.04.2017 року, про розрахунок страхового відшкодування, Згідно ст. 9 ЗУ «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. Згідно ст. 36.6 Зазначеного закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума франшизи в розмірі 2000 гривень. Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи є власник. Таким чином з відповідача на користь позивача стягненню матеріальна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у 9822 грн. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд відзначає глибину душевних страждань позивача та його сім'ї, які через дорожньо-транспортну пригоду зазнали душевних страждань, які полягають у порушенні життєвого укладу, погіршення стану здоров'я, внаслідок пошкодження автомобіля, у позивача погіршилася якість життя, зокрема, через значні незручності у пересуванні через зумовлене ДТП користування громадським транспортом, з відповідача підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн. на користь позивача. У відповідності до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи: пов'язані з витребуванням доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем були понесені наступні витрати: сплачено судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 2560,00 гривень. У зв'язку з необхідністю підготовки та подання позовної заяви до суду, та представництва інтересів позивача у суді, він уклав договір про надання правової допомоги № 5 від 05.04.2017 року з адвокатом Горностаєвим В.І. (Свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю № 848 від 14.09.1998 року). Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Витрати на правову допомогу пов'язані з оплатою послуг адвоката по складанню позову, консультацій, представництвом в суді підтверджуються доказами: копією договору на надання правових послуг, свідоцтвом на право заняття адвокатською діяльністю, та квитанцією на суму 5000,00 (п ять тисяч) гривень. Також позивачем були понесені наступні витрати, пов'язані з розглядом справи: вартість експертної оцінки по визначенню матеріального збитку: 800,00 гривень; вартість електронного повідомлення про проведення огляду КТЗ: 100,00 гривень поштові витрати: 43,46 гривень. У зв'язку з задоволенням позовних вимог, у відповідності до п.1 ч.2 ст. 151 ЦПК України, зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.. На підставі викладеного,

Outcome: approved