Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , яка до смерті постійно проживала в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй на день смерті майно, зокрема на земельні ділянки: площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та площею 0,4900 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , які були передані [PERSON] у власність на підставі рішення виконавчого комітету народних депутатів Міньковецької сільської ради від 03.11.1993 №26. За життя [PERSON] був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Міньковецької сільської Ради народних депутатів Андрушівського району Житомирської області, відповідно до положень якого спадкодавиця заповіла все належне їй на день смерті майно позивачці [PERSON] . Інших спадкоємців немає. При цьому, позивачка у встановлений вимогами законодавства шестимісячний строк з часу відкриття спадщини звернулася до Андрушівської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини та частково реалізувала свої спадкові права після смерті [PERSON] шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, позивачка не в змозі в позасудовому порядку в повному обсязі реалізувати свої спадкові права після смерті [PERSON] , а саме на вищевказані спадкові земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, оскільки спадкодавицею за життя на них не були виготовлені відповідні правовстановлюючі документи, що стало підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Вказані документи не можуть бути виготовлені в силу ст.ст.26, 346 ч.1 п.11 ЦК України у зв`язку зі смертю власника. Враховуючи вищезазначене, позивачка просить суд, визнати за нею, [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,4900 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] , як на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Судовий збір з відповідача просить не стягувати. Позивачка та її представник адвокат Павлушко Л.А. в підготовче судове засідання не з`явилися. Від представника позивачки на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розгляд провести у її відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримують, позов просять задовольнити. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.5). На день смерті [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована одна в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою Міньковецькою сільською радою Андрушівського району Житомирської області від 15.10.2020 №300 (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй на день смерті майно, зокрема на земельну ділянку площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку площею 0,4900 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , які були передані [PERSON] у приватну власність на підставі рішення виконавчого комітету народних депутатів Міньковецької сільської ради від 03.11.1993 №26 "Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам" (а.с.8). За життя, а саме 11 жовтня 1996 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Міньковецької сільської Ради народних депутатів Андрушівського району Житомирської області Василюк Т.П., зареєстрований в реєстрі за №30, відповідно до положень якого спадкодавиця заповіла все належне їй на день смерті майно [PERSON] (а.с.42). Згідно копії спадкової справи №50/2000 заведеної Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що спадщину, яка відкрилась після її смерті прийняла за заповітом - [PERSON] та на ім`я останньої держнотконторою 04 лютого 2000 року за реєстровим №172 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) розміром 3,92 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Зоря", а також 03 березня 2000 року за реєстровим №422 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок розташований в [ADDRESS] (а.с.37-52). При цьому, [PERSON] оформила право приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним написом на правовстановлюваному документі (а.с.7). Згідно акту КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 24 лютого 2020 року вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS] - знесено (а.с.11). В позасудовому порядку позивачка не в змозі в повному обсязі реалізувати свої спадкові права після смерті [PERSON] , а саме на вищевказані спадкові земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, оскільки спадкодавицею за життя на них не були виготовлені відповідні правовстановлюючі документи, у зв`язку з чим нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, що підтверджується повідомленням державного нотаріуса Фещука В.А. (а.с.19). Зазначені обставини визнані відповідачем, підтверджені дослідженими судом доказами та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України. Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" в пункті 1 зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. Відповідно до ст.534 ЦК Української РСР від 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст.548 ЦК Української РСР від 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст.549 ЦК Української РСР від 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачка має право на спадкування майна спадкодавиці [PERSON] , однак в позасудовому порядку позбавлена можливості його оформити в зв`язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів, тому позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: approved