Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (наділі - відповідач), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року витребувано у Tовариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» належним чином засвідчені копії заяви з додатками щодо вчинення виконавчого напису від 14 серпня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі №3672, про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ідентифікаційний код юридичної особи: 36799749) заборгованості в сумі 186 150 (сто вісімдесят шість тисяч сто п`ятдесят) гривень 85 копійок та 650 (шістсот п`ятдесят) гривень 00 коп. сплати за вчинення виконавчого напису. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (місцезнаходження: 02002, місто Київ, вулиця Окіпної Раїси, будинок 4-А, офіс 35-А) належним чином засвідчену копію виконавчого напису від 14 серпня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі №3672. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса від 14 серпня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі №3672 на час розгляду цивільної справи №761/37220/20 і до набрання законної сили рішенням суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року задоволено клопотання позивача, про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 14 серпня 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрованого в реєстрі №3672, про стягнення з [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ідентифікаційний код юридичної особи: 36799749) заборгованості в сумі 186 150 (сто вісімдесят шість тисяч сто п`ятдесят) гривень 85 копійок та 650 (шістсот п`ятдесят) гривень 00 коп. сплати за вчинення виконавчого напису. Підставою позову є порушення прав позивача, оскільки спірний виконавчий документ вчинено на договорі, який не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Крім цього, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів безспірності вимог, позивач не погоджується із нарахованими стягувачем сумами процентів, оскільки не ґрунтується на умовах укладеного договору. Так, згідно виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 року по 02.07.2019 року, однак розмір заборгованості за відсотками за цей період майже удвічі більший, аніж можлива сума заборгованості за весь період строку дії договору - п`ять років. Крім цього, позивач не вчиняв жодних дій, які б підтверджували існування безспірної заборгованості. Також, виконавчий напис вчинено за договором, який не укладався 10 липня 2017, а 10 липня 2014 року. 16 грудня 2020 року від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на адресу суду надійшли витребувані судом документи, а також копії: кредитного договору №500499750 від 10 липня 2014 року із копіями додатків та розділу 1 «Базові умови кредитування», розділ 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Відповідач правом на подання відзиву не скористався, проте, 29 грудня 2020 року від відповідача на адресу суду надійшли копії документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис. В судове засідання, яке відбулося 11 травня 2021 року учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії письмово доказу, 10 липня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», укладено кредитний договір №500499750 (надалі - кредитний договір). Відповідно до п. 1 кредитного договору, це договір складається з двох розділів, Розділ 1 «Базові умови кредитування» та Розділ 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов`язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід`ємну частину цього Договору. Відповідно до п. 2 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит на наступних умовах: - сума кредиту, валюта кредиту - 48974,96 грн.; - процентна ставка за користування кредитом 17,99%. Тип процентної ставки - фіксована. - дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 11.07.2019 року. 14 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, під реєстровим номером №3672, вчинено виконавчий напис, яким з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 500499750 від 10.07.2017 року, який було укладено між AT "АЛЬФА- БАНК", код ЄДРПОУ 23494714, правонаступником всіх прав та обов`язків якого є TOB "Кредитні Ініціативи", код ЄДРПОУ 35326253, правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на Підставі Договору Факторингу № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року є TOB "ФК "Веста", код ЄДРПОУ 41264766, правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал". Відповідно до вказаного виконавчого напису, строк платежу за кредитним договором № 500499750 від 10.07.2017 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 року по 02.07.2019 року. Сума заборгованості складає 186150,85 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 48974,96 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 97667,38 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 4 076,78 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 24831,73 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 10 600,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Оцінка суду. Надаючи оцінку аргументам позивача, суд враховує таке. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач категорично не погоджується із сумою заборгованості, зазначаючи про те, що розрахунок процентів не ґрунтується на умовах укладеного договору. Так, згідно виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 року по 02.07.2019 року, однак розмір заборгованості за відсотками за цей період майже удвічі більша, аніж можлива сума заборгованості за весь період строку дії договору - п`ять років. Крім цього, позивач не вчиняв жодних дій, які б підтверджували існування безспірної заборгованості. Також, виконавчий напис вчинено за договором, який не укладався 10 липня 2017, а 10 липня 2014 року. Відповідно до вказаного виконавчого напису, строк платежу за кредитним договором № 500499750 від 10.07.2017 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 року по 02.07.2019 року. Сума заборгованості складає 186150,85 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 48974,96 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 97667,38 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 4 076,78 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 24831,73 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 10 600,00 грн. Однак, приватним нотаріусом не враховано умов п. 2 кредитного договору, відповідно до якого, сторони погодили такі істотні умови договору: - сума кредиту, валюта кредиту - 48974,96 грн.; - процентна ставка за користування кредитом 17,99%. Тип процентної ставки - фіксована. - дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 11.07.2019 року. В матеріалах справи відсутня виписка з рахунку боржника чи розрахунок заборгованості із зазначенням суми щомісячних платежів та строків їх сплати, не вказано платежів, які здійснював позичальник на погашення кредиту, що унеможливлює перевірку судом чи частина грошових вимог, з метою погашення яких відповідач звернувся за вчиненням виконавчого напису, виходить за межі встановленого законодавством строку давності вчинення виконавчого напису, та чи є заборгованість безспірною. Суд бере до уваги, що датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій встановлено 11.07.2019 року, а стягнення згідно виконавчого напису проводиться в межах строку дії кредитного договору. В той же час, заслуговують на увагу твердження позивача про не безспірність вимог стягувача. На відсутність безспірності вказує те, що стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 року по 02.07.2019 року. Втім прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, у розмірі 97667,38 грн. не узгоджується із положеннями кредитного договору, якими встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом в розмірі 17,99% та вказаним у спірному виконавчому написі періодом стягнення. Оскільки позивач не погоджується із сумою заборгованості, то вказана заборгованість не є безспірною. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, суд звертає увагу на аргумент позивача щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Установлені судом обставини свідчать, що серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Надані нотаріусу письмові документи не посвідчена нотаріально. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 12, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Установлені судом обставини свідчать, що серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Надані нотаріусу письмові документи не посвідчена нотаріально, крім цього, наявна у матеріалах копія кредитного договору взагалі не містить підпису позичальника. Також відповідачем не доведено наявності безспірних вимог на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріальних дій. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1261,20 грн. судового збору, встановленого за ставками згідно Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved