Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

20.08.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про скасування державної реєстрації права власності та звільнення майна з-під арешту. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи. Ухвалою судді від 28.08.2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 16.09.2020 року на виконання ухвали суду від 28.08.2020 року позивачем було надано до суду позов (уточнений) до [PERSON] , Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, де третьою особою зазначено Державного реєстратора відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко В.Ю., про скасування державної реєстрації права власності та звільнення майна з-під арешту. Ухвалою судді від 01.10.2020 року відкрито провадження у справі, визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 19.11.2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності, звільнення майна з-під арешту та визнання права власності в порядку спадкування. В обгрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що він є рідним сином [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження від 02.04.2019 року, актовий запис №281 від 11.03.1960 року. [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1997 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №2/2622-97. [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №7196 від 11.09.2008 року, після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на квартиру [ADDRESS] . Він, як спадкоємиць першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Кейтельгіссер О.М. із заявою про прийняття спадщини, однак у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та відсутністю факту прийняття спадщини, оскільки на день смерті спадкодавця не був зареєстрований разом з нею, нотаріус листом від 28.05.2019 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , яка померла [INFO] . Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.08.2019 року був встановлений факт того, що [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , постійно проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] на час її смерті та відкриття спадщини [INFO] . Після отримання рішення він знову звернувся до приватного нотаріуса Кейтельгіссер О.М. з приводу оформлення спадщини, на що листом від 24.09.2019 року нотаріус повідомила його про те, що видати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , РНКОПП [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №173029706, з якої вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] державним реєстратором [PERSON] 17.10.2017 року було зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30.07.1999 року, номер запису про право власності 22915359. З відповіді КП «ДМБТІ» ДОР від 16.01.2020 року №476 вбачається, що інвентарна справа на квартиру [ADDRESS] вилучена на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2017 року №201/18277/17 (1кс-201/11397/17) згідно з клопотанням слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області у кримінальному провадженні №420160400000000885. Також у відповіді зазначено, що станом на 31.12.2012 року в реєстровій книзі №128п за реєстровим №8 містяться відомості про зареєстроване право власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1997 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №2/2622-97. Відомості про реєстрацію права власності квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 30.07.1999 року за відповідачем [PERSON] в реєстровій книзі відсутні. Позивач у позові вказує на те, що в ухвалі слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2017 року №201/18277/17 (1кс-201/11397/17) зазначено, що 17.10.2017 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільної процедури Дніпровської міської ради Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом міської ради народних депутатів від 30.07.1999 року за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Магдалинівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, було зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до відомостей інвентаризаційної справи на об`єкт житлової нерухомості, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , вказаний об`єкт нерухомості належить на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності від 09.12.1997, видане виконкомом міської ради народних депутатів від 09.12.1997 № 2/2622-97, належить [PERSON] . За даними ресурсу https://wanted.mvs.gov.ua/passport, документ: паспорт громадянина України серія [NUMBER] , згідно з базою даних МВС обліковується серед викрадених та втрачених, дата реєстрації: 22.04.2010 року. Таким чином, реєстрація права власності на вказану квартиру державним реєстратором [PERSON] була проведена 17.10.2017 року за відповідачем [PERSON] на підставі неіснуючого свідоцтва про право власності від 30.07.1999 року та на підставі недійсного паспорту серії [NUMBER] . На запит його представника від 05.02.2021 року Департаментом житлового господарства ДМР була надана відповідь від 11.02.2021 року №3/12-613 про те, що розпорядженням органу приватизації від 10.12.1997 року №2/2622-97 квартира [ADDRESS] була передана у приватну власність [PERSON] , про що видано відповідне свідоцтво про право власності на житло та надані архівні копії приватизаційної справи. 18.10.2019 року він - позивач з приводу зазначених обставин звернувся до Прокуратури Дніпропетровської області, на що отримав відповідь, що кримінальне провадження №420160400000000885 визначено за СВ Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, та було рекомендовано звернутися до даної установи. 26.11.2019 року його представник адвокат Буденко Ю.Ю. звернувся до СВ Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою з вимогою повернути матеріали інвентарної справи до КП «ДМБТІ», на яку отримав відповідь старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Полонова С. від 27.12.2019 року за №45/2-Б-287, в якій зазначено, що постановою від 25.11.2019 року кримінальне провадження №420160400000000885 закрито згідно з ч.1 п.2. ст. 284 КПК України; в матеріалах кримінального провадження №420160400000000885 відсутня інвентарна справа на квартиру [ADDRESS] , а також відсутня ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2017 року №201/18277/17 (1кс-201/11397/17) про вилучення інвентарної справи, та відсутня ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2017 року №201/18276/17 про арешт квартири. З огляду на зазначені обставини, позивач вважає, що свідоцтво про право власності від 30.07.1999 року, видане на ім`я [PERSON] не оформлювалось, тому є всі підстави для скасування державної реєстрації права власності за відповідачем [PERSON] , проведеної державним реєстратором Зубком Валерієм Юрійовичем 17.10.2017 року на підставі свідоцтва про право власності від 30.07.1999 року, та припинення запису про право власності №22915359, поновивши запис про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи, що у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спірну квартиру, дублікат свідоцтва отримати нема можливості через відсутність в БТІ інвентаризаційної справи, іншим способом, окрім судового, оформити право власності на спадкове майно неможливо, тому просив суд визнати за ним - [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] . Також, посилаючись на те, що постановою від 25.11.2019 року закрито кримінальне провадження №420160400000000885 згідно з ч.1 п.2. ст. 284 КПК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні №420160400000000885 є закінченим, що виключає можливість звернення власника або володільця майна до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, просив звільнити з-під арешту майно, яке належить [PERSON] , яка померла [INFO] , арешт на яке накладено ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2017 року №201/18276/17, а саме: квартиру [ADDRESS] (номер запису про обтяження 24261754). Ухвалою судді від 01.12.2020 року було здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Бабушкінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~14.01.2021\~року була витребувана від приватного нотаріуса ДМНО Кейтельгіссер О.М. належним чином завірена копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 03.02.2021 року Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради був залучений до справи в якості співвідповідача. Ухвалою Бабушкінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~03.02.2021\~року за клопотанням представника позивача витребувано з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для огляду в судовому засіданні матеріали справ №201/18276/17 (провадження №1кс-201/11396/2017) та № 201/18277/17 (провадження №1кс-201/11397/2017). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням уточнення у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судовому засіданні проти позову не заперечувала, просила рішення постановити на розсуд суду, відповідно до вимог чинного законодавства. Представник відповідача - Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області у судовому засіданні проти позову заперечувала, надала відзив на позов, в якому зазначила про те, що в матеріалах кримінального провадження № 42016040000000885 відсутні будь-які ухвали суду щодо накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Третя особа - приватний нотаріус ДМНО Кейтельгіссер О.М. у судове засідання не з`явилась, про день, час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду копію спадкової справи та заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази у цивільній справі, ознайомившись з матеріалами справ №201/18276/17 (провадження №1кс-201/11396/2017) та № 201/18277/17 (провадження №1кс-201/11397/2017), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~ Згідно\~ст.\~77\~ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є рідним сином [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження від 02.04.2019 року, актовий запис №281 від 11.03.1960 року. [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1997 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №2/2622-97. [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №7196 від 11.09.2008 року, після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч.1.2. ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Згідно з положеннями ст.ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Позивач, як спадкоємиць першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Кейтельгіссер Олександри Михайлівни із заявою про прийняття спадщини. Однак у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та відсутністю факту прийняття спадщини, оскільки на день смерті спадкодавця не був зареєстрований разом з нею, нотаріусом листом від 28.05.2019 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.08.2019 року був встановлений факт того, що [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , постійно проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] на час її смерті та відкриття спадщини [INFO] , дане рішення вступило в законну силу і встановлені ним обставини відповідно до приписів ст. 82 ЦПК України не підлягають дослідженню при розгляді даної справи. Після отримання вказаного рішення суду позивач знову звернувся до приватного нотаріуса Кейтельгіссер Олександри Михайлівни з приводу оформлення спадщини, на що листом від 24.09.2019 року він був повідомлений нотаріусом про те, що видати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , РНКОПП [NUMBER] . Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №173029706 вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] державним реєстратором [PERSON] 17.10.2017 року було зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30.07.1999 року, номер запису про право власності 22915359. КП «ДМБТІ» ДОР надало відповідь від 16.01.2020 року №476, в якому зазначається, що інвентарна справа на квартиру [ADDRESS] вилучена на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2017 року №201/18277/17 (1кс-201/11397/17) згідно з клопотанням слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області у кримінальному провадженні №420160400000000885. Також у відповіді зазначено, що станом на 31.12.2012 року в реєстровій книзі №128п за реєстровим №8 містяться відомості про зареєстроване право власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1997 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №2/2622-97. Відомості про реєстрацію права власності квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 30.07.1999 року за відповідачем [PERSON] в реєстровій книзі відсутні. В ухвалі слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2017 року у справі №201/18277/17 (1кс-201/11397/17), матеріали якої було досліджено судом, зазначено, що 17.10.2017 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільної процедури Дніпровської міської ради Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом міської ради народних депутатів від 30.07.1999 року, за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина України [NUMBER] , виданий Магдалинівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, було зареєстровано право власності на об`єкт житлової нерухомості, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до відомостей інвентаризаційної справи на об`єкт житлової нерухомості, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , вказаний об`єкт нерухомості на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності від 09.12.1997, виданого виконкомом міської ради народних депутатів від 09.12.1997 № 2/2622-97, належить [PERSON] . За даними ресурсу [INFO] , документ: паспорт громадянина України серія [NUMBER] , згідно з базою даних МВС обліковується серед викрадених та втрачених, дата реєстрації: 22.04.2010 року. Як вбачається з відповіді Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 11.02.2021 року №3/12-613, розпорядженням органу приватизації від 10.12.1997 року №2/2622-97 квартира [ADDRESS] була передана у приватну власність [PERSON] , про що видано відповідне свідоцтво про право власності на житло. Також надані архівні копії приватизаційної справи. Таким чином, із врахуванням досліджених доказів, суд приходить до висновку, що реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] державним реєстратором [PERSON] була проведена 17.10.2017 року за відповідачем [PERSON] на підставі неіснуючого свідоцтва про право власності від 30.07.1999 року та на підставі недійсного паспорту серія [NUMBER] , що не спростовано відповідачами. 18.10.2019 року [PERSON] з приводу зазначених обставин звернувся до Прокуратури Дніпропетровської області, на що отримав відповідь, що кримінальне провадження №420160400000000885 визначено за СВ Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, та було рекомендовано звернутися до даної установи. 26.11.2019 року представник [PERSON] адвокат Буденко Ю.Ю. звернувся до СВ Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою з вимогою повернути матеріали інвентарної справи до КП «ДМБТІ», на яку отримав відповідь старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Полонова С. від 27.12.2019 року за №45/2-Б-287, в якій зазначено, що постановою від 25.11.2019 року закрито кримінальне провадження №420160400000000885 згідно з ч.1 п.2. ст. 284 КПК України; в матеріалах кримінального провадження №420160400000000885 відсутня інвентарна справа на квартиру [ADDRESS] ; а також відсутня ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2017 року №201/18277/17 (1кс-201/11397/17) про вилучення інвентарної справи, та відсутня ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2017 року №201/18276/17 про арешт квартири. Пунктом 2 ч.1 ст.3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~ Відповідно зі ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення. \~ \~ \~ \~Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Основною метою\~статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад,\~рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року,\~"Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року,\~"Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, визначено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~ \~ Згідно зі ст.170 КПК України, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. \~ \~ \~ \~Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. За змістом ч. 3 ст. 174 КПК, у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. \~ \~ \~ \~Із закриттям кримінального провадження втрачається легітимна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Як встановлено судом, постановою від 25.11.2019 року закрито кримінальне провадження №420160400000000885 згідно з ч.1 п.2. ст. 284 КПК України. Таким чином, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні №420160400000000885 є закінченим, що виключає можливість звернення власника або володільця майна до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, тому питання щодо скасування арешту майна має вирішуватися у порядку цивільного судочинства. Такий висновок зробила Велика палата Верховного Суду в постанові №372/2904/17-ц від 15.05.2019 р. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої\~статті 19 ЦПК України\~можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові\~від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19) і підстав для відступлення від неї немає. Таким чином, враховуючи те, що свідоцтво\~про право\~власності від\~30.07.1999\~року,\~видане на\~ім`я [PERSON] \~не оформлювалось,\~власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1997 року, виданого Виконкомом міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №2/2622-97, є [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем після смерті якої є позивач, постановою від 25.11.2019 року закрито кримінальне провадження №420160400000000885 згідно з ч.1 п.2. ст. 284 КПК України, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. З огляду на встановлені судом обставини суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності, проведеної 17.10.2017 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом міської ради народних депутатів від 30.07.1999 року, на ім`я [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] з припиненням запису про право власності 22915359, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1383566512102, та поновленням запису про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Одночасно є такими, що підлягають задоволенню також позовні вимоги позивача про звільнення з-під арешту майна, яке належить [PERSON] , яка померла [INFO] , арешт на яке накладене ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2017 року № 20, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,0 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., задовольнивши позовні вимоги позивача. Будь-яких доказів в спростування вимог позивача суду не надано. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за необхідне витрати по справі стягнути з відповідача [PERSON] відповідно до клопотання представника позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved