Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Теребовлянського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування своїх вимог позивач вказала, що 12.08.2010 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області. Під час спільного подружнього життя у сторін народився: син [PERSON], [INFO]. Однак, подружнє життя не склалося через непорозуміння, різні характери, позивач вважає за недоцільне зберегти шлюб. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Дитина залишилась проживати з позивачем. [PERSON]в позовній заяві зазначає, що [PERSON] є особою працездатного віку, не надає коштів на утримання сина, а тому просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошові сумі у розмірі 700,00 гривень, щомісячно Позивач та її представник [PERSON] подали суду письмову заяву, в якій просили справу слухати без їх участі позовні вимоги задоволити повністю з мотивів викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав через канцелярію суду заяву, в якій просить справу слухати без його участі, щодо задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 700,00 грн не заперечував. Справа розглянута відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 12.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та Галянт ( дошлюбне Фірманюк) [PERSON], актовий запис №75 (свідоцтво про шлюб серії 1-ИД №066448). Під час спільного подружнього життя у сторін народи вся: син [PERSON], [INFO] (згідно свідоцтва про народження серії 1-ИД №141267 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області 27.07.2011 року). Згідно вимог ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дійсно, позивач та відповідачка не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, шлюб носить формальний характер, спроби нормалізувати відносини, позитивного результату не дали. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки шлюб носить формальний характер, а подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачу. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН "Про права дітей" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язками батьків є піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. З ст. 181, ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовий сумі. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В силу приписів ч. 2. ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. З урахуванням зазначених вище вимог закону, беручи до уваги, що встановлено підстави для визначення розміру аліментів відповідно до ст. 184 СК України у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач офіційно не працює. Суд враховує, що відповідач не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, а також стан здоровя відповідача, а також те що він визнав позовні вимоги, приходить до переконання, що позов [PERSON]Япідлягає до задоволення шляхом стягнення в її користь із відповідача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 гривень, щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини - сина - [PERSON]до досягнення ним повноліття згідно з ст. ст. 180, 183 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за 1 місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подала її 27.12.2016 року. Таким чином, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 27.12.2016 року. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved