Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачі є співвласниками спірної квартири та не виконують зобов'язання по оплаті за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01 березня 2009 року по 01 січня 2013 року у розмірі 9140,14 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 9 140,14 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Під час розгляду справи представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за період з 01 березня 2009 року по 01 липня 2014 року за житлово-комунальні послуги у розмірі 15 961,81 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. 08 грудня 2015 року ухвалою суду позовну заяву Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги в частині стягнення заборгованості за період з 01 січня 2013 року по 01 липня 2014 року залишено без розгляду. Представник позивача підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що відповідачі визнавали наявність боргу та періодично сплачували кошти за житлово-комунальні послуги в більшому розмірі, ніж місячний платіж. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що уклав договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги, який щомісячно виконував. Просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що сплачували щомісячно за договором реструктуризації, тому оплата була у більшому розмірі, ніж виставляли рахунки для щомісячної оплаті послуг. Просила застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Підтримала пояснення відповідачів [PERSON], [PERSON] Просила застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд установив наступні фактичні обставини. Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частинах (а.с. 7, 8). Згідно довідки форми 3, виданої ЖРЕО № 408 від 22 липня 2015 року, в спірній квартирі зареєстровані відповідачі, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.68). Згідно розрахунку та довідки заборгованість відповідачів по сплаті квартплати та плати за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2009 року по 01 січня 2013 року становить 9 140,14 грн. (а.с. 12, 13). Дослідивши добуті докази, суд дійшов такого висновку. За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов'язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги зазначені і в п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, згідно яких власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва є балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідачами не спростовано, що позивач надавав їм послуги, а відповідачі їх приймали, проте не в повному обсязі вносили за них плату, тому утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 березня 2009 року по 01 січня 2013 року у розмірі 9140,14 грн. Одночасно судом встановлено, що розрахунок позовних вимог зроблений без урахування строку позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідачі звернулися із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-214цс14 від 21 січня 2015 року, яка є обов'язковою до застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України, враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. 22 лютого 2013 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відмовлено у прийнятті заяви КПпоУЖГ Дніпровського району м. Києва про видачу судового наказу до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с.6). Після відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу позивач в трирічний строк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, тому має право стягнути заборгованість до переривання строку позовної давності. Отже, підлягали задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 22 лютого 2013 року по 22 лютого 2010 року. Однак, 07 вересня 2011 року між відповідачем [PERSON] та ЖРЕО № 406 укладено договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка утворилася станом на 01 вересня 2011 року в сумі 3616,94 грн. (а.с. 9). Виходячи із наведеного, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2011 року по 01 січня 2013 року(в межах позовних вимог). Згідно наданого розрахунків заборгованість склала у 2011 році: вересень - 548 грн.29 коп., жовень - 686 грн.63 коп., у 2012 році - 3972 грн.09 коп., всього 5207 грн.01 коп. (а.с. 38-39, 70-71, 91-106). З урахуванням викладеного, позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню частково: стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2011 року по 01 січня 2013 року у сумі 5207 грн.01 коп. солідарно. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції до 01 вересня 2015 року) при подачі позовної заяви: майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру до суду оплачується ставка судового збору 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. 00 коп. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру в розмірі 1 відсотка ціни позову в сумі 243 грн. 60 коп. Згідно п. 36 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "При застосуванні судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 5207 грн.01 коп. та з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 80 грн.38 коп.(5207 грн.01х100: 15 961,81 =33%). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у сумі по 26 (двадцять шість) грн. 79 коп. з кожного.

Outcome: approved