Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

До Приморського районного суду міста Одеси 03.09.2019 року звернувся [PERSON] з позовною заявою до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якій просить скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за №305-к від 20 травня 2019 року його звільнено з посади першого заступника начальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно із пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпПУ, а саме у зв`язку із застосуванням сили по відношенню до [PERSON] при виконанні службових обов`язків. Позивач вважає, що вказаний наказ № 305-к від 20.05.2019 року є противоправним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, за відсутності в його діях грубого порушення трудових обов`язків, на підставі «сфабрикованих» доказів, без проведення належного службового розслідування з метою встановлення обставин. Окрім цього, позивач вважає, що звільняючи його з посади, Голова Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, зіслався на вимогу Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби, що не передбачено ч.1 ст.41 КЗпП України і ст. 43 КЗпП України. На підставі викладених обставин у їх взаємозв`язку позивач вважає, що наказ про його звільнення підлягає скасуванню із поновленням його на посаді та з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Окрім цього, позивач просить суд поновити йому строк на звернення до суду з позовною заявою, у зв`язку з тим, що у встановлений законом місячний строк, а саме - 19.06.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду ним був поданий адміністративний позов до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті про визнання протиправним та скасувати наказу № 305-К від 20.05.2019 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку. Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Бутенко А.В. від 24.06.2019 року по справі №420/3650/19 прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті про визнання протиправним та скасувати наказу № 305-К від 20.05.2019 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, однак 15 серпня 2019 року ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Бутенко А.В. закрито провадження у справі №420/3650/19 та роз`яснено позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні 15.08.2019 року оголошена вступна та резолютивна частина ухвали, а лише 03.09.2019 року представником позивача отримана належним чином засвідчена копія даної ухвали, одразу після чого він звернувся до Приморського районного суду міста Одеси. Позивач вважає вищенаведені причини пропуску строку для звернення з позовом до суду поважними і просить суд поновити строк для звернення до суду з позовною заявою. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 05.09.2019 рок відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що наказом Держпродспоживслужби від 20.05.2019р. № 305-к позивача було звільнено з посади першого заступника начальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті відповідно до п.І. ч.І. ст. 41 КЗпП України правомірно та з дотриманням норм чинного законодавства за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків. Фактичне звільнення позивача відбулося під час перебування його на роботі, а не під час перебування на лікарняному, з дотриманням норм чинного законодавства. Представник Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті в судове засідання не з`явився, надав клопотання про відкладення розгляду справи однак причини неявки останнього не визнані судом поважними. У відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що 24.04.2019 року о 08:50 год. [PERSON] знаходився на своєму робочому місці (кабінет сектору кадрової роботи), коли до нього в кабінет зайшов позивач та почав принижувати його як людину та працівника служби, виказувати йому погрози фізичною розправою, після чого позивач застосував до [PERSON] фізичну силу, а саме вдарив його рукою в обличчя. На підставі вказаних обставин було прийнято оскаржуваний наказ, а саме звільнення відповідача відбулось без порушення вимог чинного законодавства. Відповідач вважає безпідставними посилання позивача на порушення Держпродспоживслужбою України вимог Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №950 від 13.06.2000р. в чинній редакції (далі за текстом - Порядок проведення службового розслідування) та не проведення службового розслідування приведених вище обставин 24.04.2019р., т.я. п. 1 наведеного Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України "Про запобігання корупції" (далі - Закон) прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян; у разі недодержання посадовими особами місцевого самоврядування законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або особи, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обов`язки (далі - керівник органу). Вважає, що проведення службового розслідування за фактом завдання позивачем - удару в обличчя завідувачу сектору кадрової роботи Одеської регіональної служби Столяренку І.А. відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування не було обов`язковим, позивач до Держпродспоживслужби з вимогою про проведення такого розслідування не звертався. Факт не проведення такого розслідування не вказує на необґрунтованість, безпідставність чи незаконність оспорюваного наказу Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №305-к від 20.05.2019р. про звільнення позивача. Також, відповідач вважає безпідставними є посилання позивача на порушення вимог ст. 43 КЗпП України. Стаття 43 КЗпП України регламентує порядок отримання власником згоди первинної профспілкової організації на звільнення працівника, який є членом такої профспілки, за ініціативою власника. Позивач не є та на момент видання оспорюваного наказу не був членом Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби, отже, згода Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби на звільнення позивача була не потрібна. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Наказом Державного департаменту ветеринарної медицини від 27.01.2007 року № 10-к позивача призначено на посаду першого заступника начальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті. 23.04.2019 року у зв`язку з відмовою позивача [PERSON] від підпису про ознайомлення з посадовою інструкцією першого заступника начальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, заступником начальника служби Яковлевим О.В., завідувачем сектору кадрової роботи апарату управління служби [PERSON] та головним фахівцем - аудитором Одеської регіональної служби Касьяненко А.П. був складений відповідний акт. 24.04.2019 року завідувач сектору кадрової роботи апарату управління Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті [PERSON] звернувся до начальника Одеської регіональної служби, до Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби та до Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області з відповідними заявами, посилаючись на те, що 24.04.20І9 року о 08:50 год. він знаходився на своєму робочому місці (кабінет сектору кадрової роботи в приміщенні служби), коли до нього в кабінет зайшов перший заступник начальника Служби [PERSON]. і почав нецензурно висловлюватись на його адресу, принижувати його як людину та працівника Служби, що нижчий за посадою, виказувати йому погрози фізичною розправою, після чого застосував до нього фізичну силу, а саме - вдарив рукою в обличчя. Підставою для вищенаведеної поведінки [PERSON] та вчинення ним відносно нього насильницьких дій вважає складання ним за участі інших працівників Служби 23.04.2019 року акту про відмову від ознайомлення з посадовою інструкцією першого заступника начальника Служби. На нецензурні висловлювання, погрози та приниження, він відповідав з дотриманням правил етичної поведінки, але після застосування до нього [PERSON] фізичної сили та з метою припинення подібних дій з його боку та самозахисту був змушений примусити його покинути приміщення сектору кадрової роботи. Окрім цього в службовій записці [PERSON] зазначив, що упереджене ставлення до нього, нецензурні висловлювання та приниження його як людини та працівника служби, що нижчий за посадою, з боку [PERSON] мають місце тривалий час. Так, протягом 2016 року під час виконання [PERSON] обов`язків начальника служби, та періодично до сьогоднішнього часу він постійно нецензурно виражався на його адресу, звертався до нього та розмовляв зі ним принижуючи його людську гідність та професійну честь, погрожував йому звільненням, хоч свої посадові обов`язки він виконував та виконую повністю, дотримуючись правил етичної поведінки, дисциплінарних стягнень за час роботи в Службі не мав, в квітні 2016 року безпідставно був позбавлений [PERSON] премії. 25.04.2019 року з приводу зазначених обставин до голови Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів звернувся начальник Одеської регіональної служби з доповідною запискою за №195. 02.05.2019 року відбулося позачергове засідання Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби з приводу розгляду заяви завідувача сектору кадрової роботи апарату управління служби [PERSON]. від 24.04.2019 року, на якому було прийнято рішення про звернення до голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з вимогою розірвати трудовий договір з першим заступником начальника Одеської регіональної служби [PERSON] . на підставі ч.1 ст.45 КЗпП України, т.я. в ході розгляду заяви [PERSON] від 24.04.2019 року викладені в ній факти знайшли своє підтвердження, встановлено, що членам профкому відомо про багато випадків порушення норм етичної поведінки та приниження професійної та людської гідності, висловлювання погроз дисциплінарними стягненнями, у тому числі звільненням, безпідставних позбавлень премії позивачем відносно підлеглих працівників служби. 02.05.2019 року відповідна вимога була направлена Профспілкою первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби Голові Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 10.05.2019 року на адресу [PERSON] надійшов лист за №24.3-6/2954-19 від голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, в якому зазначалося, що до Держпродспоживслужби надійшла доповідна записка Сологуба І.Г. - начальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті від 25.04.2019 року №195 щодо застосування ним фізичної сили відносно [PERSON] - завідувача сектору кадрової роботи при виконанні службових обов`язків та щодо його відмови від ознайомлення та підписання посадової інструкції. В зв`язку з вищенаведеним, [PERSON] запропоновано терміново до 14.05.2019 року в паперовому вигляді та на e-mail: kadry.du.dp@ukr.net надати пояснення щодо обставин (причин) скоєння проступку. 13.05.2019 року за допомогою поштового зв`язку [PERSON] повідомив Голову Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, що з квітня 2019 року начальник Одеської регіональної служби Сологуб І.Г. намагається штучно створити конфліктну ситуацію між ним - його першим заступником та посадовими особами сектору кадрової роботи апарату управління Одеської регіональної служби. При цьому [PERSON] вказав, що на його думку, метою цього конфлікту є дестабілізація нормальної щоденної роботи управління Одеської регіональної служби шляхом викори\-стання окремих членів колективу в якості інструмента його приниження, як службовця та людини, розпалювання конфліктів між ними, дискредитації його професійних якостей перед іншими підлеглими. Одночасно [PERSON] поінформував про те, що перебуває на лікарняному і повідомить про вихід на роботу після закінчення лікування. 23.05.2019 року [PERSON] на адресу Голови Держпродспоживслужби Лапа В.І. була направлена службова записка з поясненнями. 27.05.2019 року листом за №36/1-8140 Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, повідомлено [PERSON] , що викладені у його заяві обставини не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення, з громадянином [PERSON] проведена робота профілактичного характеру про недопустимість порушення чинного законодавства. Наказом Держпродспоживслужби від 20.05.2019 № 305-к [PERSON] звільнено з посади першого заступника начальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно з пунктом 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України в перший робочий день. Ст..41 КЗпП України встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Водночас, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. На цьому наголошується і у роз`ясненнях, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». При цьому, за своєю суттю одноразове грубе порушення трудових обов`язків є видом дисциплінарного проступку, а тому, звільнення працівника з цієї підстави має відбуватись також з дотриманням вимог трудового законодавства щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, статті 149 Кодексу законів про працю України. Право на працю гарантоване Конституцією України, згідно з частинами 1 статті 43 якої кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на працю є одним із фундаментальних прав людини і громадянина, на чому неодноразово наголошується у актах міжнародного права, які визнані і ратифіковані Україною, зокрема, у Загальній декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, Міжнародному пакті про економічні, соціальні та культурні права від 16 грудня 1966 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наведеними міжнародними правовими актами задекларовано право кожної людини, як члена суспільства, мати право на працю, вільний вибір роботи, на справедливі та сприятливі умови праці та на захист від безробіття (стаття 23 Загальної декларації прав людини). Україна, як учасник Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права визнала право на працю і взяла на себе зобов`язання вчиняти належні кроки для забезпечення цього права (стаття 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права). Саме тому, утвердження і забезпечення прав і свобод людини, відповідно до статті 3 Основного Закону України, в тому числі і права на працю, визначено головним обов`язком держави. Для цього, у національному законодавстві закріплено низку відповідних трудових гарантій, зокрема, щодо незаконного звільнення і передбачено правові інструменти для захисту трудових прав. Зокрема, відповідно до частини 6 статті 43 Конституції України, абзацу сьомого частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. З метою недопущення незаконного звільнення з підстав вчинення працівником дисциплінарного проступку законодавець у статті 149 Кодексу законів про працю України встановив порядок застосування дисциплінарних стягнень. За змістом вказаної статті Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, а при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Комплексний аналіз наведених вище положень міжнародно-правових актів і приписів національного законодавства в сукупності їх юридичних зв`язків дає підстави для висновку, що при звільненні працівника за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, власник або уповноважений ним орган повинні вжити усіх можливих і передбачених законом заходів для з`ясування наявності обґрунтованих і беззаперечних обставин, які б однозначно свідчили про допущення особою проступку, який можна кваліфікувати як одноразове грубе порушення трудових обов`язків, за яке наступає відповідальність у вигляді звільнення. Між тим, з наказу про звільнення позивача і матеріалів справи не вбачається встановлення відповідачем - Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів обґрунтованих і беззаперечних обставин, які б однозначно свідчили про допущення позивачем проступку, який можна кваліфікувати як одноразове грубе порушення трудових обов`язків, за яке настає відповідальність у вигляді звільнення. З наказу про звільнення позивача не вбачається встановлення відповідачем - Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів факту допущення позивачем одноразового грубого порушення. Наказ про звільнення носить формальний характер, з якого не вбачається висновків відповідача з посиланням на конкретні і достовірні докази, які б вказували на допущення позивачем одноразового грубого порушення саме трудових обов`язків. Так, в наказі про звільнення позивача зазначено, що за інформацією, наданою Одеською регіональною службою листом від 25.04.2019 року №195 [PERSON] застосував фізичну силу по відношенню до [PERSON] при виконанні службових обов`язків. Останнім було подано заяву до Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.04.2019 року №8140 та заяву до Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби від 24.04.2019 року. Враховуючи вимогу Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби від 02.05.2019 року, лист Одеської регіональної служби від 13.05.2019 року №205, пояснення [PERSON] від 13.05.2019 року було прийнято наказ про звільнення. Водночас, аналіз вищенаведених документів свідчить про те, що вони не містять беззаперечних доказів допущення [PERSON] одноразового грубого порушення трудового законодавства, т.я. ґрунтуються виключно на поясненнях [PERSON] про застосування до нього з боку [PERSON] фізичної сили, які [PERSON] заперечує. Щодо посилань в наказі про звільнення позивача на заяву [PERSON] до Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.04.2019 року №8140 суд зазначає, що така заява не підтверджує факт застосування до [PERSON] фізичної сили з боку [PERSON] оскільки відсутні будь-які правові наслідки поданої заяви. Також суд не приймає до уваги доводи відповідачів про те, що в підтвердження неправомірних дій позивача 27.05.2019 року [PERSON] отриманий лист №36/1-8140 Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, яким повідомлено, що викладені у його заяві обставини не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення, з громадянином [PERSON] проведена робота профілактичного характеру про недопустимість порушення чинного законодавства. Вищенаведений лист не містить даних щодо встановлення факту застосування з боку [PERSON] до [PERSON] фізичної сили з посиланням на докази, а тому не підтверджує доводи, викладені в заяві [PERSON] , і не спростовує доводи позивача, який заперечує застосування ним фізичної сили до [PERSON] . Вказаний лист лише підтверджує той факт, що повідомлені у заяві [PERSON] обставини не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення. Не надано суду і постанови, яка набрала законної сили, щодо вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення по відношенню до [PERSON] . В той же час, суд звертає увагу на те, що вищенаведений лист №36/1-8140 від 27.05.2019 року складений після винесення наказу про звільнення позивача, а тому не міг досліджуватися Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів при винесені наказу про звільнення позивача, у зв`язку з чим суд не приймає до уваги вказаний лист як доказ належного обґрунтування оскаржуваного наказу. Щодо вимоги Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби від 02.05.2019 року, яка врахована при винесені наказу про звільнення, суд зазначає наступне. Так, 02.05.2019 року Профспілка первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби звернулася до голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з вимогою розірвати трудовий договір з першим заступником начальника Одеської регіональної служби Гривою М.Я. на підставі ч.1 ст.45 КЗпП України. В свою чергу, з вимогою про розірвання трудового договору в порядку ч.1 ст.45 КЗпП України виборний орган перинної профспілкової організації може звертатися тільки по відношенню до керівника підприємства, установи, організації. Діючим законодавством не передбачено звернення виборного органу первинної профспілкової організації до власника або уповноваженого ним органу з вимогою про розірвання трудового договору з заступником керівника підприємства, установи, організації, яким є позивач. Вимога Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби про розірвання трудового договору з першим заступником начальника Одеської регіональної служби [PERSON] на підставі ч.1 ст.45 КЗпП України є такою, що винесена без законно визначених правових підстав, поза межами повноважень Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби, тому не приймається судом до уваги як така, що прийнята у незаконний спосіб. В свою чергу суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що згідно вищезазначеної вимоги і протоколу позачергового засідання профспілкового комітету профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті від 02.05.2019 року, при розгляді заяви [PERSON] встановлено, що членам профкому відомо про багато випадків порушення норм етичної поведінки та приниження професійної та людської гідності, висловлення погроз дисциплінарними стягненнями, у тому числі звільнення безпідставних позбавлень премії першим заступником начальника Одеської регіональної служби [PERSON] відносно підлеглих працівників служби, у тому числі під час здійснення ним перевірок роботи ПІПВМ Одеської регіональної служби, а також під час виконання [PERSON] обов`язків начальника служби протягом 2016 року. Суд критично відноситься до таких висновків профспілкового комітету профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті і вважає їх упередженими по відношенню до позивача, т.я. такі висновки не містять конкретних прізвищ працівників служби, конкретних дат, обставин зазначених подій та наслідків неправомірної поведінки позивача. Крім того, допитані у судовому засіданні голова профспілкового комітету [PERSON] . і член комітету [PERSON] пояснили, що працівники Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті не зверталися з заявами до комітету з приводу неетичної поведінки позивача. Також допитані в судовому засіданні працівники Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті [PERSON] , Касьяненко А.П. , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що позивач до них неетично і принизливо не відносився, фізичної сили не застосовував. В той же час, як з вимоги, так і з протоколу позачергового засідання профкому не вбачається встановлення факту застосування фізичної сили [PERSON] до [PERSON] з посиланням на беззаперечні докази, а міститься посилання лише на пояснення скаржника [PERSON] . Крім того, доводи відповідачів про те, що позивач був присутній в приміщенні Одеської регіональної служби під час проведення позачергового засідання профкому, однак на зазначене засідання не з`явився та своїх пояснень або заперечень щодо інциденту, викладеного в заяві [PERSON] не надав, не підтверджені жодними належними доказами. Так, згідно акту членів профкому від 02.05.2019 року, [PERSON] 02.05.2019 року був ознайомлений з письмовим запрошенням на позачергове засідання профкому з розгляду заяви [PERSON] від 24.04.2019 року, що було призначено на 11.00 год 02.05.2019 року. [PERSON] на засідання Профкому 02.05.2019 року не з`явився, пояснень членам Профкому з обставин, викладених в заяві [PERSON] від 24.04.2019 року не надав, під час проведення засідання Профкому був присутнім в приміщенні служби. В той же час, з письмового запрошення [PERSON] на засідання профкому на 02.05.2019 року не вбачається, що буде розглядатися заява [PERSON] саме від 24.04.2019 року, і що ця заява стосується його дій по відношенню до [PERSON] . Крім того, письмове запрошення [PERSON] на засідання профкому 02.05.2019 року, складено 26.05.2019 року. В той же час, судом встановлено, що позивач не був членом профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, а тому згідно вимог ч.1 ст.43-1 КЗпП України згода профспілки на звільнення [PERSON] не була потрібна. Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо необхідності згоди профспілки на його звільнення. Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] - заступник начальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті та Касьяненко А.П. - головний фахівець-аудитор Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, які пояснили, що 23.04.2019 року вони були запрошені [PERSON] - завідувачем сектору кадрової роботи для ознайомлення позивача з посадовою інструкцією позивача. Позивач ознайомився з посадовою інструкцією, але відмовився від підпису про ознайомлення з нею, про що вони підписалися в відповідному акті про відмову в ознайомленні з посадовою інструкцією від 23.04.2019 року. Разом з тим, жодних показань щодо обставин застосування фізичної сили [PERSON] до [PERSON] вказані свідки не повідомили, а лише пояснили, що позивач до них фізичної сили не застосовував, нецензурно і принизливо на їх адресу не висловлювався. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] - завідувач сектору кадрової роботи Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті пояснив, що 23.04.2019р., у зв`язку з відмовою позивача [PERSON] від підпису про ознайомлення з посадовою інструкцією першого заступника начальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, ним, заступником начальника служби Яковлевим О.В. та головним фахівцем - аудитором Одеської регіональної служби Касьяненко А.П. був складений відповідний акт. 24.04.20І9 року о 08:50 год., коли він знаходився на своєму робочому місці - в кабінеті сектору кадрової роботи в приміщенні служби, до нього в кабінет зайшов перший заступник начальника Служби [PERSON]. і почав нецензурно висловлюватись на його адресу, принижувати його як людину та працівника Служби, виказувати йому погрози фізичною розправою, після чого застосував до нього фізичну силу, а саме - вдарив рукою по обличчю, коли він сидів за столом. Після цього він встав та з метою припинення подібних дій з його боку та самозахисту був змушений фізично примусити його покинути приміщення сектору кадрової роботи. Окрім цього пояснив, що упереджене ставлення до нього, нецензурні висловлювання та приниження його як людини та працівника служби, що нижчий за посадою, з боку [PERSON] мають місце тривалий час. Так, протягом 2016 року під час виконання [PERSON] обов`язків начальника служби, та періодично до сьогоднішнього часу він постійно нецензурно виражався на його адресу, звертався до нього та розмовляв з ним, принижуючи його людську гідність та професійну честь, погрожував йому звільненням, хоч свої посадові обов`язки він виконував та виконує повністю, дотримуючись правил етичної поведінки, дисциплінарних стягнень за час роботи в Службі не мав, в квітні 2016 року безпідставно був позбавлений [PERSON] премії. Також свідок пояснив, що позивач відмовлявся він підпису про ознайомлення з його посадовою інструкцією, т.я. хотів ознайомитися з оригіналом, а не копією інструкції. Але після надання оригіналу інструкції останній все одно відмовився від ознайомлення з посадовою інструкцією. [PERSON] зазначив, що ознайомлював позивача з інструкцією на підставі телефонної вказівки з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Свідок зазначив, що в кабінеті було світло, видимість була хороша, вікно кабінету було відкрито на провітрювання, жалюзі відкриті. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] - завідувач відділу забезпечення державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті пояснив, що 24.04.2019 року біля 09.00 год. він прибув на роботу до Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті і курив на вулиці біля вікна [PERSON] - завідувача сектору кадрової роботи, кабінет якого розташований на першому поверсі. З кабінету [PERSON] він почув гучну розмову і побачив, що в кабінеті [PERSON] , крім останнього знаходиться [PERSON] , який щось дуже голосно казав, вів себе емоційно, а потім підбіг до [PERSON] , який сидів за столом, і вдарив останнього рукою по обличчю. Разом з тим, суд критично сприймає показання свідка [PERSON] у зв`язку з тим, що ні при складенні службових записок на ім`я відповідачів, ні при зверненні до поліції і профкому [PERSON] не заявляв про свідка і очевидця події застосування до нього фізичної сили з боку позивача. На запитання представника позивача свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] не просив його виступити у якості свідка при його зверненні до поліції, не просив його з`явитися на засідання профкому, запросив тільки дати пояснення у даному судовому засіданні. Крім того, свідок [PERSON] на запитання представника позивача відповів, що він все добре бачив, що відбувалося 24.04.2019 року в кабінеті [PERSON] , т.я. в кабінеті було включено світло. При цьому свідок [PERSON] в своїх поясненнях заявив, що 24.04.2019 року о 09.00 год. вже було дуже світло, враховуючи поруку року, а тому він тільки відкрив жалюзі. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] пояснили, що 24.04.2019 року до профкому звернувся [PERSON] - завідувач сектору кадрової роботи з приводу застосування до нього фізичної сили з боку позивача, а також з приводу нецензурних висловлювань на його адресу, приниження його як людини і працівника, виказування йому погроз звільненням, безпідставного позбавлення його премії у 2016 році. Окрім цього пояснили, що 02.05.2019 року голова і члени профкому приблизно о 9.00 -10.00 год. зайшли до кабінету позивача і запросили на позачергове засідання профкому на 02.05.2019 року об 11.00 год. з приводу розгляду зави [PERSON] . При цьому, свідок [PERSON] заявила, що надала позивачу письмове запрошення на засідання, а свідок [PERSON] на запитання представника позивача чи надавалися будь-які документи 02.05.2019 позивачу відповів, що ніякі документи йому не надавалися. Свідок [PERSON] не змогла пояснити, чому профком завчасно не повідомив позивача про засідання, яке відбулося 02.05.2019 року, а повідомив про це засідання за годину-півтори до засідання та чому не надавалася копія заяви [PERSON] до профкому позивачу для ознайомлення.На засідання профкому 02.05.2019 року з`явився [PERSON] , [PERSON] - не з`явився. За результатами розгляду заяви [PERSON] профком прийняв рішення про звернення Профспілки первинної профспілкової організації Одеської регіональної служби звернулася до голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з вимогою розірвати трудовий договір з першим заступником начальника Одеської регіональної служби [PERSON] на підставі ч.1 ст.45 КЗпП України. При цьому до такого висновку вони прийшли тільки на підставі пояснень і заяви [PERSON] , т.я. у них не було підстав не довіряти поясненням [PERSON] . В свою чергу свідок [PERSON] голова профкому не змогла пояснити суду на підставі яких правових підстав профкомом, без відповідних звернень працівників служби до профкому зробив висновок про те, що членам профкому відомо про багато випадків порушення норм етичної поведінки та приниження професійної та людської гідності, висловлення погроз дисциплінарними стягненнями, у тому числі звільнення безпідставних позбавлень премії першим заступником начальника Одеської регіональної служби [PERSON] відносно підлеглих працівників служби, у тому числі під час здійснення ним перевірок роботи ПІПВМ Одеської регіональної служби, а також під час виконання [PERSON] обов`язків начальника служби протягом 2016 року. При цьому, як заявила голова профкому, з відповідними заявами працівники служби до профкому не зверталися. Окрім цього, свідки [PERSON] і [PERSON] зазначили, що особисто не бачили завдання [PERSON] удару в обличчя [PERSON] . Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що наказ про звільнення позивача винесений виключно на підставі заяви [PERSON] , обставини і факти, які зазначені в ній, не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача проступку, який можна кваліфікувати як одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Водночас, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідач не надав пояснення стосовно того чи є конфлікт між позивачем та [PERSON] одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, так як при вивченні посадової інструкції [PERSON] та норм чинного законодавства не вбачається рівнозначність одноразового грубого порушення трудової дисципліни з порушенням трудової дисципліни. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року№100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Право на оплату праці закріплено і в ст.ст. 44, 94, 115-117КЗпП України і в ст.ст. 21,22, 24 Закону України «Про оплату праці». Право на оплату праці закріплено також і в ст.23 Загальної декларації прав людини, яка прийнята Генеральною асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року. Положенням ст. 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на заробітну плату не нижчу ніж визначено законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Зміст наведених правових актів дає підстави для висновку про те, що у випадках стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу судом має бути визначений період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення рішення суду як акту правосуддя, яким відбулося врегулювання спору. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року№100 (далі - Порядок)основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до ч.4 розділу 3 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Період, за який необхідно стягнути заробітну плату, становить з 23.05.2019 року по час ухвалення рішення суду, тобто по 20.01.2020 року. Середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу повинна обчислюватися виходячи з останніх двох календарних місяців роботи, що передували події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення позивача з роботи, тобто виходячи з заробітної плати за березень і квітень 2019 року. Так, кількість робочих днів за час вимушеного прогулу з 23.05.2019 року по 20.01.2020 року включно складає 165 днів. -Травень 2019 р. -7 днів; -Червень 2019 р - 18 днів; -Липень 2019 р - 23 дні; -Серпень 2019 р - 21 день -Вересень 2019 р -21 день -Жовтень 2019 р - 22 дні -Листопад 2019 р - 21 день -Грудень 2019 р. - 21 день -Січень 2020 р. - 11 днів Заробітна плата за два попередні місяці, що передували звільненню (березень, квітень), згідно довідки №45 від 08.10.2019 року, виданої за місцем роботи позивача, складає 51 433,80 грн. Кількість робочих днів у березні - 20, у квітні - 20. Усього 40. Отже, середньоденний заробіток складає 1 285,80 грн. (51433,80:40). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 212 157,00 грн. ( 1 285,80 х 165) Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Разом з цим, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, в резолютивній частині рішення окрім визначеної судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід вказувати про виплату цієї суми з обов`язковим утриманням з неї податків та інших обов`язкових платежів. Законом України від 14.09.2006 року № 137-V ратифіковано Європейську соціальну хартію (переглянуту). Відповідно до пункту 1 частини 1 Хартії, кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає. Згідно п. 24 частини 1 Хартії, усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. Так, статтею 24 частини 2 Хартії, передбачено право на захист у випадках звільнення. З метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі. Також, суд визнає причину пропуску строку для звернення до суду з позовною заявою поважними і вважає за необхідне поновити позивачу строк для звернення до суду з позовною заявою, виходячи з наступного. Наказом голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за №305-к від 20.05.2019 року [PERSON] звільнено з посади першого заступника начальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно із пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпПУ в перший робочий день. У зв`язку з перебуванням позивача на лікарняному в період з 18.05.2019 року по 22.05.2019 року включно першим робочим днем по виходу з лікарняного є - 23.05.2019 року, тобто датою звільнення є 23.05.2019 року. Про винесення наказу про звільнення [PERSON] стало відомо 23.05.2019 року, тобто місячний строк на оскарження зазначеного наказу в судовому порядку спливає 23.06.2019 року. У встановлений законом місячний строк [PERSON] 19.06.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду був поданий адміністративний позов до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті про визнання протиправним та скасувати наказу № 305-К від 20.05.2019 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку. Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Бутенко А.В. від 24.06.2019 року по справі №420/3650/19 прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті про визнання протиправним та скасувати наказу № 305-К від 20.05.2019 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку. Між тим, від відповідачів по справі надійшли клопотання про закриття провадження по адміністративній справі з тих підстав, що справа не належить розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства з посиланням на те, що стаття 1 Закону України "Про ветеринарну медицину" визначає, що регіональна служба державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні України та транспорті це державна установа ветеринарної медицини. Частина 5 ст. 7 Закону України "Про ветеринарну медицину" визначає, що на начальників регіональних служб та їх заступників поширюється дія Закону України ''Про державну службу"( 3723-12). Закон України ''Про державну службу" №3723-ХП від 16.12.1993р. втратив чинність на підставі Закону №889-VIII (889-19) від 10.12.2015р. Частина 3 ст. З Закону України "Про державну службу" №889-VIII (889-19) від 10.12.2015р. дія цього Закону не поширюється на працівників державних установ. Таким чином, з моменту втрати чинності Законом "Про державну службу" №3723- XII від 16.12.1993р. та набуття чинності Законом України "Про державну службу" №889- VIII від 10.12.2015р. посади начальників та заступників начальників регіональних служб державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті не належать до посад державної служби. Зазначене підтверджується листом Національного агентства України з питань державної служби вих.№8179/13-16 від 09.11.2016р. На підставі наведеного, 06.12.2016р. [PERSON] був попереджений про припинення державної служби для посади першого заступника начальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті, яку він обіймав. Отже, позивач по справі - [PERSON] працюючи в Одеській регіональній службі на посаді першого заступника начальника служби на посаді публічної служби не перебував, наявні між ним та Одеською регіональною службою правовідносини є трудовими та регулюються виключно КЗпП України. У судовому засіданні, 15 серпня 2019 року ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Бутенко А.В. по справа клопотання представника відповідачів про закриття провадження у справі № 420/3650/19 - задоволено, закрито провадження у справі №420/3650/19 за позовом [PERSON] та роз`яснено позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні 15.08.2019 року оголошена вступна та резолютивна частина ухвали, а 03.09.2019 року отримана належним чином засвідчена копія даної ухвали Одеського окружного адміністративного суду, одразу після чого 03.09.2019 року позивач звернувся з позовом до Приморського районного суду міста Одеси в порядку цивільного судочинства. Крім того, поновлюючи позивачу строк для звернення до суду з позовною заявою суд приймає до уваги практику Верховного суду щодо визнання поважними причин пропуску на звернення до суду, зокрема викладені в постанові Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі №401/1391/17-ц, від 13.05.2019 року у справі №553/1875/16-ц, від 23.05.2019 року в справі №601/1513/18 та ін. Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, щоу встановлений законом строк позивач активними діями намагався захистити свої порушені права, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду.

Outcome: approved