Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на земельну частку (пай), зазначивши, що [PERSON] являлася власником земельної частки (паю), розміром 1,97 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Медведівської сільської ради Чигиринського району, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0136554. 14 лютого 1996 року [PERSON] померла. Позивач, будучи спадкоємцем майна померлої [PERSON] відповідно до закону, як її син, просить визнати за ним право власності на вищевказану земельну частку (пай), оскільки нотаріус відмовив йому в оформленні спадкового майна і рекомендував звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в зв"язку із втратою оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, прохали їх задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказану земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0136554, пояснивши, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої, оскільки він в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], але оскільки правовстановлюючі документи на дане спадкове майно відсутні нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендував звернутися до суду, тому позивач просить суд визнати за ним право власності на вказану земельну частку (пай). Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, надіславши заяву в якій позов визнав і згідний на задоволення позовних вимог. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт того, що [PERSON] дійсно була власницею земельної частки (паю), яка розташована в адміністративних межах Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, оскільки вона працювала в колгоспі, а [PERSON] вони не знають та їм не відомо, що така особа проживала чи працювала в колгоспі в с. Медведівка Чигиринського району. В 1996 році [PERSON] померла і її син, [PERSON] користувався її майном та доглядав за ним. Суд, вислухавши позивача, його представника, свідків, враховуючи лист відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14 лютого 1996 року відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР № 029013 від 15.02.1996 року померла [PERSON]. [PERSON] являлася власницею земельної частки (паю), загальною площею 1,97 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Медведівської сільської ради Чигиринського району, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0136554, яке зареєстровано 16.01.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 556 на ім'я [PERSON], що вбачається з довідки відділу Держгеокадастру у Чигиринському районі № 29-28-0.3-1156/15-16 від 10.11.2016 року. Спадкоємцем майна [PERSON] є позивач, як її син, що встановлено судовому засіданні та вбачається з копії свідоцтва про народження серії ІІ-АВ № 562107 від 12.06.1970 року. Як вбачається з постанови про нотаріальну відмову, видана нотаріусом Чигиринської державної нотаріальної контори [PERSON] №40/02-31 від 25.01.2017 року гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) площею 1,97 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Медведівської сільської ради Чигиринського району, після смерті матері - [PERSON]. Згідно даних нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори [PERSON] № 140/01-16 від 22.02.2016 року з заявою про прийняття спадщини щодо майна померлої [PERSON], 10 серпня 1996 року із заявою про прийняття спадщини звертався [PERSON]. Інші спадкоємці із заявами до нотаріальної контори не зверталися. Як вбачається з довідки Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 03.02.2017 року № 221, що в 1991-1997 роках згідно погосподарських книг № 16 1991-1995 роки та № 4 1996-2000 роки по Медведівській сільській раді Чигиринського району проживала тільки одна особа з прізвищем [PERSON], з іменем - [PERSON], по батькові - Кононівна, яка померла 15 лютого 1996 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої матері, вступивши в управління спадковим майном та користуючись ним, що підтверджується показами свідків. Так, з огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіт повинен бути укладений письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. (ст.541 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно дост.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлого [PERSON] не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачем право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Поскільки позивач є інвалідом ІІ групи, при пред'явленні позову він був звільнений від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір», то такі витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: approved