Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] на сайті tsn.ua, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "1+1 Інтернет", за посиланням https://tsn.ua/ukrayina/uchilische1250070.html? ga=2.94984981.863628133.1542911497221366383.1542911497 була опублікована стаття "Розвантажені фури і викладка плитки. Студенти Львівського училища шокували розповіддю про умови навчання", у якій, зокрема, і наводилась пряма мова директора училища, надана кореспонденту ТСН, а саме: "....Я скажу, що це не більше, як наклеп, який не має під собою ніякого підгрунтя. Ніякої експлуатації праці неповнолітніх немає. .... Це - [PERSON] , наш викладач технічного креслення, людина на тому спеціалізується, постійно займається наклепом, брехнею, перекручуваннями, зокрема у цій ситуації, 25 років вже цим займається". Вважає даний вислів недостовірною інформацією, оскільки не відповідає дійсності, та яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, таким чином порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Уточнивши позовні вимоги, просить визнати недостовірною та такою, що принижує її гідність та ділову репутацію, поширену відповідачами інформацію про те, що " [PERSON] , наш викладач технічного креслення, людина на тому спеціалізується, постійно займається наклепом, брехнею, перекручуваннями, зокрема у цій ситуації, 25 років вже цим займається" та зобов`язати відповідачів у строк 10 календарних днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію на сайті tsn.ua шляхом публічного визнання її недостовірності, стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 120000,00 грн. Не погоджуючись з даним позовом, від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Вимоги мотивує тим, що відповідачем у даній справі повинен бути автор та власник веб-сайту tsn.ua, оскільки інформацію про позивача поширено саме на ньому, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "1+1 Інтеренет". Окрім цього, зазначає, що позивачем не надано жодних доказів того, що він звертався до адміністратора веб-сайту tsn.ua з вимогою видалення із мережі Інтернет чи спростування інформації, яка на її думку принижує її честь, гідність, ділову репутацію та є недостовірною. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначає, що позивачка жодним чином не обгрунтувала, чим підтверджується факт заподіяння їй такої та з чого вона вона виходила при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Окрім цього, від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» надійшли заперечення проти заяви про долучення доказів, в яких, зокрема просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] , мотивуючи це тим, що позивачем долучено неналежний доказ, а саме висновок експерта, який подавався нею разом із заявою від 02.01.2020 року, оскільки такий містить відповіді на запитання, що не стосуються предмета доказування у цій справі, адже позивач у позовній заяві та зазначених нею питаннях, сформованих експерту для дослідження, вказує різні інтернет-адреси. Окрім цього, вказує, що висновок експерта складено з помилками, адже експерт зробив, на думку представника відповідача, помилковий висновок про публікацію станом на 19.11.2019, на власний розсуд змінив поставлене позивачем запитання. В судове засідання 05.04.2021 року позивач та її представник не з`явилися, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого, в попередніх судових засіданнях позов підтримали з підстав, зазначених ними, просили такий задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили, просили відмовити у задоволенні такого. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» в судове засідання 05.04.2021 року не з`явився, в судовому засіданні 21.11.2019 року позовні вимоги заперечив, просив відмовити в задоволенні таких в повному обсязі. Додатково пояснив, що сайт, на якому була розміщена вказана позивачкою інформація, належить ТОВ "1+1 Інтернет", однак кореспондент [PERSON] , яка, на думку позивачки, брала інтервю у відповідача [PERSON] , не є працівницею їхньої компанії, інформація про те, що вона працювала до цього часу в ТОВ "1+1 Інтернет" у нього відсутня. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою долучено до таких скрін-шоти екрану, відповідно до яких в мережі Інтернет за посиланням [INFO] розміщена стаття з назвою « [INFO] », зокрема наступного змісту: "....Я скажу, що це не більше, як наклеп, який не має під собою ніякого підгрунтя. Ніякої експлуатації праці неповнолітніх немає. .... Це - [PERSON] , наш викладач технічного креслення, людина на тому спеціалізується, постійно займається наклепом, брехнею, перекручуваннями, зокрема у цій ситуації, 25 років вже цим займається" (а.с. 7-10). Як вбачається з трудової книжки [NUMBER] , з 11.02.1995 року [PERSON] працює у Львівському професійно-технічному училищі №52 (згодом реорганізовано у Вище професійне училище №52). 01.09.1999 року переведена на посаду викладача загально-технічних дисциплін відповідно до наказу №17-к від 31.08.1999 року. 19.09.2019 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Стефанюк В.П. звернувся з адвокатським запитом до керівника Товариства з обмежною відповідальністю "1+1 Інтернет" про надання аудіо запису телефонної розмови [PERSON] (працівниці ТзОВ "1+1 Інтернет") з [PERSON] яка була використана у статті «Розвантажені фури і викладка плитки. Студенти Львівського училища шокували розповіддю про умови навчання». У відповідь на вищевказаний адвокатський запит, ТзОВ "1+1 Інтернет" зазначило, що даний адвокатський запит вимушені залишити без розгляду у зв`язку з невідповідністю подання такого. Щодо ненадання аудіозапису телефонної розмови вказали, що вимоги про трансляцію від 19.11.2018 року подані до ТзОВ "1+1 Інтернет" зі спливом встановленого Законом 14-денного строку. У відповіді №166153 від 04.12.2019 року на запит адвоката Мацієвської А.І. №245 від 28.11.2019 року, в якому вона просила керівника ТзОВ "1+1 Інтернет" надати інформацію про те, чи була працівником даної компанії громадянка [PERSON] станом на 19 листопада 2018 року, якщо так, то з якого по який час [PERSON] працювала у ТзОВ "1+1 Інтернет", зазначається, що вимоги ч.1 ст.24 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" є недотриманими, що унеможливлює надання їй інформації за вищевказаним адвокатським запитом. Направивши повторно адвокатський запит №01 від 02.01.2020 року, адвокат Мацієвська А.І. отримала відповідь від ТОВ "1+1 Інтернет", в якому зазначено, що адвокатом, при направленні адвокатського запиту, порушено вимоги ч.1 ст.24 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", що унеможливлює надати таку відповідь. Відповідно до висновку експерта №6829/6836 від 24.12.2019 року за адресами мережі Інтернет [INFO] та [INFO] знаходиться копія веб-сторінки https://tsn.ua/ukrayina/uchilische1250070.html станом на 19.11.2019, 21.11.2018 та 25.04.2019, на якій 19.11.2018 була опублікована стаття «Розвантажені фури і викладка плитки. Студенти Львівського училища шокували розповіддю про умови навчання». Вищенаведена стаття містить цитату "....Я скажу, що це не більше, як наклеп, який не має під собою ніякого підгрунтя. Ніякої експлуатації праці неповнолітніх немає. .... Це - [PERSON] , наш викладач технічного креслення, людина на тому спеціалізується, постійно займається наклепом, брехнею, перекручуваннями, зокрема у цій ситуації, 25 років вже цим займається". Як вбачається з п.2.2 вищевказаного висновку експерта, згідно відомостей, що містяться у сервісі WHOIS на момент дослідження, реєстратором домена tsn.ua зазначено компанію ТОВ «Інтернет Інвест». Аналіз вмісту статті «Заява «1+1 медіа» щодо захисту порушених прав ТОВ «1+1 Інтернет» компаніями «Телетранс», Starcards TV, New TV» свідчить про те, що ТОВ «1+1 Інтернет» має зв`язок з сайтом ТСН.ua як компанія, через яку ліцензується використання у мережі Інтернет продукції холдингу « [INFO] ». Окрім цього, в судовому засіданні експерт 17.12.2020 року пояснив суду, що він об`єднав відповіді на питання №1 та №2 у своєму висновку. Щодо інших запитань пояснив, що він зафіксував всю наявну інформацію, яку йому вдалось встановити. Окрім цього, пояснив, що він не відшукав жодних відомостей, що сайт https://tsn.ua/ належить ТОВ «1+1 Інтернет», факту публікації [INFO] на сайті https://tsn.ua/, який належить ТОВ «1+1 Інтернет» вищевказаної статті немає; зазначив, що можна говорити тільки про цитату, а не статтю на даному сайті, яку використали як посилання інші сайти; сайт https://tsn.ua/ не здійснював публікацію статті, яку зазначає позивачка за посиланням https://archive.org/. Відповідно до частини четвертої ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до частини першої ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно зі ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частин другої та третьої статті 34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цінності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб , для запобігання розголошенню конфідеційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширенням у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Враховуючи те, що оціночними судженнями, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право на власне тлумачення обставин справи є виявом реалізації конституційного права на свободу думки, свободу слова та вільне вираження своїх поглядів та переконань. Висловлювання, на які посилається позивач, є суб`єктивним баченням (оцінкою) обставин, про які зазхначено. Окрім цього, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет, є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві ( п.2 частини 3 ст. 175 ЦПК України). Така позиція суду повністю узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові ВС по справі № 439/1469/15-ц від 13.02.2019 року та аналогічних висновків по справам № 347/1525/14-ц від 28.02.2019 року, № 461/6366/15-ц. Відповідно до п.4 ч.2 ст.197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше. Згідно з вимогами ч.2 ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. На виконання вищевказаних вимог, в судовому засіданні 25.06.2019 року судом роз`яснювалось позивачці, хто має бути належними відповідачами в даній категорії справ та наслідки не залучення до участі у справі належного відповідача, однак така своїм правом на подання вищевказаного клопотання не скористалась. Окрім цього, позивачка, звертаючись з позовом до відповідачів щодо спростування недостовірної інформації про неї, не надала суду доказів того, що вона зверталась до ТОВ «1+1 Інтернет» з вимогою щодо видалення із мережі Інтернет чи спростування інформації, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію та є недостовірною, а також доказів того, що в цьому їй було відмовлено. Також, суд не бере до уваги долучений позивачкою до матеріалів справи висновок експерта №6829/6836 від 24.12.2019 року, оскільки такий містить відповіді на питання, що не стосуються предмета доказування в даній справі, оскільки позивачка посилається на інформацію, яка нібито була оприлюднена на сайті https://tsn.ua/, однак для експерта формує питання, що стосуються розміщення інформації на інших сайтах, відтак експертом досліджена у його висновку інформація, яка не має відношення до даної цивільної справи. Окрім цього, слід звернути увагу на категорію права власності на веб сайт, відтак видалити інформацію з веб-сайту може виключно власник цього сайту. Враховуючи вищевикладене, висновок експерта, долучений позивачкою до матеріалів справи, може свідчити лише про те, що належними відповідачами в цій справі мали б бути власники сайтів, які вказані в висновку експерта №6829/6836 від 24.12.2019 року. Враховуючи вказане, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги щодо визнання недостовірною та такою, що принизила її честь, гідність та ділову репутацію, інформацію та зобов`язання спростувати таку, позивачу необхідно відмовити. Щодо вимоги стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №048-0599/1103 від 24.12.2018 року, [PERSON] перебувала на денному стаціонарному лікуванні з 04.12.2018 року по 24.12.2018 року у 3-ій міській поліклініці м.Львова. У пункті 3 постанови N 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови N 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 7 постанови N 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди слід відмовити, оскільки судом не встановлено протиправності дій відповідача [PERSON] , який будь-яким чином принизив честь, гідність та ділову репутацію позивачки.

Outcome: dismissed