Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

у березні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати недійсним укладений між сторонами кредитний договір. В обґрунтування позову зазначено про те, що 10.09.2020 року позивач оформила заявку на отримання кредиту на офіційному веб-сайті відповідача та отримала кредит у розмірі 5 000 грн. В подальшому зобов?язання перед відповідачем виконано позивачем у повному обсязі. Позивач зазначає, що в подальшому почала отримувати повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, однак спроби з?ясувати підстави виникнення такої заборгованості виявились невдалими. Позивач вважає, що укладений між сторонами кредитний договір має бути визнаний судом недійсним, оскільки позивач не підписувала ані фізично, ані накладенням ЕЦП жодного кредитного договору, а також заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі. Також, позивач не отримувала свій примірник договору від відповідача. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 12.04.2021 року відповідачем отримано примірник позовної заяви та ухвалу судді про відкриття провадження у справі від 29.03.2021 року, що стверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. 11.06.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Так, представником відповідача зазначено про те, що 10.09.2020 року між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» укладено електронний кредитний договір 1023060-А, на підставі примірного кредитного договору та Правил надання коштів в кредит ТОВ «СС ЛОУН», затверджених наказом відповідача від 29.07.2020 року № 2907-1. Примірний кредитний договір та Правила надання коштів в кредит розміщені на веб-сайті товариства та є вільними у доступі. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, кредитор зобов?язується надати позичальнику в користування грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору. Сума кредиту становить 5 000 грн. строк користування кредитом з 10.09.2020 року по 09.10.2020 року. За користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,65 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 602,25%. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно. Загальна вартість кредиту становить 7 475 грн. В подальшому, позивачем укладено з товариством 4 електронні додаткові угоди до кредитного договору, від 09.10.2020 року, від 08.11.2020 року, від 13.11.2020 року та від 17.11.2020 року. Зазначеними електронними додатковими угодами сторони продовжували строк користування кредитними коштами, викладали графік платежів в новій редакції та змінювали умови щодо автопролонгації кредитного договору. За умовами останньої додаткової угоди, сторони дійшли згоди, що в період автопролонгації з 01.12.2020 року по 20.12.2020 року єпозичальник сплачує кредитору проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 4% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 770,44%, загальна вартість кредиту становить 11 475 грн. У встановлений строк нової запланованої дати повернення кредиту - 20.12.2020 року, позивач не виконав взятих на себе зобов?язань за кредитним договором у повному обсязі, у зв?язку із чим у позивача наявна заборгованість перед відповідачем. Відповідач зазначає, що після прийняття позичальником умов кредитного договору, між сторонами укладено електронний кредитний договір, який був підписаний позивачем у відповідності до вимог ч.ч. 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 199383, після чого позивач отримала кредит у сумі 5000 грн. на свою платіжну картку. Укладений кредитний договір у відповідності до п.п. 10.7 Правил було розміщено в Особистому кабінеті позичальника, а також 10.09.2020 року примірник кредитного договору відправлено на електронну адресу позивача, яку вона зазначила при проходженні реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, чим спростовується твердження позивача про те, що остання не отримувала примірник кредитного договору. За вказаних обставин, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки жодних підстав відповідно до закону для визнання кредитного договору недійсним не існує. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. З матеріалів, наданих в розпорядження суду, судом встановлено, що 10.09.2020 року між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір № 1023060-А, за умовами п. 2 якого, кредиторзобов?язується надати позичальнику в користування грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору. Сума кредиту становить 5 000 грн. строк користування кредитом з 10.09.2020 року по 09.10.2020 року. За користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,65 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 602,25%. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, а саме за період з дати видачі кредиту і до запланованої дати повернення кредиту включно. Загальна вартість кредиту становить 7 475 грн. Одночасно з укладенням кредитного договору, між сторонам у справі укладено угоду до кредитного договору № 1023060-А від 10.09.2020 року (автопролонгація), у відповідності до умов якої сторони погодили наступні умови автопролонгації: сума кредиту - 5 000 грн., строк автопролонгації - з 10.10.2020 року по 29.10.2020 року; за користування кредитом в період автопролонгації позичальник сплачує кредитору проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 4% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 945,35 %. загальна вартість кредиту - 11 475 грн. Крім того, в подальшому між сторонами у справі укладено додаткові угоди до кредитного договору № 1023060-А від 10.09.2020 року, а саме: № 1 від 09.10.2020 року та угоду по кредитному договору (автопролонгація) від 09.10.2020 року, № 2 від 08.11.2020 року та угоду по кредитному договору (автопролонгація) від 08.11.2020 року, № 3 від 13.11.2020 року та угоду по кредитному договору (автопролонгація) від 13.11.2020 року, № 4 від 17.11.2020 року та угоду по кредитному договору (автопролонгація) від 17.11.2020 року, за умовами яких сторони змінювали строк виконання зобов?язань позичальником та умови кредитування в період автопролонгації. За змістом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб?єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі. З матеріалів, наданих відповідачем, вбачається, що укладенню електронного договору позики передували поетапні дії позивача з реєстрації як користувача на сайті відповідача шляхом створення унікального аккаунту користувача (особистого кабінету) та заповнення анкети позичальника з його особистими персональними даними, паспортними даними, реєстраційним номером облікової картки платника податків, номерами контактних засобів зв?язку (телефонів), місяця фактичного проживання і місця реєстрації, обставина чого визнається позивачем. Встановлено, що відповідачем на виконання умов кредитного договору зарахована на банківській рахунок позивача сума грошових коштів в розмірі 5 000 грн., що підтверджується карткою рахунку 376 за період з 10.09.2020 року по 20.05.2021 року, довідками АТ КБ «Приватбанк», витягом з реєстру наданих кредитів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Встановлено, що позивачем було підписано електронний кредитний договір шляхом накладення електронного підпису безпосередньо на кредитний договір, що містить докладний опис послуг, що надаються та умов їх надання, а також Графік платежів. Зазначені документи зберігаються в особистому кабінету позивача, до якого остання має постійний доступ. Одночасно за змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Як закріплено ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов?язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору погоджені сторонами до його укладення, викладені в тексті кредитного договору у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов?язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у Графіку платежів, що є невід?ємною частиною кредитного договору. Зазначені документи зберігаються в особистому кабінеті позивача як позичальника на сайті відповідача, до якого останній має постійний доступ. Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, про те, що укладення кредитного договору на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі позивача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства. Як вбачається з кредитного договору, в розділі "реквізити та підписи сторін" кредитного договору під реквізитами позичальника містяться електронні дані у вигляді цифрової послідовності "F99383", введені позивачем у відповідне вікно на сторінці сервісу, які призначені для ідентифікації позивача. Наведені електронні дані позивача та відповідача відповідають вимогам до електронного підпису, встановленим ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис", а також вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" щодо підписів у сфері електронної комерції. Оскільки ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" допускає використання під час вчинення електронних правочинів як електронного цифрового підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором, так і електронного підпису, доводи позивача про непідтвердження факту підписання кредитного договору є безпідставними. Поданою відповідачем копією електронного кредитного договору підтверджується наявність у його тексті електронних підписів позивача та відповідача. Оскільки оспорюваний позивачем кредитний договір не суперечить нормам чинного законодавства України та погоджений сторонами відповідно до ст.ст. 6, 536, 626-628, 1046 та 1048 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагентів, оплатності користування чужими коштами, а також зважаючи на те, що оспорюваним кредитним договором не порушуються права позивача, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed