Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON]звернувся до суду з позовною заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що [PERSON] та ВАТ «Золотоніський завод залізобетонних виробів» 05.12.2003 року уклали договір купівлі-продаж, відповідно до якого останній продав, а позивач придбав два дерев'яні вагончики, що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] Золотоніського району Черкаської області. Позивач 26.07.2004 року звернувся до Коробівської сільської ради Золотоніського району з письмовою заявою, в якій просив передати йому в користування земельну ділянку, площею 0,27 га в адміністративних межах Коробівської сільської ради, яка була у користуванні ВАТ «Золотоніський завод залізобетонних виробів», шляхом укладення договору оренди цієї земельної ділянки. Після розроблення та виготовлення відповідної технічної документації позивач та Коробівська сільська рада уклали договір оренди землі, відповідно до умов якого остання надала позивачу в оренду строком на 10 років земельну ділянку загальною площею 0,2681 га в [ADDRESS]. На вказаній земельній ділянці були розміщені будівлі та споруди, а саме: будинок літнього відпочинку, площею 116,1 кв.м., літня кухня, площею 30.9 кв.м., підсобне приміщення, убиральня площею 4,2 кв.м., вимощення та огорожа, а тому починаючи з 05.12.2003 року позивач добросовісно заволодів і продовжує відкрито та безперервно володіти та користуватися об'єктами вказаного нерухомого майна. Позивач наполягає, що він більше 11 років здійснює поточні та капітальні ремонти вказаних об'єктів нерухомості, здійснює благоустрій території, побудував веранду, цегляний паркан, тощо. 18.08.2011 року ухвалою господарського суду Черкаської області ВАТ «Золотоніський завод залізобетонних виробів», як юридична особа був ліквідований у зв'язку із банкрутством. Оскільки позивач добросовісно заволодів і продовжує відкрито та безперервно, більше 10 років володіти вказаними вище об'єктами нерухомого майна, а юридична особа ліквідована, правонаступник відсутній, то позивач вважає, що у нього, у відповідності до вимог чинного законодавства, виникло право власності на об'єкт нерухомого майна за набувальною давністю. За вказаних обставин позивач звернувся до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивач по справі [PERSON] надав пояснення аналогічні поясненням, викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Державної архітектурно-будівельної інспекції України за довіреністю від 06.02.2017 року № 40-702-10/1047 Єременко Л.В. у судове засідання не з'явилась, направивши до суду письмові пояснення в яких заперечувала проти позову та просила суд цивільну справу розглядати за відсутності представника відповідача з урахуванням письмових пояснень, при прийнятті рішення покладалась на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з договором купівлі-продажу споруд від 15.12.2003 року, укладеного між ВАТ "Золотоніський завод залізобетонних виробів" та [PERSON], позивач набув у власність два дерев'яних вагончики, що розташовані на земельній ділянці земель рекреаційного призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області (в межах с. Коробівка). Відповідно до заяви ВАТ «Золотоніський завод залізобетонних виробів» від 20.07.2004 року, яка адресована Коробівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області, ВАТ «Золотоніський завод ЗБВ» на підставі договору купівлі-продажу споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,27 га, що знаходиться на березі Кременчуцького водосховища в адміністративних межах Коробівської сільської ради, укладеного із [PERSON] добровільно відмовляється від права постійного користування вказаною земельною ділянкою на користь покупця по вказаному договору купівлі-продажу споруд. Рішенням Коробівської сільської ради земельну ділянку загальним розміром 0.27 га, на підставі заяви ВАТ «Золотоніський завод залізобетонних виробів» вилучено із користування останнього та надано на умовах договору оренди покупцю споруд, що на ній знаходяться на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №116 та доданого до нього технічного звіту, надано дозвіл на виготовлення технічної документації по наданню в оренду земельної ділянки розміром 0.27 га, в селі Коробівка без зміни цільового рекреаційного призначення і обслуговування куплених споруд [PERSON], що стверджується відповідною випискою з рішення від 11.03.2005 року №22-6. Як вбачається із договору оренди землі від 15.10.2007 року, зареєстрованого у Золотоніському райвідділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 26.10.2007 року №040778400081, Коробівська сільська рада на підставі рішення №22-6 від 11.03.2005 року надає, а орендар, в особі [PERSON], приймає в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,2681 га, для обслуговування бази відпочинку, яка знаходиться в адміністративних межах с. Коробівка, Золотоніського району, Черкаської області. Судом встановлено, що на вказаній вище земельній ділянці, яка була передана позивачу в оренду, розміщені будівлі та споруди, а саме: будинок літнього відпочинку, площею 116,1 кв.м, літня кухня, площею 30.9 кв.м., убиральня площею 4,2 кв.м., підсобне приміщення, вимощення та огорожа, що стверджується відповідною копією технічного паспорту на нежитлове приміщення по вул. Набережна 92, с. Коробівка Золотоніського району Черкаської області, складеного станом на 22.12.2006 року. Таким чином судом вбачається, що позивач добросовісно заволодів об'єктами вказаного вище нерухомого майна. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд враховує, що позивач в 2007 році прибудував веранду до будинку літнього відпочинку та побудував цегляний паркан, цегляний туалет та встановив нові металеві ворота, що підтверджується рішення Золотоніського міськрайонного суду від 05.07.2011 року за № 2а-7615/2011, яке додане до матеріалів справи. Таким чином судом вбачається, що позивач відносить до вказаних об'єктів нерухомого майна як до своїх особистих, здійснює догляд за ними, робить поточні ремонти, доглядає за територією, відкрито користується вказаним майном. Відповідно до ухвали господарського суду Черкаської області від 18.08.2011 року ВАТ «Золотоніський завод залізобетонних виробів» ліквідований як юридична особа у зв'язку із визнанням її банкрутом. 31.10.2011р. в Єдиний державний реєстр юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців був внесений запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом. Згідно з ч. 5 ст. 111 ЦК України юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення ЦК України" передбачено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, тому норма ст. 344 даного Кодексу дає право на набуття права власності за набувальною давністю із зарахуванням строку після 01 січня 2001 року. Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до вимог п. 9 Постанови Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено що відповідно до частини першої ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права зласності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Як встановлено в судовому засіданні, позивач відкрито володіє вищезазначеним нерухомим майном більше десяти років. Відповідно до висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладених у його постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, та систематизованих у Листі Верховного Суду України "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" від 01.07.2013 року, Розділ "Набувальна давність" (ст. 344 ЦК): У ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років. Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні у відповідності до вимог статей 10, 58-60 ЦПК України було доведено належними та допустимими доказами обставини набуття ним права власності на будівлі, розташовані за адресою: вул. Набережна, 92 у с. Коробівці Золотоніського району Черкаської області, за набувальною давністю, зважаючи на тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння вказаним нерухомим майном, а відтак позов підлягає до задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved