Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, з послідуючими уточненнями, в якій просив: стягнути з ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна " на його ([PERSON].) користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, який складає 195 робочих днів, в період часу з 14 серпня 2015 року ( наступний день після звернення до суду з позовом ) по 31 травня 2016 року ( дата постановлення судом рішення у справі ) на загальну суму 124 802, 08 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року наказ голови правління ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна " від 22 травня 2015 року скасовано, а його поновлено на посаді начальника управління промислової безпеки екології надзвичай них ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна "; стягнуто з ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна " на користь [PERSON] - 39 452, 76 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу 1 000, 00 грн. моральної шкоди, а всього 40 452, 76 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року залишено без змін. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року на користь позивача було стягнуто середній заробіток лише за період часу, як було зазначено позивачем у позовній заяві з 22 травня 2015 року ( день звільнення ) по 13 серпня 2015 року (день звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі), а тому, на його думку, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, який становить 195 робочих днів у період часу з 14 серпня 2015 року по 31 травня 2016 року у розмірі 170 114, 10 грн. Однак, в період часу з січня 2016 року по травень 2016 року він ([PERSON].) отримав заробітну плату за новим місцем роботи на загальну суму 45 312, 02 грн., а тому, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на його користь становить 124 802, 08 грн. (170 114, 10 грн. - 45 312, 02 грн. = 124 802, 08 грн.). В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданих заяв про збільшення позовних вимог, просив суд позов задовольнити. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували посилаючись на те, що із тексту рішення Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року не вбачається за який саме період часу вимушеного прогулу було стягнуто середній заробіток, оскільки рішення суду не містить такого розрахунку. Крім того, на думку представників відповідача, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період часу з 14 червня 2015 року по 31 травня 2016 року необхідно відмовити, так як останнім пропущено тримісячний строк звернення до суду, а предметом спору не є питання щодо виплати заробітної плати, що не обмежується будь-яким строком. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що згідно наказу №93-К від 04 травня 2011 року, [PERSON] призначено з 04 травня 2011 року на посаду заступника директора департаменту - начальника Управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій Департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна ". Наказом № 144-к від 01 липня 2014 року [PERSON], заступника директора департаменту - начальника Управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій Департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти, переведено з 01 липня 2014 року на посаду начальника Управління промислової безпеки, екології та надзвичайних ситуацій Департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти. Наказом № 145-к від 22 травня 2015 року [PERSON] звільнено із займаної посади у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, п.5 ст.40 КЗпП України (а.с.135). Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року в позові [PERSON] до ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна " про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовлено. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року, рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2015 року - скасовано, ухвалено нове: позов [PERSON] до ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна " про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задоволено частково, постановлено: скасувати наказ голови правління ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна " від 22 травня 2015 року про звільнення [PERSON] із займаної посади; поновити [PERSON] на посаді начальника управління промислової безпеки екології надзвичайних ситуацій департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна "; стягнути з ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна " на користь [PERSON] - 39 452, 76 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу 1 000, 00 грн. моральної шкоди, а всього 40 452, 76 грн. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 22 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна " відхилено. Рішення суду набрало законної сили. Наказом №168-к від 01 червня 2016 року, [PERSON] поновлено з 23 травня 2015 року на посаді начальника Управління промислової безпеки, екології надзвичайних ситуацій Департаменту охорони праці, промислової безпеки та надійності транспортування газу і нафти ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна " з посадовим окладом 18 320, 00 грн. Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року [PERSON] виплачено 39 452, 76 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1 000, 00 грн. моральної шкоди, а всього 40 452, 76 грн. (а.с.29-30). На виконання вищезазначеного рішення суду, платіжним дорученням №4009968 від 07 грудня 2016 року, [PERSON] було виплачено заборгованість за виконавчим документом ВП № 52997447 від 28 листопада 2016 року у розмірі 40 452, 76 грн. (а.с.31). Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач та його представник наголошували, що задовольняючи позов [PERSON] про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом не було стягнуто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який складає період часу з 22 травня 2015 року (день звільнення) по 31 травня 2016 року ( день постановлення судом рішення у справі). Середні заробіток було стягнуто лише за період часу з 22 травня 2015 року по 13 серпня 2015 року. Твердження представників відповідача в тім, що в рішенні апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року не відображено за який саме період часу було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу та не вказано з якої суми було проведено його розрахунок, а тому, можна припустити, що така виплата [PERSON] була проведена відповідно до норм чинного законодавства та у повному обсязі. Вказані пояснення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, та не приймаються судом до уваги з наступних підстав. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії позовної заяви [PERSON], датованої 13 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу було стягнуто у розмірі 39 452, 76 грн., виходячи з розрахунку 680, 22 грн. - середньоденна заробітна плата (згідно довідки про середню заробітну плату від 24 липня 2015 року (а.с.5)) за період часу з 22 травня 2016 року ( день звільнення ) по 13 серпня 2015 року (дата звернення до суду з позовом про поновлення на роботі), як зазначено [PERSON] у своїй позовній заяві (а.с.49-52). Вказані обставини знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом та не були спростовані представниками відповідача, що свідчить про виплату [PERSON] середнього заробітку саме за час вимушеного прогулу з 22 травня 2015 року по 13 серпня 2016 року, а не по 31 травня 2016 року, як то передбачено чинним законодавством України. Також, під час розгляду справи, представники відповідача наголошували, що позивачем пропущено, передбачений ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з вищезазначеними позовними вимогами, та просили суд, відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] саме з підстав пропуску строку звернення до суду. Однак, вказані посилання представників відповідача судом не приймаються до уваги, так як не обґрунтовані на вимогах закону. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст.233 КЗпП України). Аналогічна правова позиція викладена в Постановах ВСУ №6-1033цс17 від 05 липня 2017 року, №6-1462цс17 від 11 жовтня 2017 року, №6-331цс17 від 06 грудня 2017 року. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що рішенням апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року середній заробіток за час вимушеного прогулу на користь [PERSON] не було стягнуто за період часу з 14 серпня 2015 року по 31 травня 2016 року, а тому, вимоги останнього підлягають задоволенню. Однак, як вбачається із наданої копії трудової книжки, наказом № 7-к від 04 січня 2016 року, [PERSON] прийнято на посаду головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів управління з питань праці, як такий, що пройшов за конкурсом (а.с.136, запис №49). Згідно повідомлення Державної служби України з питань праці, заробітна плата [PERSON] в період часу з січня 2016 по травень 2016 року складає 45 312, 02 грн., про що свідчать довідки: № 7/41 від 02 жовтня 2017 року, заробітна плата [PERSON] за період часу з січня 2016 року по березень 2016 року - 2 092, 49 грн., № 33 від 28 вересня 2017 року, заробітна плата [PERSON] за період часу з лютого 2016 року по травень 2016 року - 43 219, 53 грн. (а.с.129-130). Як зазначено в абзаці 2 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів ", при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Перевіривши наданий представником позивача розрахунок, кількість днів вимушеного прогулу складає 201 робочий день, однак, як вбачається із позовної заяви, представником позивача зазначено 195 робочих днів вимушеного прогулу в період часу з 14 серпня 2015 року по 31 травня 2016 року, а тому, вимоги [PERSON] підлягають задоволенню саме в межах заявлених позовних вимог, тобто - 195 робочих днів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 14 серпня 2016 року по 31 травня 2016 року у розмірі 124 802, 08 грн. (195 робочих днів вимушеного прогулу х 872, 38 грн. - середньоденна заробітна плата (згідно довідки ПАТ " НАК " Нафтогаз Україна" №9-128-Д від 12 квітня 2018 року) = 170 114, 10 грн. - 45 312, 02 грн. (заробітна плата [PERSON] за новим місцем роботи в період часу з січня 2016 року по травень 2016 року) = 124 802, 08 грн., без врахування відповідних податків й інших обов'язкових платежів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 378, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved