Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним, в котрій зазначено, що 19 лютого 2008 року між позивачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" був укладений кредитний договір № KЗJWGK 15006732. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 березня 2009 року між ним та банком був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 680. Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, житловий будинок загальною площею 265, 40 кв.м., житловою площею - 101,20 кв.м., що розташований в [ADDRESS], який належить йому на праві власності. Згідно з положеннями п.22 Договору іпотеки визначено, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі 100% від його вартості зазначеної в п.11 цього договору. Пунктом 11 договору іпотеки визначена вартість предмета іпотеки у розмірі 857 846 гривень. Відповідно до п. 27 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку здійснюється іпотекодержателем шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, продажу предмета іпотеки в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає право іпотекодержателю укласти договір купівлі-продажу за ціною, визначеною на власний розсуд іпотекодержателя. Вважає, що відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 26.04.2013 року, встановлено, що вартість предмета іпотеки не відповідає ринкові вартості нерухомого майна, як станом на 2009 рік, так і на 2013 рік. За період між укладенням кредитного договору та договору іпотеки позивачем було проведено значний обсяг робіт, а тому вартість будинку значно збільшилася. Крім цього, договір іпотеки суперечить вимогам ч.3 ст..509, ст.ст.13, 215, 203, 229 ЦК України та є недійсним, оскільки був укладений внаслідок обману, так як відповідач умисно занизив вартість предмету іпотеки та ввів в оману позивача щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Враховуючи викладене, позивач просив, визнати недійсним договір іпотеки. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, пояснивши, що окрім зазначених обставин в позовній заяві, відповідачем також не було проведено оцінки предмету іпотеки кожні пів року відповідно до постанов НБУ прийнятих у 2000 та 2012 роках. Враховуючи той факт, що вартість будинку збільшилася, в зв'язку з проведеними роботами, проведення газопостачання, електропостачання. Представник відповідача в судовому заперечував проти позовних вимог, мотивуючи це тим, що позивач підписував дані договори, зі сторони банку не було умислу ввести в оману позивача. Крім цього, минув строк позовної давності для звернення з даним позовом, а також є рішення Яготинського районного суду від 26 квітня 2013 року, де відповідач з цих же підстав просив визнати деякі пункти даного договору іпотеки що стосуються ціни предмету іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки, та в задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено з підстав пропущення строку позовної давності. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Так, в судовому засіданні з копії договору іпотеки (а.с.5-12, 77-83), копії кредитного договору та додатку до нього (а.с.13-23, 64, 67-76), копії договору купівлі-продажу житлового будинку (а.с.24-25, 59-60), копії анкети-заяви (а.с.44-45), копії довідок (а.с.46, 49, 55, 58), копії паспортних даних позивача (а.с.47), копії трудової книжки (а.с.50-52), копії державного акту (а.с.53-54), копії висновку про обмеження прав на земельну ділянку (а.с.56-57), копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.61-62), копія протоколу погодження (а.с.63), копії ордеру - розпорядження (а.с.65), копії акту майбутнього предмету завдатку (а.с.66), копії договору поруки (а.с.84-85), копії заяви про укладення договору страхування нерухомості, та про укладення договору особистого страхування (а.с.86, 87, 111-113), копія договору особистого страхування та страхування майна (а.с.88-91), копія звіту про визначення ринкової вартості майна (а.с.101-103), копія технічного паспорта (а.с.104-110), копія розрахунку заборгованості (а.с.123-132), вбачається, що 19 лютого 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, згідно умов якого банк зобов'язувався надати [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 19.02.2008 року по 19.02.2028 включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 740170, 20 гривень на наступні цілі: у розмірі 595539,00 гивень на придбання нерухомості, а також у розмірі 144631,20 гривень на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервуванння ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 19 по 23 число кожного місяця. 21 березня 2009 року між ним та ЗАТ КБ "ПриватБанк" в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KЗJWGK був укладений договір іпотеки, предметом якого згідно п.1 є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме, житлового будинку загальною площею 265, 40 кв.м., житловою площею 101,20 кв.м., що розташований в [ADDRESS], який належить похзивачу на праві власності, на підставі купівлі-продажу, посвідченого Яготинською районною державною нотаріальною конторою 19 лютого 2008 року, зареєстровий № 553, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. З пункту 11 Договору вбачається, що сторони визначили вартість предмета іпотеки в 857 846 грн. Пунктом 22 Договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п.16.7.1, 16.7.2 цього договору, відповідно до розділу У Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах Іпотекодержатель відповідно до Закону "Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів №1448 від 22 грудня 1997 року, якщо інше не передбачене законодавством на день реалізації Предмету іпотеки. При зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі 100% від його вартості згідно п.11 цього договору. Іпотекодержатель має право реалізувати Предмет іпотеки за ціною, вищезазначеної в цьому пункті. Пункт 27 Договору передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотеко держателя може бути здійснений у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі- продажу у порядку ст.. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти договір за ціною та на умовах визначених на власний розсуд іпотеко держателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодержателя. З договору купівлі-продажу будинку вбачається, що позивач придбав даний будинок за ціною 830771 гривню. З протоколу погодження, та висновку оцінювача про ринкову вартість об'єкта оцінку, вбачається, що сума кредиту та ринкова вартість предмета договору іпотеки, який становить 850771 гривень. З технічного паспорту від 14 грудня 2007 року вбачається інвентаризаційна вартість вказаного будинку 629 664 гривені, а будівельна вартість 642438 гривень. Також був укладений договір страхування майна. Так, позивач має заборгованість за кредитним договором. Згідно ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно положень ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотеко держатель набуває предмет іпотеки і власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, а згідно з ч.6 ст.38 цього Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ч.6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.3-5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ст..230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст..257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст..261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, відносно обґрунтувань представника позивача щодо деяких пунктів договору іпотеки, що стосується ціни предмету іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки, вже було прийнято рішення Яготинського районного суду Київської області від 26 квітня 2013 року, про наявність якого, підстав обґрунтування позовних вимог позивачем щодо тих позовних вимог та відмову позивачу в задоволенні тих позовних вимог, в зв'язку з пропуском позовної давності, сторони не заперечували. Відносно решти обґрунтувань позовних вимог представником позивача, то дані доводи суд не може прийняти до уваги, оскільки дані твердження спростовуються матеріалами справи, та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Враховуючи, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. А також, відповідно до практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року вбачається, що ототожнення правових підстав недійсності правочину з підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань, що виникли з такого правочину, є помилковим у зв'язку з тим, що підстави різні за своєю правовою природою та характером правовідносин. Крім цього, відповідно до ст..257 ЦК України позивачем пропущено строк позовної давності, що підтверджується зазначеними обставинами в позовній заяві, а також фактами зазначеними в рішенні Яготинського районного суду Київської області від 26 квітня 2013 року щодо фактів якими обґрунтовувалися позовні вимоги щодо недійсності деяких пунктів даного договору іпотеки та відмови в позовних вимогах, в зв'язку з пропущенням строку позовної давності, про що сторони не заперечували. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позову до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed