Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. 14.07.2020 до суду надійшла уточнена позовна заява, яка прийнята судом. Позивач АТ КБ "ПриватБанк" свої позовні вимоги мотивує тим, що за заявою відповідача [PERSON] про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №KЗVPA!00000654 від 20.03.2019, відповідач виразив бажання щодо приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в зв`язку з чим було укладено договір фінансового лізингу. Відповідно до вказаного договору [PERSON] отримав від АТ КБ «ПриватБанк» у платне користування автомобіль марки BMW, модель Х5 номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у додатку 2 «графік лізингових платежів», з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати лізингові платежі на умовах, визначених договором. Прийняті на себе зобов`язання по сплаті лізингових платежів за договором фінансового лізингу в обумовлені договором строки відповідач не виконує в зв`язку з чим станом на 18.12.2020 виникла заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу, яка становить 41674,03грн, тому банк звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 31.07.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 30.10.2020 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 01.12.2020 до суду надійшов відзив від представника відповідача - адвоката Лучко Марини Олександрівни відповідно до якого зазначено, що 20 березня 2019 року між Акціонерним комерційним товариством Комерційний Банк «Приватбанк», в особі Менеджера Печерської Філії АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] та [PERSON] , було укладено Договір фінансового лізингу автомобіля № K3VPA100000654. 03 травня 2020 року о 16 год. 40 хв. в м. Києві на Столичному шосе 28 км відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «BMW Х5», державний номерний [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «CHEVROLET», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Адміністративний протокол було складено у відношенні водія [PERSON] , про що свідчить схема місця ДТП. В результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. У відповідності до Акту від 04 червня 2020 року, який було складено між позивачем та представником Лізингодавця, позивачем було передано, а представником Лізингодавця прийнято об`єкт рухомого майна - автомобіль «BMW Х5», державний номерний знак [NUMBER] , який зазнав значних механічних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В подальшому представником лізингодавця даний автомобіль було передано до ДП «СЕТАМ», що також підтверджується відповідним Актом від 04 червня 2020 року. Страховою компаніє винуватця ДТП на користь позивача, як власнику транспортного засобу, було перераховано 99 000,00грн, в якості страхової виплати. Позивачем був проведений розрахунок заборгованості за договором до 13.07.2020, тоді як дія Договору у відповідності до вимог п. 5.3. припинилась з 03 травня 2020 року. Щодо доказів направлення на адресу відповідача письмового повідомлення про настання події дефолту за Договором фінансового лізингу №№KЗVPA!00000654 від 20.03.2019 представник відповідача зазначив, що згідно доданих до позовної заяви списку пріоритетних листів та фіскального чеку вбачається, що на самому списку міститься відбиток печатки Укрпошта, який датований 27.03.2020, а фіскальний чек, який долучається позивачем, як доказ направлення на ім`я [PERSON] зазначається дата 30.03.2020. У зв`язку з викладеним представник відповідача - адвокат Лучко Марини Олександрівни просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. 22.02.2021 до суду надійшла відповідь на відзив від представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» відповідно до якої зазначено, що згідно письмового повідомлення про настання події дефолту, адресованого відповідачу, станом на 12.03.2020 заборгованість останнього вже складала 51722,69грн, тобто ще до ДТП. Проте вимоги позивача про погашення заборгованості за договором відповідачем проігноровано. Таким чином, відповідно до умов договору станом на 18.12.2020 заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за фактичний строк користування предметом лізингу в розмірі 41674,03грн - заборгованість по залишку вартості предмету лізингу. Представник позивача Вегер А.С. 16.03.2021 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Крім того зобов`язався надати суду остаточний розрахунок щодо договору фінансового лізингу. 19.04.2021 від представника Банку - Вегери А.С. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами та задовольнити позов повністю. Остаточного розрахунку щодо договору фінансового лізингу представником позивача суду не надано. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Лучко М.О. в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в задоволенні у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені відзиві. 23.04.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, просили суд відмовити в задоволені позовних вимог, надавши розрахунок про відсутність заборгованості. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. [PERSON] виразив бажання та надав заяву про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу в зв`язку з чим було укладено договір фінансового лізингу автомобіля №KЗVPA!00000654 від 20.03.2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та громадянином [PERSON] . Відповідно до вказаного договору [PERSON] отримав від АТ КБ «ПриватБанк» у платне користування автомобіль марки BMW, модель Х5 номер шасі (кузова, рами) : [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у додатку 2 «графік лізингових платежів», з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Згідно із частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Згідно із ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Частини 2, 3 статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», передбачають, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач має право: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Лізингоодержувач зобов`язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі;надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; письмово повідомляти про порушення строків проведення або не проведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, - негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. Умови ремонту і технічного обслуговування предмета лізингу можуть визначатися окремим договором. Лізингоодержувач може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів. У частинах 1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до п.4.3 Договору лізингу, авансовий платіж (включає в собі платіж з відшкодуванням витрат вартості GPS та його встановлення (окрім передачі в лізинг мотоцикла), витрат лізингодавця по оплаті пенсійного збору для нового транспортного засобу, відшкодування витрат при реєстрації та оплаті першого платежу за договором страхування предмету лізингу, витрат зі страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та оплати за внесення предмета лізингу до реєстру обтяжень рухомого майна, витрат на проведення оцінки транспортного засобу незалежним сертифікованим оцінювачем - для транспортного засобу, що був у використанні. Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з моменту надання рахунку Лізингодавцем, але не пізніше дати укладання договору За умовами п.5 Договору лізингу, страхування предмету лізингу здійснюється з моменту підписання Акту приймання - передачі транспортного засобу та строком дії лізингу. Стахування предмету лізингу здійснюється лізингодавцем в страхових компаніях, акредитованих лізингодавцем, протягом строку лізингу за наступними страховими ризиками: пошкодження, втрата або знищення предмета лізингу (сукупність вказаних ризиків), спричинені дорожньо-транспортною пригодою, пожежею, вибухом, ударом блискавки, падінням предметів або їхніми уламками, стихійними лихами протиправними діями третіх осіб, викраданням або іншими незаконними заволодіннями та/або розкомплектуванням. У випадку внесення лізингоодержувачем авансового лізингового платежу в розмірі 25% від вартості предмету лізингу по транспортному засобу,що був у використанні, страхування КАСКА здійснюється у випадку надання лізинг мотоуткл та заз бажанням лізингоодержувача у випадку надання в лізинг автомобіль. Судом беззаперечно встановлено, що 19.03.2019 відповідачем на користь позивача було сплачено 415270,30грн на виконання п.5 договору лізингу, даний платіж передбачав витрати на страхування предмету лізингу - страхування КАСКО. Водночас, судом установлено, що 03 травня 2020 року о 16 год. 40 хв. в м. Києві на Столичному шосе 28км відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «BMW Х5», державний номерний [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , «CHEVROLET», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.07.2020 [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 6 місяців. Постановою Київського апеляційного суду від 03.09.2020 постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 29.07.2020 залишено без змін. Як убачається із матеріалів справи, а саме зі схеми місця ДТП, зазначено в графі: серія та номер полісу, що у винуватця ДТП ( [PERSON] ) страховий поліс - ЕА121186365, а у потерпілої особи ( [PERSON] ) страховий поліс - ЕАК 248189. Як установлено судом, страховою компаніє винуватця ДТП [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк», як власнику транспортного засобу, було перераховано 99 000,00грн, в якості страхової виплати. Тобто подія, яка відбулася 03 травня 2020 року визнана страховим випадком. Згідно Акту від 04 червня 2020 року, який було складено між відповідачем та представником Лізингодавця, [PERSON] було передано, а представником Лізингодавця прийнято об`єкт рухомого майна - автомобіль «BMW Х5», державний номерний знак [NUMBER] , який зазнав значних механічних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В подальшому представником лізингодавця даний автомобіль було передано до ДП «СЕТАМ», що підтверджується актом приймання-передавання арештованого майна на відповідальне зберігання від 04.06.2020, разом з описом майна. Відповідно до ч. 1 ст. 809 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета договору лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідно якої, з моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувача ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором. Предмет лізингу та/або пов`язані із виконанням лізингових договорів ризики підлягають страхуванню, у разі якщо їх обов`язковість встановлена законом або договором. Витрати на страхування за договором лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором. Однак представник позивача АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що [PERSON] до настання дорожньо-транспортна пригоди мав заборгованість перед Банком в розмірі 51722,69грн, що підтверджується письмовим повідомленням про настання події дефолту за договором фінансового лізингу, однак, відповідно до умов договору станом на 18.12.2020 заборгованість відповідача перед Банком за фактичний строк користування предметом лізингу становить 41674,03грн. При укладенні договору сторонами був підписаний Графік сплати лізингових платежів. Який є Додатком №2 до укладеного договору, згідно з яким лізингові платежі відповідачем, як лізингоодержувачем, мали сплачуватися щомісяця. Пунктом 2.9.4.8.2.1 Умов та правил надання банківських послуг, розміщних на сайті позивача, визначено, що у разі настання події дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання Події Дефолту та повернення предмету лізингу. У повідомленні про дефолт Лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов`язань за договором. За змістом статті 8 Договору Подією Дефолту вважається будь-яка з перерахованих у ній подій, у тому числі затримка лізингових платежів або інших платежів щонайменше на один календарний місяць. Відповідно до п.8.2.4 Договору якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання Повідомлення про Дефолт, Лізингоодержувач не усунув Подію Дефолту, Лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути в повному обсязі Заборгованість за цим Договором, яка відповідно розділу 2.9.4 1. «Визначення термінів та тлумачення» означає залежно від контексту грошові зобов`язання Лізингоодержувача перед Лізингодавцем, строк сплати за якими настав або (і) суму коштів за такими грошовими зобов`язаннями. Однак, суд критично ставиться до тверджень представника позивача АТ КБ «Приватбанк» про направлення відповідачу повідомлення про настання Події Дефолту та повернення предмету лізингу, оскільки повідомлення не містить дати складення, підпису повноваженої особи, на списку пріоритетних листів відбиток печатки Укрпошта, який датований 27.03.2020, а фіскальний чек, направлення на ім`я [PERSON] зазначається дата 30.03.2020 року, що дає суду сумнів про встановлення таких доказі по справі належними та допустимими, як це передбачено стаття 77-80 ЦПК України. Відповідно до п.5.3.Договору, у разі повної конструктивної загибелі (яка визначається страховою компанією за договором страхування) предмет лізингу, а також в разі крадіжки чи протиправного вилучення предмету лізингу дія Договору припиняється. Якщо предмет лізингу не може бути відремонтований для нормальної експлуатації, а бо був знищений (втрачений), лізингодавець зараховує суму отриманого від страхової компанії відшкодування на погашення заборгованості лізингоодержувача за договором лізингу. Якщо сума страхового відшкодування отриманого від страхової компанії, є недостатньою для покриття всіх боргів лізингоодержувача та необхідних платежів за договором лізингу лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю всю заборгованість та необхідні платежі за договором, які не відшкодовані лізингоодержувачем на момент настання конструктивної загибелі. Отже, враховуючи зазначений пункт Договору лізингу, дія Договору фінансового лізингу автомобіля №KЗVPA!00000654 від 20.03.2019 припиналась 03.05.2020, а предмету лізингу повернут 04 червня 2020 року. До того ж суду не надано, а матеріали справи не містять беззаперечних доказів щодо наявної заборгованості за Договором лізингу [PERSON] перед Банком до настання дорожньо-транспортної пригоди, а навпаки судом установлено, що розрахунок наданий Банком [PERSON] у вигляді «Операції по кредиту за 01.04.2019 - 16.03.2021» не містить посилань на наявну заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк». Крім того суд зазначає, що надані позивачем розрахунки заборгованості відповідача до позовної заяви та до уточнення позовної заяви різняться сумами та датами зарахувань, що не відповідає приписам ст. 77-80 ЦПК України, а тому не можуть бути беззаперечними доказами обставин справи. Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 № 39/248, наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Таким чином, суд, враховуючи засади меж та обсягу цивільної відповідальності особи, закладених нормами Конституції України та цивільного законодавства, зауважує, що будь-яка особа не може нести відповідальність за порушення зобов`язання, яке припинено належним виконанням у зв`язку з наявністю порушення зобов`язання за іншим договором, тільки тому, що вони укладені між тими ж сторонами та на подібних умовах. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, оскільки не доведено порушеного права позивача. Враховуючи, що судом відмовлено в задоволені позовних вимог, судовий збір покладаються на позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed