Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПрАТ "СБК" і після уточнення позовних вимог просить: визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ "СБК" № 61-ОС "Про звільнення" від 01.08.2014 р.; зобов'язати ПрАТ "СБК" внести зміни до трудової книжки [PERSON], а саме: змінити внесений запис № 21 із "звільнений з посади за прогул п. 4 ст. 40 КЗпП України" на "звільнений з посади за власним бажанням згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України"; стягнути з ПрАТ "СБК" на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.03.2014 р. по 11.08.2014 р. у сумі 38858,2 грн.; стягнути з ПрАТ "СБК" на користь [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку (за 23 календарних дні) у сумі 5497,75 грн.; стягнути з ПрАТ "СБК" на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 24036 грн.; стягнути з ПрАТ "СБК" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11.08.2014 р. по 22.12.2014 р. у сумі 35862,88 грн.; стягнути з ПрАТ "СБК" на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 10 000 грн. В обґрунтування позову вказав, що з 23.09.1999 року він працював на різних посадах в ПрАТ "СБК". Наказом № 52-ОС від 30 серпня 2013 року він був звільнений з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України - у зв'язку з втратою довір'я. Рішенням Роменського міськрайсуду від 17 березня 2014 року він був поновлений на посаді директора представництва відділу розподільчої та складської логістики департаменту продажів ПрАТ "СБК" та допущено негайне виконання рішення суду у частині поновлення на роботі. 18 березня 2014 року він вийшов на роботу о 8 год. ранку на своє робоче місце - с.Плавинище Роменського р., надавши відповідачу копію рішення та копію виконавчого листа, однак до роботи допущений не був (копія повідомлення з відміткою про отримання та копія виконавчого листа додаються). 19.03.2014 року він звернувся до відділу ДВС Дніпровського рай. управління юстиції м.Києва із заявою про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання рішення. З 18 березня по 28 травня 2014 року він хворів, про початок хвороби повідомив адміністрацію ПрАТ "СБК" телеграмою. Рішення Роменського міськрайсуду залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 червня 2014 року. 23 червня 2014 року він в черговий раз звернувся до ПрАТ "СБК" із листом, в якому вимагав виконати рішення суду про поновлення його на посаді, ознайомивши його з відповідним наказом, та повідомити точну дату, з якої він зміг би приступити до виконання своїх трудових обов'язків. 11 липня 2014 року він отримав лист від ПрАТ "СБК", яким йому запропоновано з'явитися до відділу персоналу ПрАТ "СБК" для ознайомлення з наказом про поновлення на роботі, після чого він зможе приступити до роботи. 14.07.2014 року його було ознайомлено із наказом про поновлення на роботі ( № 21-ОС від 18.03.2014р.), а також з його новою посадовою інструкцією. Також йому було запропоновано надати письмові пояснення про місце його перебування з 18 березня 2014 року по дату ознайомлення з наказом. Так як при собі він не мав копій листків непрацездатності, за погодженням із менеджером з персоналу тадиректором з продажів, він мав надати письмові пояснення до 10 години 15 липня 2014року. Вийшовши 15 липня 2014 року на роботу (представництво ПрАТ СБК в с.Плавинище, фактично приступити до роботи він не мав змоги, так як жодного із засобів праці (комп'ютер, телефон, робочий стіл, тощо) відповідач йому не надав. Тому затребувані ПрАТ "СБК" пояснення він відправив поштою, а копію вручив директору з продажів [PERSON] з 16 липня 2014 року він знову захворів. Розуміючи, що керівництво ПрАТ "СБК" намагається створити умови для його звільнення, 24.07.2014 року він подав заяву про звільнення з роботи за ч.3 ст. 38 КЗпП України (у зв'язку з порушенням умов трудового договору та законодавства про працю) з 11.08.2014 р. Вказана заява була отримана відповідачем 28.07.2014 р. 6 серпня 2014 року ним був отриманий лист ПрАТ "СБК" № 144 від 1 серпня 2014 року, яким його запрошували з'явитися до відділу персоналу для отримання трудової книжки. При цьому лист не містив інформації про підставу і дату звільнення та посилання на відповідний наказ. Того ж дня (6 серпня 2014 року) ним була надана відповідь на цей лист, якою він підтвердив намір звільнитися за ч.3 ст.38 КЗпП України, а також вимагав в день звільнення провести з ним остаточний розрахунок, видати трудову книжку та копію наказу про звільнення. 14 серпня 2014 року він отримав від ПрАТ "СБК" трудову книжку, копію наказу про звільнення та лист, з якого дізнався про звільнення на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП України з 29.05.2014 р. підстава наказ № 61-ОС від 01.08.2014 р., а також про відсутність у ПрАТ "СБК" можливості здійснення розрахунку при звільненні, через відсутність відомостей про банківські реквізити. 15.08.2014 року він направив лист в ПрАТ "СБК", яким нагадав відповідачу про зарплатну карту, зазначив її реквізити та вимагав виконання вимог ст. 116 КЗпП України. Відповіді на даний лист він не отримав. Вважає, що звільнення за прогул не відповідає фактичним обставинам, ігнорує подану ним заяву про звільнення, а також було грубо порушено порядок звільнення. Відповідач вважає, що з 29.05.2014 р. він допустив порушення трудової дисципліни - прогул, однак з наказом про поновлення на роботі він був ознайомлений лише 14.07.2014 р. і наступного дня - 15.07.2014 р. вийшов на роботу, однак до роботи фактично допущений не був. 14.07.2014 року відповідач ознайомив його лише з наказом про поновлення та посадовою інструкцією, не визначивши йому робоче місце та не забезпечивши необхідними для роботи засобами (стіл, стілець, комп'ютер, засоби зв'язку, службовий автомобіль тощо), тобто до роботи він допущений не був, тому і допустити прогул не міг. Він надав відповідачу пояснення, але відповідач їх не врахував. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні і повідомляється працівнику під розписку. Строк повідомлення не визначений, але діє триденний строк для повідомлення наказу про оголошення стягнення працівнику під розписку, визначений у п.31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку. Пропуск цього строку означає порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення. Наказ про звільнення виданий 1 серпня 2014 року, а ознайомився він з ним 14 серпня 2014 року, отримавши поштою разом з трудовою книжкою. Крім того, за змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь який час розірвати трудовий договір Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника. Крім цього, роботодавець не вправі самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи. Так як наявні порушення вимог законодавства про працю з боку відповідача ( не виконано рішення суду про негайне поновлення на роботі, не виплачено заробітну плату за один місяць, не виплачені виплати за листками непрацездатності, не забезпечено засобами праці), вважає що має підстави для реалізації права на розірвання трудового договору передбаченого ч.3 ст. 38 КЗпП України у визначений ним строк. Крім того, звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, з ініціативи власника, не допускається, а він листом від 28.07. 2014 року, повідомив що продовжує хворіти і після завершення лікування готовий приступити до роботи. Відповідно листка непрацездатності він перебував на лікуванні з 16 по 25 липня 2014 року, а потім з 28 липня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні до 11 серпня 2014 року. Відповідач видав наказ про його звільнення 1 серпня 2014 року, в період перебування на лікарняному. 15 серпня 2014 року він направив відповідачу листа з проханням надати інформацію про суми, які належать йому до виплати при звільненні і відповідач його отримав 18 серпня 2014 року, однак відповіді він не отримав. Також, в наказі про звільнення відповідач зазначив, що йому належить до виплати компенсація за 18 днів невикористаної відпустки в сумі 4653 грн. Крім цього, відповідно п.3 ст. 38 КЗпП України, йому має бути проведена виплата вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 24036 грн. Розрахунок з ним не проведений до цього часу, тому вважає, що має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з 11 серпня по 14 вересня 2014 року - 34 дні, з розрахунку середнього заробітку 259 грн. що становить 8806 грн. Вказані дії відповідача є порушенням його законних трудових прав, втому числі гарантованого Конституцією України права на працю та гідну оплату праці, які завдали йому моральних страждань Моральна шкода полягає в тому , що він після звільнення залишився без роботи і без засобів для існування, що негативно позначилося на його фізичному стані. Після звільнення він знаходився у пригніченому стані. Дана ситуація призвела до тяжких моральних страждань, через незаконне звільнення він весь час нервує і знаходиться в депресивному стані, оскільки при звільненні за прогул йому важко знайти подібну роботу. Це призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації життя. Вважає, що відповідач завдав йому моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 березня по 11 серпня 2014 року становить: 10 робочих днів березня 2014 року - 4006 грн., за квітень - липень 2014 року по 8012 грн. щомісячно, 7 робочих днів серпня - 2804,2 грн., а всього 38858,2 грн. Компенсація за невикористану відпустку, за період з 1 вересня 2013 року по 11 серпня 2014 року становить 6229, 09 грн., так як розмір заробітної плати за 12 місяців 8012 х 12 = 96144 грн., середньоденний заробіток 270,83 грн., 23 (кількість невикористаних днів відпустки) х 270,83 = 6229,09. Відповідачем нараховано 731,34 грн., з яких після утримань виплачено 588,29 грн. Розмір вихідної допомоги становить 8012 х 3 = 24036 грн. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 35862,88 грн., при середньоденному розмірі заробітку - 381,52 грн. Кількість днів затримки розрахунку з 11 серпня по 22 грудня 2014 року становить 94 дні. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала і просила задоволити. Підтвердила обставини вказані в позовній заяві. Суду пояснила, що розрахунок розміру заробітку виконаний на підставі п. 2 та останнього абзацу п. 4 постанови КМ України від 8 лютого 1995 року № 100. Компенсацію за невикористану відпустку рахували за період з 1 вересня 2013 року по 11 серпня 2014 року, а це 23 дні. [PERSON] виплатили компенсацію виходячи зі зменшеного посадового окладу, а не того, на який він був поновлений. В судовому засіданні позивач позов підтримав і просив задоволити в повному обсязі. Підтвердив обставини вказані в позовній заяві. Суду пояснив, що він працював в ПрАТ "СБК" до 30 серпня 2013 року після чого був звільнений. Рішенням суду від 17 березня 2014 року він поновлений на роботі на посаді директора представництва відділу розподільчої та складської логістики ПрАТ "СБК". 18 березня 2014 року він вийшов на роботу за адресою с. Плавинище, але до роботи його фактично не допустили, з наказом про поновлення не ознайомили, робоче місце не визначили. На його робочому місці сиділа інша особа. Він з'ясував, що його підлеглій, як вона пояснила, заборонили спілкуватися з ним і отримувати від нього будь які звернення. Коли виходив на роботу в журналі не розписувався, так як не знав що треба розписуватися в якомусь журналі, раніше такого журналу не було. Цього ж дня він захворів, звернувся в лікарню і після обіду вже був на лікарняному. В зв'язку з цим він написав ПрАТ "СБК" повідомлення, що перебуває на лікарняному і готовий приступити до роботи після закінчення лікування. Він вважає, що ПрАТ "СБК" на роботі його не поновило, але він був поновлений за рішенням суду. Він перебував на лікуванні до 28 травня 2014 року включно. Лікарняні він направляв на підприємство поштою 18 червня 2014 року. На примусове виконання він подав заяву поштою і 20 березня 2014 року дану заяву з виконавчим листом отримала виконавча служба, а 21 березня було відкрите виконавче провадження. Він цікавився примусовим виконанням рішення суду, але письмово з цього приводу з виконавцем не спілкувався, вони розмовляли з ним по телефону. З 29 травня, після закінчення лікування, по 11 липня 2014 року він на роботу не виходив і на лікарняному не був. Не виходив на роботу тому, що відповідач його на роботі не поновив, крім цього чекав перегляду справи апеляційним судом. Справа була переглянута 11 червня 2014 року і він був присутнім при проголошенні вступної та резолютивної частини. Копію рішення йому не видали. Після цього він 26 червня 2014 року направив заяву в ПрАТ про виконання рішення суду. З рішенням апеляційного суду він не пішов на роботу, тому що відповідач не виконав рішення про поновлення на роботі Роменського суду, яке підлягало негайному виконанню, тому він вважав, що й рішення апеляційного суду відповідач виконувати не буде. Коли він отримав повний текст рішення, він написав листа ПрАТ "СБК" про те, щоб його поновили на роботі. 14 липня 2014 року він прибув в офіс ПрАТ "СБК", де його ознайомили з наказом про поновлення на роботі від 18 березня 2014 року та надали йому нову посадову інструкцію, в якій були незрозумілі йому обов'язки та спосіб їх виконання, а саме не зрозуміло як він може одночасно контролювати і відвантаження продукції і приймання готової продукції від виробничих підрозділів на склади, контролювати вивіз готової продукції з території, контролювати тиск в шинах виїжджаючого автотранспорту з продукцією та їх чистоту. Такий обов'язок як контролювати температуру повітря та погодних умов на підприємстві йому взагалі не зрозумілий. Крім цього, його безпосередній керівник запропонував йому надати пояснення з приводу відсутності на роботі в період з 18 травня. Він повідомив, що пояснення надасть наступного дня, так як не мав при собі лікарняних, щоб правильно вказати причини відсутності на роботі та період перебування на лікуванні. 15 липня 2014 року він написав письмові пояснення і направив їх поштою на адресу ПрАТ. Після обіду на територію представництва в с. Плавинище приїхав його безпосередній керівник, якому він надав копію письмових пояснень. З 16 липня 2014 року він знову захворів і перебував на лікарняному. Розуміючи, що його знову хочуть звільнити з роботи, він написав ПрАТ "СБК" заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 11 серпня 2014 року. 28 липня 2014 року він направив в ПрАТ "СБК" лікарняні листи та повідомив, що станом на 28 липня 2014 року продовжує хворіти. Не зважаючи на перебування на лікарняному його звільнили. Моральна шкода виникла в зв'язку з протиправними діями відповідача і він вважає 10 000 грн. буде достатньою компенсацією. Представник ПрАТ "СБК" позов не визнала і просила відмовити в його задоволенні. Суду пояснила, що 17 березня 2014 року [PERSON] був поновлений на роботі в ПрАТ "СБК" за рішенням суду і 18 березня 2014 року було видано наказ про поновлення на роботі. [PERSON] був поновлений на роботі, але на роботу в центральний офіс, що в м.Києві, не прибув. Пояснення позивача з цього приводу дійсності не відповідають, так як йому добре відомо, що він повинен був прибути в центральний офіс, але він цього не зробив. В журналі про вихід на роботу 18 березня 2014 року він не розписувався, а те що він заходив на територію, значення не має. [PERSON] з наказом про поновлення ознайомили 14 липня 2014 року, раніше не ознайомлювали, але законодавством не передбачено, що робітник повинен бути ознайомлений з наказом про поновлення на роботі. Стосовно примусового виконання рішення про поновлення на роботі, то в ПрАТ "СБК" від виконавчої служби не було жодних звернень. З 18 березня і до 14 липня 2014 року [PERSON] на роботу не виходив. В цей період від [PERSON] надходили листки непрацездатності, але оплачений лише один. Інші отримані листи непрацездатності не були оригіналами, а є цвітними копіями, тому їх не оплатили. Те що це не оригінали лікарняних а копії, визначив їх працівник. Крім цього, частина листків була неправильно заповнена, в зв'язку з чим їх оплатити не можна. Після виходу [PERSON] на роботу 14 липня 2014 року була проведена перевірка причин відсутності його на роботі і було встановлено, що починаючи з 29 травня 2014 року [PERSON] не виходив на роботу без поважних причин. Від [PERSON] було отримано пояснення, потім дане питання було передано на розгляд профкомі і профком погодив звільнення [PERSON] з роботи. 1 серпня був винесений наказ про звільнення [PERSON] з роботи з 29 травня 2014 року. Раніше такий наказ винести не могли, оскільки не могли провести необхідну перевірку. [PERSON] звільнений з роботи 29 травня 2014 року наказом від 1 серпня 2014 року. ПрАТ "СБК" не вбачає порушень вимог чинного законодавства в тому, що звільнення відбулося саме таким чином. Що стосується правильності розрахунку сум, заявлених до стягнення, вона їх не оспорює, так як не вбачає необхідності, оскільки позов не може бути задоволений в зв'язку з його безпідставністю і необґрунтованістю. Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду від 17 березня 2014 року позов [PERSON] було задоволено частково і він був поновлений на посаді директора представництва відділу розподільчої та складської логістики ПрАТ "СБК". В наказі № 21-ОС, який датований 18.03.2014 року, "Про поновлення на роботі" вказано: на виконання рішення Роменського міськрайонного суду від 17.03.2014 р. наказую: наказ від 30.08.2013 р. № 52-ОС про звільнення [PERSON] скасувати; поновити [PERSON] на посаді директора представництва відділу розподільчої та складської логістики департаменту продаж та маркетингу м.Ромни з 20 серпня 2013 р.; виплатити [PERSON] заробітну плату в межах місячного платежу. З даним наказом [PERSON] ознайомився 14 липня 2014 року. Вказані обставини підтверджені наказом, записом про ознайомлення та не заперечуються сторонами. 18.03.2014 р. [PERSON] захворів і перебував на лікарняному, про що повідомив ПрАТ "СБК" листом від 18.03.2014 року. 19.03.2014 р. позивач [PERSON] надіслав до ДВС заяву про примусове виконання рішення суду про поновлення його на роботі та виконавчий лист, які отримані ДВС, що підтверджено копією повідомлення про вручення поштового відправлення. Листом № 74/14-ю від 22.05.2014 р. ПрАТ "СБК", звернулося до Роменської ЦРЛ, з проханням повідомити чи перебуває на лікуванні [PERSON] у період з 18.03.2014 р. по дату звернення. 18.06.2014 року [PERSON] направив ПрАТ "СБК" листки непрацездатності у кількості 5 штук за період перебування на лікарняному з 18.03.2014 р. по 18.05.2014 р. Листом від 23.06.2014 р. [PERSON] повідомляє ПрАТ "СБК" про готовність приступити до виконання службових обов'язків, вимагає виконати рішення суду про поновлення на роботі, ознайомити з наказом про поновлення на роботі, шляхом направлення рекомендованим листом копії наказу на його адресу, просить повідомити точну дату, з якої він може приступити до виконання службових обов'язків. 7 липня 2014 року датований лист № 86/14-ю ПрАТ "СБК на адресу [PERSON], в якому вказано, що: "…наказ про поновлення на роботі був виданий одразу ж після набрання рішенням законної сили. З наказом про поновлення на роботі працівник має бути ознайомлений під розпис. Після вказаних дій працівник має приступити до виконання ним своїх службових обов'язків. Крім цього в Вашій трудовій книжці буде зроблений відповідний запис…". 14.07.2014 року ПрАТ "СБК" складено акт фіксації події, згідно якого [PERSON] зобов'язався надати пояснення 15.07.2014 р. 15.07.2014 р. позивач [PERSON] надав письмові пояснення про причини його відсутності на робочому місці з 18.03.2014 р. по 14.07.2014 р. 17.07.2014 р. безпосереднім керівником [PERSON] - [PERSON], на ім'я генерального директора ПрАТ "СБК" було подано службову записку про те, що, на його думку, згідно поданих [PERSON] документів, останній мав приступити до роботи 29.05.2014р. і причина його відсутності на роботі у період з 29.05.2014 р. по 11.07.2014 р. є неповажною. Заявою датованою 24 липня 2014 року, [PERSON] просив звільнити його 11 серпня 2014 року за власним бажанням згідно із частиною 3 статті 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням умов трудового договору та законодавства про працю (приміром порушення ст. 115 КЗпП України щодо строків виплати заробітної плати, а саме - затримкою її виплати; зміною істотних умов праці (зміна посадових обов'язків) без попередження за два місяці; незабезпеченням належних умов праці тощо). Листом від 28.07.2014 р. [PERSON] надіслав ПрАТ "СБК" 2 листки непрацездатності за період хвороби з 19.05.2014 р. по 28.05.2014 р. та з 16.07.2014 р. по 26.07.2014 р., для здійснення виплат. В листі позивач зазначав, що станом на 28.07.2014 року він продовжує хворіти і після завершення лікування готовий приступити до роботи. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення лист ПрАТ "СБК" отримало 05.08.2014 р. 31.07.2014р. первинна профспілкова організація ПрАТ "СБК", розглянувши подання від 17.07.2014 р., надала згоду на звільнення [PERSON] з посади директора представництва відділу розподільної та складської логістики ПрАТ "СБК" за прогул без поважної причини - п.4 ст.40 КЗпП України. 01.08.2014 р. ПрАТ "СБК" видано наказ № 61-ОС "Про звільнення" в якому вказано: "Наказую звільнити [PERSON] директора представництва відділу розподільчої та складської логістики департаменту продаж та маркетингу м. Ромни 29 травня 2014 року за прогул, п. 4 ст. 40 КЗпП України. В трудовій книжці [PERSON] мається наступний запис за № 21 датований 29.05.2014 року "Звільнений з посади за прогул п. 4 ст. 40 КЗпП України". Підставою внесення такого наказу вказаний наказ № 61-ОС від. 01.08.2014 р. Листом №144 від 01.08.2014 р. [PERSON] запрошувався до ПрАТ "СБК" для отримання трудової книжки у зв'язку із звільненням. Листом від 06.08.2014 р., направленим на адресу ПрАТ "СБК" [PERSON] підтвердив бажання звільнитися згідно ч.3 ст.38 КЗпП України з 11.08.2014 р. і надав згоду на ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, шляхом їх відправлення поштою на зазначену ним адресу. Листом №148 від 11.08.2014р. ПрАТ "СБК" направило [PERSON] трудову книжку та копію наказу про звільнення, і повідомило про необхідність звернення до бухгалтерії ПрАТ "СБК" для отримання нарахованих при звільненні виплат або повідомлення банківських реквізитів, на які можливо здійснити перерахування. В листі зазначалось, що звільнити [PERSON] за ч.3 ст.38 КЗпП України з 11.08.2014 р. ПрАТ "СБК" не має можливості, оскільки його звільнено наказом № 61-ОС від 01.08.2014 р. за прогул. В лікарняному листі № 816425 АГИ зазначено, що [PERSON] хворів з 28.07.2014. по 12.08.2014 р. Даний лікарняний лист [PERSON] направив ПрАТ "СБК" 13.09.2014 р. Таким чином між сторонами виникли спірні трудові правовідносини щодо звільнення, стягнення заробітку та моральної шкоди. Відповідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно п.4) ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Частиною 3 статті 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно ст. 235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу… Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику правадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи спір в частині вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ПрАТ "СБК" суд вважає, що [PERSON] звільнений з посади з порушенням вимог чинного законодавства. Такий висновок склався з огляду на ту обставину, що наказ про звільнення датований 1 серпня 2014 року, а датою звільнення вказано 29 травня 2014 року, тобто в період з 29 травня по 1 серпня 2014 року [PERSON] в ПрАТ "СБК" рахувався як поновлений на роботі (що підтверджено - ознайомленням з наказом про поновлення, відібрання пояснень, акт про пояснення, розгляд профкомом питання звільнення та винесення наказу про звільнення), і лише з 1 серпня 2014 року став вважатися таким що звільнений, але не з моменту винесення наказу, а з часу вчинення прогулу - 29 травня 2014 року. Крім цього, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про незаконність звільнення з роботи в період перебування на лікарняному і покладає їх в основу рішення. Факт перебування [PERSON] на лікуванні 1 серпня 2014 року підтверджений належними і допустимими доказами і не заперечується відповідачем. Позовна вимога про зобов'язання ПрАТ "СБК" внести зміни до трудової книжки [PERSON], а саме: змінити внесений запис № 21 із "звільнення з посади за прогул п.4 ст.40 КЗпП України" на "звільнений з посади за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України", задоволенню не підлягає Такий висновок ґрунтується на тій обставині, що всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано доказів наявності підстав вказаних ним в заяві про звільнення від 24 липня 2014 року, а саме: порушення ПрАТ "СБК" - ст. 115 КЗпП України щодо строків виплати заробітної плати - затримку її виплати; зміну істотних умов праці (зміна посадових обов'язків) без попередження за два місяці; незабезпеченням належних умов праці тощо. Крім цього, з огляду на те що [PERSON] фактично звільнений з 29 травня 2014 року, вказані ним в заяві підстави для розірвання трудового договору не можуть бути взяті до уваги, при вирішенні спору в цій частині, оскільки: а) в період з 18 березня по 29 травня позивач перебував на лікарняному, а виплати по лікарняним проводяться пізніше через необхідність оформлення додаткових документів та й сам позивач вперше надав листи непрацездатності відповідачу зі значним запізненням, лише 18 червня відправив поштою, а відповідно відповідач не міг провести належне нарахування та своєчасну виплату заробітку позивачу; б) позивач не був ознайомлений зі змінами посадових обов'язків так як ознайомився з ними лише 14 липня 2014 року; в) незабезпечення належних умов праці не могло існувати в період з 18.03 по 29.05., так як позивач фактично не приступав до роботи тому що з 18 березня 2014 року вже захворів і перебував на лікарняному. При цьому, суд враховує що сам позивач в судовому засіданні пояснив, що він зрозумів, що відповідач створює умови для його звільнення, в зв'язку з чим він і подав заяву про звільнення. Крім цього вимога про зміну формулювання підстав звільнення не містить вимоги про зміну дати звільнення. З огляду на висновок суду про відсутність підстав для зміни формулювання причини звільнення, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку - відсутні. Так як суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо внесення змін до трудової книжки позивача, з огляду на положення ч. 1 ст. 235 КЗпП України, яка є спеціальною нормою відносно ЦПК України, суд вважає необхідним для дотримання законних прав позивача вийти за межі заявлених ним позовних вимог і вирішити питання про поновлення [PERSON] на посаді. З огляду на висновок суду про незаконність звільнення [PERSON] з посади та рішення про скасування наказу, [PERSON] підлягає поновленню на посаді директора представництва відділу розподільчої та складської логістики ПрАТ "СБК". Позовна вимога про стягнення з ПрАТ "СБК" на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18.03.2014 р. по 11.08.2014 р. у сумі 38858,20 грн. підлягає частковому задоволенню. При цьому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 18 березня по 28 травня 2014 року включно, оскільки в цей період він був поновлений на роботі (що визнано відповідачем і підтверджено належними доказами), а відповідно йому має бути нарахована заробітна плата, або оплачені лікарняні. Вирішуючи спір щодо стягнення заробітної плати суд, з огляду на положення ст. 235 КЗпП України, для дотримання прав позивача, суд вважає необхідним вирішити питання стягнення заробітку за час вимушеного прогулу в період з 29 травня 2014 року по день вирішення справи судом. При цьому суд визначає середній заробіток позивача з урахуванням ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.4 Порядку у випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Ураховуючи, що звільнення [PERSON] відбулося з 29 травня 2014 року, а у період з 18.03.2014р. по 29.05.2014 р. останній перебував на лікарняному, суд, застосовуючи зазначені норми права, дійшов висновку про те, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з посадового (місячного) окладу, встановлених йому у трудовому договорі за попередні два місяці роботи, а саме за березень і квітень 2014 року. Розмір середньоденної заробітної плати позивача, обрахований ПрАТ "СБК" становить 40,05 грн. Суд визначає розмір середньоденної заробітної плати відповідно наведеного порядку: заробіток позивача за один місяць становить 1219 грн. х 2 = 2438 грн., отриману суму слід поділити на кількість робочих днів в березні-квітня 2014 року - 41, отриманий розмір складає 59,46 грн. Кількість робочих днів вимушеного прогулу 173 (травень-1; червень-19; липень-23; серпень-20; вересень-22; жовтень-23; листопад-20; грудень-23; січень-20; лютий-2) х 59, 46 грн. = 10 268, 58 грн. Виконуючи розрахунок розміру оплати, суд виходить зі штатного розпису ПрАТ "СБК", який затверджено 1 лютого 2014 року, де посадовий оклад на повну штатну одиницю директора представництва відділу розподільчої та складської логістики м. Ромни визначений в розмірі 1219 грн. Враховуючи висновок суду про необхідність поновлення позивача на посаді, та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу по день винесення рішення суду, вимоги про стягнення заробітку за час затримки розрахунку (за період з 11.08.2014 р. по 22.12.2014 р.) у сумі 35862,88 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи всі обставини справи суд дійшов висновку, що діями ПрАТ "СБК" [PERSON] завдана моральна шкода, так як порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення законних прав позивача полягає у незаконному звільненні. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 1000 грн. В решті вимоги позивача про стягнення моральної шкоди на думку суду необґрунтовані і недоведені. Крім цього, з огляду на звільнення позивача від сплати судових витрат при зверненні до суду у справах такої категорії, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір.

Outcome: approved