Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з [PERSON] (Відповідач 1) та Державного підприємства "Дібрівський кінний завод № 62" (Відповідач 3) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно 1000.00 грн. Заборгованості; з [PERSON] (Відповідач 2) та Державного підприємства "Дібрівський кінний завод № 62" заборгованість за кредитним договором № 99мл від 10 квітня 2006 року у розмірі 8 300 561,82 грн. солідарно , а також судові витрати в розмірі 3441,00 грн.зВідповідача 3. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 10 квітня 2006 року між Позивачем - Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та Державним підприємством "Дібрівський Кінний Завод № 62" було укладено Кредитний договір № 99мл (надалі - Договір кредиту), згідно якого Позивач надав Відповідачу 3 кредит у розмірі 2 000 000,00 грн., з кінцевим терміном повернення до 9 червня 2006 року. Згідно з умовами кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 19 % річних а у разі порушення позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за використання кредиту в розмірі 38 % річних від суми непогашеного кредиту (п. 4.2. Кредитного договору). Відповідач 3 взятих на себе зобов'язань не виконував належним чином, що змусило позивача звернутись за захистом своїх прав та законних інтересів до Господарського суду Полтавської області. 26.12.2006 р. Господарським судом Полтавської області було винесено рішення, за яким позовні вимоги ЗАТ КБ "ПриватБанк" задоволено та вирішено стягнути з Державного підприємства "Дібрівський кінний завод № 62" на користь Позивача заборгованість станом на 28.11.2006р. в розмірі 1885000,00 грн., 351482,76 грн. - відсотків за користування кредитом, 167022,07 грн. пені, 22837,33 грн. - витрат по оплаті державного мита, 118,00 витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 1198,32 грн., державного мита. 06.01.2007р. рішення суду набрало законної сили та було видано наказ про примусове виконання рішення по справі № 8/442. Даний Наказ Позивачем було пред'явлено до виконання до ВДВС Миргородського МРУЮ. 20.11.2008 р. в рамках виконавчого провадження № 9977360 Підрозділом примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області було винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження. На даний час рішення Господарського суду про стягнення з Державного підприємства "Дібрівський Кінний Завод № 62" заборгованості за кредитом, не виконано ні в добровільному, ні в примусовому порядку. Разом з тим Позивач зазначає, що станом на 23.07.13р. заборгованість Державного підприємства "Дібрівський кінний завод № 62" по кредитному договору № 99мл від 10 квітня 2006 року збільшилась на 8 388 561,82 грн. (3 814 577,67 заборгованість за відсотками, 4 573 984,15 пеня), та становить : 10 537 066, 65 грн.,що підтверджується розрахунком заборгованості. Крім того, зобов'язання за вказаним кредитним договором № 99мл забезпечене порукою, - на підставі договору поруки № 99мл - П1 від 02.04.2008 року, укладеного з поручителем [PERSON], - на підставі договору поруки № 99мл від 10.04.2006 року, укладеного з поручителем [PERSON] (надалі Відповідач - 2); Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив задовольнити їх в повному обсязі, з врахуванням заяви про залишення без розгляду позовних вимог щодо [PERSON]. Представник Відповідача 3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив їх відхилити та застосувати до них наслідки спливу строку позовної давності з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку належним чином зібраним по справі доказам, встановив наступне. 10.04.2006 р. між Позивачем та Відповідачем 3 було укладено Кредитний договір № 99мл (надалі - Договір кредиту), згідно якого Кредитор надав Боржнику кредит у розмірі 2 000 000,00 (два мільйони) грн., з кінцевим терміном повернення до 9.06.2006 року. Згідно п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 19 (дев'ятнадцять) % річних. Відповідно до ст. 212 ЦК України,у разі порушення позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за використання кредиту в розмірі 38 % річних від суми непогашеного кредиту, що передбачено п. 4.2. Кредитного договору. Відповідач 3 не виконав умови Договору кредиту та не повернув його Позивачу. Враховуючи викладене та реалізовуючи своє право на захист, в жовтні 2006 року Позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 99мл від 10 квітня 2006 року. 26.12.2006р. Господарським судом Полтавської області винесено рішення про задоволення позовних вимог, згідно з яким стягнуто з Відповідача 3 на користь Позивача заборгованість, яка утворилась станом на 28.11.2006р. по кредиту в розмірі 1885000,00 грн., 351482,76 грн. відсотків за користування кредитом, 167022,07 грн. - пені, 22837,33 грн. - витрат по оплаті державного мита, 118,00 витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 1198,32 грн., державного мита. 06.01.2007р. було видано наказ про примусове виконання рішення по справі № 8/442, який було пред'явлено до виконання до органів ДВС Постановою в.о.заступника начальника головного управління юстиції в Полтавській області - начальника відділу державної виконавчої служби від 19.11.2008 р. передано виконавче провадження про виконання Наказу № 8/442 від 06.01.2007р. з ВДВС Миргородського МРУЮ до ППВР ВДВС ГУЮ у Полтавській області. 20.11.2008 року в рамках виконавчого провадження № 9977360 ППВР ВДВС ГУЮ у Полтавській області було винесено постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження. На даний час Наказ по справі № 8/442 не виконаний, заборгованість Відповідача 3 перед Позивачем не погашена, що не заперечується представником Відповідача 3. Враховуючи подані позивачем додаткові докази та копії документів встановлено, що ДП "Дібрівський Кінний Завод № 62" згідно наказу № 40 від 20.01.2009р. Міністерства аграрної політики України було реорганізовано шляхом виділу частини майна з утворенням на його базі державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство імені Іваненка" та визнано дане підприємство правонаступником майнових прав і обов'язків ДП "Дібрівський кінний завод № 62" у частині згідно з розподільчим балансом, за яким до новоствореного підприємства передано 255000 грн. тіла кредиту, в той час як за ДП "ДКЗ № 62". Ухвалою Господарського суду Полтавської області по справі № 8/442 від 03.12.2009 року було змінено сторону виконавчого провадження боржника з ДП "Дібрівський кінний завод № 62" на ДП "Сільськогосподарське підприємство імені Іваненка" в частині згідно з розподільчим балансом на суму 255000,00 грн. У відповідності до приписів ст. 109 ЦК України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації юридичних осіб, утворених в результаті виділу. Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство імені Іваненка" створене і зареєстроване 10.04.2009р. згідно даних ЄДРЮОФОП. Згідно ч. 1 ст. 109 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу (ч. 3 ст. 109 ЦК України). З огляду на вищезазначене, Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство імені Іваненка" також являється боржником перед Позивачем в силу правонаступництва прав і обов'язків з перед Позивачем в розмірі 255000,00 грн. тіла кредиту згідно кредитного договору № 99мл від 20.04.2006р, а також прав та обов'язків по сплаті відсотків за користування кредитом та пені пропорційно сумі переданого за розподільчим балансом заборгованості за кредитом перед Позивачем. Суд приходить до висновку про те, що з загальної суми заборгованості в розмірі 10 537 066,65 грн. по кредитному договору № 99мл від 10 квітня 2006 року в період з 28.11.2006р. по 23.07.2013р. підлягає стягненню наступним чином: - 8388561,82 грн. підлягає стягненню з ДП "Дібрівський кінний завод № 62"; -1388251,63грн. підлягає стягненню з ДП "Сільськогосподарське підприємство імені Іваненка" як правонаступника ДП "Дібрівський кінний завод № 62", свтореного внаслідок реорганізації шляхом виділу частини майна в частині майнових прав і обов'язків ДП "Дібрівський кінний завод № 62" з тіла кредиту по кредитному договору в розмірі 255000 грн., а також відсотків за користування кредитом та пені. З огляду на це, та враховуючи той факт, що Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26.12.2006р. було вирішено стягнути заборгованість по кредитному договору № 99мл від 10.04.2006 року в розмірі 2403504,83 грн. станом на 28.11.2006р., то розмір позовних вимог Позивача до Відповідачів складає 8388561,82 грн. (вказана ціна позову), починаючи з 28.11.2006р. до 23.07.13р. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В ході розгляду справи в суді представник Відповідача 3 заявив клопотання про застосування стоків позовної давності. Перевіряючи обґрунтованість поданої заяви ,суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як свідчить позивач, і не заперечується Відповідачем 3 в провадженні ВПВР управління ДВС ГУЮ у Полтавській області перебуває на виконанні виконавче провадження ВП 9977360 з примусового виконання Наказу Господарського суду Полтавської області № 8/442 від 06.01.07р. про стягнення з Державного підприємства «Дібрівський кінний завод № 62 » на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів. Виконавче провадження по виконанню Наказу Господарського суду Полтавської області № 8/442 від 06.01.07р. було зупинене на підставі ч.12 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку з зверненням органу державної виконавчої служби до Господарського суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні. 18.04.13р. Ухвалою Господарського суду Полтавської області по справі № 8/442 відмовлено в задоволенні заяви від 28.03.13р. про заміну сторони виконавчого провадження. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено певним періодом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кредиту. При цьому слуд врахуваи той факт, що Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство імені Іваненка" також є боржником перед Позивачем по кредитному договору № 99 мл в силу правонаступництва прав і обов'язків з моменту його державної реєстрації, - 10.04.2009р. з початковою заборгованістю перед Позивачем в 255000.00 грн. згідно кредитного договору № 99мл від 20.04.2006р. Із матеріалів справи, зокрема із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по погашенню заборгованості по кредитному договору здійснено Державним підприємством "Сільськогосподарське підприємство імені Іваненка", як стороною (зобов'язаною перед позивачем по кредитному договору № 99 мл від 20.04.2006р. в силу правонаступництва прав і обов'язків) 04 березня 2013 року в розмірі 255000.00грн., що свідчить про переривання перебігу позовної давності вчиненням дії, що свідчить про визнання боргу або іншого обов'язку. Заперечення представника Відповідача 3 про те, що Відповідач не здійснював платежів на погашення заборгованості за весь час з моменту закінчення терміну дії договору, а цей платіж здійснений іншою юридичною особою, що виникла в результаті реорганізації Відповідача 3 та отримала частку згідно з розподільчим балансом, - не може заслуговувати на увагу з огляду на приписи ст. 520 ЦК України, за якою боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Доказів, що спростовували б викладене, представник Відповідача 3 не надав. Відповідно до пункту 17 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 546, ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial