Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділ частки із спільного майна у самостійний об'єкт нерухомості та визначення порядку користування земельною ділянкою. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель в [ADDRESS]. Власниками іншої ? частини будинку є відповідачі. Будинок перебуває у спільній частковій власності, співвласники користуються будинком як окремими квартирами. Оскільки позивач фактично користується кімнатами 1,1-1, 1-2, 1-3,1-4, загальною площею 54 кв.м., просить виділити їй ці кімнати як належну частку в ізольовану квартиру. Крім того, вважає, що їй мають бути виділені господарські надвірні споруди: сарай з погребом "Б", басейна "В", душ, туалет "Д", вигрібна яма. Крім позовних вимог про виділення частки майна, просила визначити порядок користування земельною ділянкою для встановлення межі. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали. Відповідач позовні вимоги визнала частково, зазначивши, що між нею та позивачем існує спір по користуванню лише кімнатами 1-1, 2-1, які позначені на плані будинку, виготовленому в 2012 році. Спір виник з тих підстав, що вона, відповідач є власником ? частини будинку на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.1987 року, де зазначено, що їй у власність переходить ? кімнати 1-1. Згідно плану будинку на час вчинення правочину вказана кімната не була розподілена на дві окремі, які існують на даний час і не є рівними. Перегородка була поставлена колишнім співвласником без її згоди, а тому вважає, що рівність часток для виділення квартир як самостійні має бути приведена шляхом демонтування перегородки між кімнатами 1-1,1-2 за новим планом та встановлення нової у відповідності до правовстановлюючих документів. Щодо господарських будівель зазначила, що відповідно до вказаного договору купівлі-продажу їй належить також ? частини басейну, який завжди був у спільному користуванні, вона за ним доглядала та обслуговувала, іншого джерела водопостачання вона не має, тому вважає, що він має бути залишений у спільному користуванні. Спору по користуванню земельною ділянкою вони не мають, паркан, що розділяє ділянки встановлений саме позивачем і вона не заперечує проти встановлених меж. Суд, заслухавши сторони та дослідивши надані докази відзначає наступне. Відповідно до договору дарування від 22.05.2013 року позивач [PERSON] є власником ? частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель будинку по [ADDRESS] (а.с.9-11). Відповідач [PERSON] та [PERSON] є власниками іншої ? частки вказаного будинку з відповідними господарсько-побутовими спорудами на підставі договору купівлі-продажу від 08.05.1987 року (а.с.28-29). За вказаним договором ? частина будинку, що відчужується, складається з: ? частини кімнати 1-1, кімнат 1-5,1-6,1-8,1-9,1-10,1-7; ? частини басейни "В", паркану №1, ? частини сараю "Б". Відповідно до ч. 1 ст. 364 ст. 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України, згідно з частиною першої якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Під час вирішення зазначених спорів суд виходить з положень ст.ст. 183, 364, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін окремої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. За клопотанням сторони у справі була проведена будівельно-технічна експертиза щодо визначення варіантів та технічних можливостей виділення частки із об'єкту нерухомого майна. За висновком судового експерта Лесіва С.О. № 3/14 від 22.04.2014 року сторонам запропоновано чотири варіанти поділу. Позивач вважає, що саме варіант № 2, запропонований експертом, є прийнятним для неї, оскільки відповідає фактичному користуванню кімнатами на даний час та не потребуватиме додаткових затрат на переобладнання. Відповідач вважає, що варіант №4 згідно висновку експерта забезпечить відновлення її права власності на ? кімнати 1-1 за договором купівлі-продажу. Вирішуючи питання виділу частки із спільного майна, судом враховано наявність правовстановлюючих документів сторін на спірне майно. Так, саме в правовстановлюючих документах відповідача визначено конкретну складову частину її частки у спільній власності, тоді як за позивачем в натурі частка не виділялася. Суд виходить з положень ст. 321 ЦК України, за яким право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Запропонований позивачем варіант поділу майна призведе до порушення права відповідачів на належну їм рівну частину спірної кімнати 1-1 (за планом 1989 року), а тому з метою не допущення такого порушення та відновлення рівності часток судом застосовується до поділу варіант №4 експертизи, за яким кімнату 1-1 виділити [PERSON], шляхом здійснення за рахунок позивача переобладнання кімнати, а саме : - між приміщенням 2-1 (пл..5,5. кв.м) та приміщення 1-1 (пл..8,3 кв.м) демонтувати перегородку д дверним блоком, - між приміщеннями 1-1 (пл..8,3 кв.м) та приміщенням 1-2 (пл..12,0 кв.м) демонтувати дверний блок з подальшим його закладанням та штукатуренням з обох сторін - між приміщеннями 1-1 та приміщенням 1-2 демонтувати віконний блок з подальшим переобладнанням віконного прорізу в дверний проріз та встановлення дверного блоку - між приміщенням 1 та приміщенням 1-1 демонтувати дверний блок з подальшим його закладанням та штукатуренням з обох сторін - між приміщеннями 1 та приміщенням 1-1 демонтувати віконний блок з подальшим пере облаштуванням віконного прорізу в дверний проріз та встановлення дверного блоку - на відстані 3,02 м. від правої капітальної стіни приміщення 1-1 влаштувати нову перегородку ідентичну демонтованій, яка розподіляла поточне приміщення з приміщенням 2-1. Надвірні споруди - сарай з погребом "Б", басейн "В" слід залишити у спільній частковій власності сторін відповідно до наявних правовстановлюючих документів. В частині позовних вимог щодо поділу земельної ділянки суд вважає необхідним відмовити у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів з наступних підстав. Будинок розташований на земельній ділянці, площею 1277 кв.м., яка у власності сторін не перебуває. Відповідно до ст. 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. У справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників жилого будинку є необхідними для дослідження документи про надання її для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного зі співвласників, а також розташованих на ній будівель, плодово-ягідних насаджень; правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного співвласника; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним; угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце. В судовому засіданні встановлено, що попереднім співвласником [PERSON], яка дарувала свою частку позивачу [PERSON], використане своє право на приватизацію земельної ділянки розміром 0,06 га за адресою [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 12.12.1966 року № 359 (а.с.19), однак, правовстановлюючого документа на земельну ділянку не отримано. 24.05.2013 року комісією Бобринецької міської ради за зверненням [PERSON] проведені заміри земельної ділянки на місцевості та визначено межу згідно технічної документації на будинок по правовстановлюючим документам. По замірам на місцевості, визначеною межею сторони погодилися, претензій, зауважень щодо роботи комісії, визначеної межі не мають, про що складено відповідний акт (а.с.30). За таких обставин, суд вважає недоведеним з боку позивача спору про користування земельною ділянкою, її межами та неможливості отримання правовстановлюючих документів по її користуванню, а тому підстави для задоволення позовних вимог щодо визначення порядку користування земельною ділянкою відсутні.

Outcome: partial