Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. 26 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] , який з [NUMBER] в даному будинку не проживає. Позов обґрунтувала тим, вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджуються договором дарування. В даному будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Однак, він не проживає в даному житловому приміщенні з 2013 року. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача обмежує її права як власника, просила суд задовольнити позовні вимоги та усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання\~\~ [PERSON] \~\~таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Відповідач [PERSON] відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання сторони не з`явилися. До суду надійшла заява від позивача [PERSON] про розгляд справи у її відсутність. Позивач позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти винесення заочного рішення. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України(далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду від 04.11.2020 було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження. ІV.\~Фактичні обставини,\~встановлені судом\~та зміст\~правовідносин. Право власності на житловий будинок [ADDRESS] підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченого 12.12.2000 державним нотаріусом Другої тростянецької державної нотаріальної контори Вернюк Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 3406. У зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується записами у домовій книзі виписаній на буд. [ADDRESS] та [PERSON] , що підтверджується відповіддю на запит №23-17-424 від 02.11.2020, наданою виконавчим комітетом Ладижинської міської ради. З часу вибуття, відповідача з реєстрації у належному позивачу будинку, добровільно не знімається, що створює для позивача значні незручності та перешкоди у використанні власного будинку для проживання та вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення його цілісності та недоторканості. Перешкод для пред`явлення позову про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, судом не встановлено. V. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення права. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому у своїх рішенням Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "СпорронгіЛьоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК України). Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст.380 ЦК України). Частинами 4 та 5 ст.9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини сторін, причини позову про визнання осіб такими, що втратили право на користування квартирою та інші обставини справи, суд вбачає підстави для задоволення позову і приходить до висновку, що оскільки позивачу на праві власності належить житловий будинок, а відповідач права власності на будь-яку частину будинку не має іншої домовленості між сторонами не існує, реєстрація відповідача у даному житловому будинку чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном, то відповідач повинен бути визнаним таким, що втратив право користування житловим будинком. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved