Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з [PERSON] на свою користь заподіяну йому матеріальну шкоду у розмірі 37457,80грн., що складає вартість виконання робіт, необхідних для відновлення транспортного засобу позивача; компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 15000грн.; судовий збір у розмірі 551,20грн. та 1378грн.; витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1200грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 6000грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності належить автомобіль ВАЗ-21154, державний номер [NUMBER]. 03.09.2015 року о 04-50 год на підїзній дорозі до аеропорту м. Харкова з боку м. Ростова на 10км + 900м сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-21154, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля ЗАЗ 110307, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ВАЗ-21154, державний номер [NUMBER], був пошкоджений, а позивачу як власнику автомобіля завдано матеріальної шкоди, яка згідно звіту спеціаліста складає 57915,65 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 81087,62грн. Дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія [PERSON] Позивач звернувся до МТСБУ за виплатою страхового відшкодування. МТСБУ визнано випадок страховим та виплачено позивачеві 43629,82грн. Таким чином, на думку позивача, [PERSON] зобовязаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, що складає 37457,80грн. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачеві заподіяно моральну шкоду, яку ним оцінено у 15000грн. Також позивач просить покласти на відповідача витрати на оплату вартості послуг зі складання звіту про оцінку вартості майнової шкоди у розмірі 1200грн. та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 6000грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. При цьому, зазначила, що при розподілі судових витрат просить врахувати, що судовий збір у розмірі 1378грн. не сплачувався при предявленні позову, у позовній заяві предявлений до стягнення з відповідача помилково. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зокрема, зазначає, що згідно звіту, наданого позивачем, майнова шкоди складає 57915,65грн., а не як заявлено позивачем 81087,62грн. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 14285,83грн. (57915,65грн. - 43629,82грн.). Вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди у більшому розмірі безпідставні. Позивач мав би право на стягнення шкоди у більшому розмірі, якщо надав би докази того, що відновлення попереднього стану автомобіля, що має певну зношеність, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач не визнає, оскільки відповідач має похилий вік, є пенсіонером. Також відповідач заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки згідно наданого акту виконаних робіт від 16.09.2015 року, роботи, які виконувались адвокатом та зазначені у п. 1, п. 2, п. 3 акту, не мають відношення до цього цивільного позову. Також не надано доказів оплати послуг адвоката у сумі 6000грн. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2015 року о 04-50 год. на підїзній дорозі до аеропорту м. Харкова з боку м. Ростова на 10км + 900м сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-21154, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля ЗАЗ 110307, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Харківського районного суду м. Харкова від 28.10.2015року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON], який порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю ВАЗ-21154, державний номер [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 293090 належить позивачеві, завдані механічні пошкодження. Згідно звіту № 29177 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного ТОВ "Радар-1" 25.12.2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-21154, державний номер [NUMBER], на момент проведення експертизи складає 81087,62грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 57915,65грн., розмір матеріальної шкоди на момент проведення експертизи становить 57915,65грн. Результати проведення оцінки відповідачем не оспорені, у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зазначив, що не заперечує проти результатів проведеної оцінки. З матеріалів справи встановлено, що для визначення вартості матеріальної шкоди позивач вимушений був звернутися до спеціаліста для проведення автотоварознавчого дослідження, у зв'язку із чим позивачем понесено додаткові витрати по оплаті автотоварознавчого дослідження у розмірі 1200 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с. 21). Крім того, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що Моторним (транспортним) страховим бюро України виплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 43629,82грн. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вимогами ст. 1192 ЦК України чітко визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. З метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ застосовується Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 N 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 N 1335/5/1159), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N 1074/8395 (далі Методика). Згідно п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Пунктами 2.3., 2.4 Методики визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). У відповідності до п. 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ. Згідно п. 8.5.3. Методики рішення про заміну складових частин КТЗ приймається у разі неможливості їх відновлення відповідно до технічних вимог або в разі економічної недоцільності їх відновлення (ремонту). Положеннями п. 8.5.15. Методики передбачено, що у разі відсутності технологічної документації з ремонту або нормативної документації щодо трудомісткості ремонту певного типу КТЗ, зокрема автобуса, причепа, напівпричепа, КТЗ спеціального чи спеціалізованого призначення, вартість відновлювального ремонту такого КТЗ може визначатися за фактичними витратами ремонтного підприємства з подальшим коригуванням вартості складників на величину коефіцієнта фізичного зносу. Калькуляція ремонтного підприємства може бути скоригована лише в частині зносу та вартості оригінальних складників, вартості матеріалів (у тому числі і лакофарбових) з врахуванням вимог цієї Методики, інших об'єктивних даних щодо виконання ремонту відповідно до принципу заміщення. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм чинного законодавства суд зазначає, що відновлювальний ремонт передбачає саме відновлення пошкоджених частин КТЗ, а не заміну їх на нові. Пошкоджені деталі при відновлювальному ремонті можуть бути замінені на нові тільки у випадках, передбачених п. 8.5.3. Методики. При цьому, при обрахуванні вартості відновлювального ремонту з використанням нових деталів, вузлів КТЗ вартість цих нових деталей коригується на величину коефіцієнта фізичного зносу. Також суд зазначає, що у відповідності до розяснень, що містяться у п.п. 14, 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Зазначені положення розяснень узгоджуються і з п. 7.40. Методики, згідно яких якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю. Таким чином, при визначенні вартості відновлювального ремонту фізичний знос не враховується тільки у разі використання деталей іншої модифікації, якщо неможливо використати оригінальні комплектуючі частини. У відповідності до п. 8.6. Методики величина ВТВ (втрата товарної вартості) характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Величина ВТВ нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Величина ВТВ КТЗ, серед іншого, не нараховується якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ. Згідно звіту № 29177 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ, складеного ТОВ "Радар-1" 25.12.2015 року, строк експлуатації КТЗ перевищує 7 років, з огляду на що величина ВТВ не нараховувалась. Враховуючи, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини ВТВ, а величина ВТВ відносно автомобіля позивача не нараховувалась, згідно звіту розмір матеріальної шкоди дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача різниці між фактичним розміром збитків (вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу згідно звіту № 29177 станом на момент проведення експертизи складає 57915,65грн.) та страховим відшкодуванням (МТСБУ виплачено позивачеві 43629,82грн.), що складає 14285,83грн. Крім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на оплату звіту про оцінку автомобіля у розмірі 1200грн., оскільки ці витрати понесені позивачем в звязку з пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини відповідача. При цьому суд також враховує положення п. 8.4. Методики, згідно яких до вартості матеріального збитку, який визначається під час оцінки, не включаються витрати власника КТЗ, пов'язані з транспортуванням, зберіганням КТЗ, оплатою за експертні дослідження, поштовими витратами, з викликом сторін для технічного огляду КТЗ та іншими витратами. В частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пунктом 22.3 ст. 22 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену\~ п.п. 3,4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. \~Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачеві, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення та вимог розумності і справедливості та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Питання про стягнення витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. При цьому, суд враховує, що у відповідності до роз'яснень, що містяться у п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 6000грн. суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, серед іншого, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З аналізу зазначених норм вбачається, що правовою допомогою в цивільному процесі визнається допомога правового характеру адвоката або іншого фахівця у галузі права. Крім того, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути повязані тільки з розглядом конкретної цивільної справи, що розглядається судом. Згідно роз'яснень, що містяться у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в обґрунтування понесення витрат з оплати правової допомоги до позовної заяви надано договір про надання правової допомоги № 9/2015 від 16.09.2015 року (а.с.13), акт виконаних робіт від 11.04.2016 року (а.с. 16) та квитанцію ПАТ КБ "ПриватБанк" від 12.04.2016 року про поновлення [PERSON] картки № 462708****17 на суму 3400грн. (а.с. 19). При цьому, до матеріалів справи не додано розрахунок витрат на правову допомогу. Крім того, понесення витрат на правову допомогу не підтверджено належними доказами, зокрема, як того вимагає п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, квитанцією до касового прибуткового ордеру, яка є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару. Надана позивачем квитанція ПАТ КБ "ПриватБанк" від 12.04.2016 року про поновлення [PERSON] картки № 462708****17 на суму 3400грн. не може бути прийнята судом у якості належного доказу оплати правових послуг. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Outcome: partial