Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за надані послуги з теплозабезпечення та гарячого водопостачання за період з 01.07.1996р по 01.06.2013 року в сумі 4989,37 грн. - основного боргу, втрати від інфляційних процесів у сумі 2023,38грн., 3% річних у сумі 878,98 грн., а також понесені судові витрати, посилаючись на те, що послуга по забезпеченню відповідача опаленням та гарячою водою позивачем була надана, відповідач отримані послуги не оплатив. У судовому засіданні представник позивача на позові наполягав. Надав пояснення аналогічні, викладеним у позові. Відповідач [PERSON] позов не визнав , посилаючись на відсутність між сторонами договірних відносин про надання послуг і на те, що позивач не запропонував відповідачам проект такого договору; вважає, що позивачем за невірною методикою розрахована сума заборгованості, оскільки ним не було враховано кількість використаної теплової енергії на опалення його квартири; позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду, просив його застосувати; відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, заперечень проти позову не надали. Судом встановлено, що відповідачі проживають в квартирі [ADDRESS], по ? частці в якій належить кожному з відповідачів на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 20.12.2006р., виданого Управлінням Луганської міської ради з питань житлового господарства та приватизації житла; особовий рахунок за центральне опалення і гаряче водопостачання [NUMBER] відкрито на ім'я відповідача [PERSON]. Квартира відповідачів розташована у багатоквартирному будинку, облаштованому внутрішньо будинковою системою централізованого опалення і гарячого водопостачання. Постачальником послуги є ЛМКП «Теплокомуненерго», яке створене на базі комунальної власності, є статутним суб'єктом, що має права юридичної особи; предметом діяльності даного підприємства, згідно Статуту, є надання комунальних послуг споживачам по централізованому постачанню гарячої води та централізованому опаленню, які були поставлені до квартири відповідачів, тому ЛМКП «Теплокомуненерго» є належним позивачем у спорі. Письмового договору про надання послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання між сторонами не укладалось . Разом з тим, у період часу з 01.07.1996р по 01.06.2013 року відповідачам така послуга ЛМКП «Теплокомуненеро» була надана і ними вона частково оплачувалась, що підтверджено даними розрахунку заборгованості . Таким чином, відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, які виробляє позивач ЛМКП «Теплокомуненеро». Згідно оборотної відомості по особовому рахунку, заборгованість відповідачів по теплопостачанню і гарячому водопостачанню за період часу з 01.07.1996р по 01.06.2013 року складає 4989,37 грн. , втрати від інфляційних процесів у сумі 2023,38грн., 3% річних у сумі 878,98 грн. Плата за комунальну послугу визначена згідно встановлених за рішенням Луганської міської ради тарифів, які є обов'язковими для виконання споживачами вказаних послуг. Аналізуючи надані сторонами докази та даючи правову оцінку діям сторін, суд робить такі висновки: Умови надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються положеннями Закону України "Про Житлово-комунальні послуги", Законом України "Про "Теплопостачання", правилами надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженими постановою КМУ № 630. Згідно до ЗУ „Про житлово-комунальні-послуги" від 24.06.2004р. (надалі - Закону), виконавець- суб»єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги. Споживач зобов»язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Ст.1, п.3, п.5, п.8, ст.21 п.3 Закону передбачає, що виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги; споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Закон України „Про захист прав споживачів" передбачає, що виконавець - суб»єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; договір - усна або письмова угода між споживачем та продавцем виконавцем про якість, ціну, строки та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердженням укладеної угоди оформляється квитанцією, товарним або касовим чеком, білетом, талоном, або іншими документами. П. 1 ч. 1 ст. 20, ч.6 ст.26 Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов»язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У разі виникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця /виробника/ споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Відповідно до п.21, 29 Постанови КМУ від 21 липня 2005 р. N 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Споживач має право на зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості,зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Відповідно до ст.. 317, 319, 322 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власність зобов'язує. Власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Ст.526 ЦК України передбачає, що зобов»язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов»язання не допускається. Згідно до ст.ст.59,60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач послуги відповідачам надав, і має право вимагати від відповідачів оплати наданих послуг. Разом із тим, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленої до винесення ним рішення. З матеріалів справи вбачається, що в порядку наказаного провадження позивачу ухвалою Артемівського рс м. Луганська від 19.07.13р. було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості. Позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом у період часу з 01.07.1996р. по 01.07. 2010 р. Відповідач [PERSON] просить застосувати строк позовної давності . Таким чином , заборгованість відповідачів перед позивачем за період часу з 01.07.1996р. по 01.07. 2010 р. не підлягає стягненню, оскільки ці позовні вимоги заявлені поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Доказів поважності причини пропуску цього строку позивачем суду не представлено, і суд не вбачає підстав для його поновлення. Тому в частині позовних вимог про стягнення боргу, виниклого за вказаний період часу слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за період часу з 01.07. 2010 р. по 01.06.2013 року у сумі 1863,73 грн. Підстав для звільнення відповідачів від виконання зобов'язань або для зменшення суми боргу за вказаний період часу не встановлено. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає безпідставними посилання відповідача [PERSON] на відсутність письмового договору з позивачем , оскільки позивач надавав послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання до квартири відповідачів на підставі Статуту та рішень Луганської міської ради, такі послуги надходили і останні не відмовлялися від їх отримання, частково оплачували, тому суд вважає, що між сторонами фактично існували договірні відносини про надання послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання , відповідно до ЗУ „Про захист прав споживачів " та ЗУ „Про житлово-комунальні послуги ". Відсутність конкретно визначеного письмового договору не звільняє відповідачів від оплати отриманих послуг. Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача [PERSON] щодо неправильності поданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки даний розрахунок проведено на підставі визначених Луганською міською радою тарифів , тому суд приймає його , як вірний та об'єктивний, підстав ставити його під сумнів у суду не має. При цьому, суд не бере до уваги наданий відповідачем , на спростування вимог позивача, розрахунок заборгованості, оскільки він не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та не є допустимим доказом по справі. Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань і 3 % річних суд не вбачає підстав для задоволення даних позовних вимог, оскільки позивач не довів правильності поданих ним розрахунків і не зміг їх обґрунтувати. Також відшкодуванню відповідачем підлягають понесені позивачем судовий збір у сумі 229,40 грн. Позов частково обґрунтований, підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного ст. ст. 317, 319, 322, 526 ЦК України, ст. ст. 20, 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщеннями у житлових будинках, п. 18, п.25, п.26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630,

Outcome: partial