Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаною позовною завою, яка мотивована тим, що відповідач є власником нежитлової будівлі (друкарні) за адресою: [ADDRESS] . Рішенням міської ради відповідачу передано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування вказаного нежитлового приміщення та рекомендовано замовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та укласти договір оренди землі з міською радою. Але в порушення цього, відповідачем договір оренди земельної ділянки укладений не був, що фактично позбавило міську раду одержати дохід у виді орендної плати. На теперішній час відповідач використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, чим порушує вимоги земельного законодавства. Рішенням міської ради затверджений акт комісії про визначення збитків з приводу використання вказаної земельної ділянки без укладеного договору оренди за період з 08.06.2016 року по 01.07.2019 року у розмірі 59\~892,58 грн. Відповідачу було повідомлено про це та направлено копію акту з метою досудового врегулювання спору, але відповідач добровільно не сплачує вказані збитки та продовжує використовувати земельну ділянку без правовстановлюючих документів. На підставі цього просить стягнути з відповідача на користь міської ради збитки, завдані використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів , у розмірі 59\~892,58 грн., а також судові витрати. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.11.2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та визначено строк відповідачу для подання відзиву. Відзив у справі не надходив. На підставі цього та з урахуванням ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно інформаційної довідки від 24.06.2019 року № 171381072, нежитлова будівля, будівля друкарні за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 375,3 кв.м., належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу із часткою 1/1. Рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради від 25.04.2012 року № 6/21-568/4, земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , передана в оренду [PERSON] для обслуговування нежитлового приміщення та рекомендовано [PERSON] в місячний термін замовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та укласти договір оренди землі з міською радою, здійснити його державну реєстрацію. З акту про визначення збитків власнику землі від 18.07.2019 року, затвердженого рішенням виконкому Селидівської міської ради від 31.07.2019 року № 129/2, визначено, що розмір збитків, завданих фактичним використанням земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , без укладення договору оренди землі за період з 08.06.2016 року по 01.07.2019 року становить 59\~892,58 грн. Відповідно до положень ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. У відповідності до статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки. В силу статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності ( підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою ( підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції). З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності". Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата ( підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України). У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі №920/739/17). Згідно із пунктом 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема,\~ЗК. За змістом\~статті 152 ЗК\~держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Водночас відповідно до\~статті 156 ЗК\~власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно зі\~статтею 157 ЗК\~відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи спір у даній справі, необхідно брати до уваги загальні положення статті\~22, глави\~82 ЦК. Так, згідно з частиною 2\~статті 22 ЦК\~збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Позивач в позові, зокрема, посилається на те, що позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі земельної ділянки в оренду. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи обставини, те що внаслідок протиправних дій відповідача позивач позбавлений можливості отримати дохід від здачі земельної ділянки в оренду, оскільки відповідач є власником нежитлового приміщення, але користується змеленою ділянкою без належного оформлення правовстановлюючих документів, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1\~921 грн.. що підтверджене платіжним дорученням, наявним в матеріалах справи, а тому судовий збір у цьому розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved