Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась у суд із вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що у 1983 році вона зареєструвала шлюб із [PERSON], разом із ним працювала в радгоспі «Салтівський». У 1986 році керівництво радгоспу прийняло рішення про передачу їй будинку за адресою: [ADDRESS], за умови сплати вартості будинку щомісячними платежами. У грудні 1992 року вона повністю виплатила вартість будинку. Оскільки її право на вказаний будинок ніким не оспорювалось, вона своєчасно не зареєструвала право власності на нього. Просила визнати за нею право власності на житловий будинок. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися судом завчасно та належним чином. Представник позивача надала суду заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглядати у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Надав суду заяву про винесення рішення на розсуд суду, просив справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено судом, відповідно до Постанови Міністрів СРСР від 31 травня 1973 р. № 364 (в редакції від 30.08.1973 року №400) "Про пільги по переселенню" з метою активізації розвитку колективізації, було запроваджено ряд державних гарантій для осіб, які переселялись до колхозів та совхозів. За вимогами вказаного документу, радгоспам, які приймали переселенців були зобов'язані надавати сім'ям переселенців у рік вселення окремі жилі будинки або квартири, присадибні ділянки в установлених розмірах. Відповідно до п.7 Постанови Міністрів СРСР від 31 травня 1973 р. № 364 (в редакції від 30.08.1973 року №400) "Про пільги по переселенню" було визначено, що житлові будинки переходить в особисту власність переселенців після погашення ними своєї частки кредиту. У 1983 році [PERSON]. на умовах переселенця, переїхала на постійне проживання у с. Петрівське (на даний час с. Зарічне) Вовчанського району Харківської області. 05 листопада 1983 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON], разом із ним працювала в радгоспі «Салтівський» (а.с.4, 5,16). У 1986 році керівництво радгоспу прийняло рішення про передачу [PERSON], як переселенцю на підставі постанови Ради Міністрів СССР від 15 вересня 1969 року № 772, будинку за адресою: [ADDRESS], за умови сплати вартості будинку щомісячними платежами, про що був складений відповідний акт (а.с.6). Виплата кредитних коштів переселенцем за отриманий житловий будинок відповідно до Постанови Міністрів СРСР від 31 травня 1973 р. N 364 (в редакції від 30.08.1973 року №400) "Про пільги по переселенню" визнано, як набуття таким переселенцем права особистої власності на будинок. Копіями квитанцій про сплату внесків за «переселенський домик» та архівними довідками від 24 травня 2018 року (а.с.7-10), підтверджується факт остаточного набуття позивачем [PERSON] вказаного будинку в особисту (приватну) власність. Так, відповідно до статті 86 ЦК України 1963 років, що діяв на час набуття [PERSON] будинку у власність, визначала особисту власність як різновид приватної власності. За вимогами статті 101 ЦК України 1963 року громадянин міг мати у власності один житловий будинок. Відповідно до довідки Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області № 1883 від 29 травня 2018 року [PERSON] з 2006 року зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Отримати правовстановлюючий документ на будинок позивач не взмозі через запровадження іншого порядку реєстрації прав власності на нерухоме майно. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] набулося законно у повній відповідності з порядком, визначеним Постановою Міністрів СРСР від 31 травня 1973 р. N 364 "Про пільги по переселенню"(в редакції від 30.08.1973 року №400). На підставі викладено,

Outcome: approved