Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ "Кривбасзалізрудком"), просив стягнути з відповідача на свою користь спричинену моральну шкоду в сумі 30050,55 грн. На підтвердження заявлених вимог позивач вказав, що він з 01.03.1985 року по 91.03.1998 року працював на різних посадах у структурних підрозділах ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат". Весь цей час він працював в шкідливих та небезпечних умовах, виконував роботи які характеризувались важкістю, запиленістю та шумом. Висновком МСЕК від 09.01.2008 року йому встановлено професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфіземи легень першої ст.); ЛН першого ст., встановлена втрата професійної працездатності - 15 % - безстроково, група інвалідності не встановлена. У зв'язку із професійним захворюванням він втратив здоров*я, яке не можливо відновити, він живе з постійним фізичним болем. Йому спричинено матеріальну та моральну шкоду, так як порушились його нормальні життєві зв'язки, він не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе та свою родину, відпочивати. Він потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача, Некрасова К.О.,в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні в повному обсязі. Заперечував наявність будь-якої моральної шкоди, вважала факт спричинення шкоди не доведеним. Судом встановлено, що позивач з 01.03.1985 року по 91.03.1998 року працював на різних посадах у структурних підрозділах ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" (а.с.7-9). Згідно п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.11.2007 року професійне захворювання виникло у [PERSON] внаслідок роботи впродовж 20 років та 1 місяця в умовах - запиленості повітря робочої зони параметри якої перевищували нормативи. В пункті 19 Акту вказано осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (закони та інші нормативно правові акти, вимоги яких порушені): керівництво шахт "Центральная","Саксагань", "Гігант", "Родіна" ВО «Кривбасруда», шахти «Гігант-Дренажна» «КДГРУ «Кривбасгідрозахист» і ДП «Кривбас-реструктуризація» (а.с.3). Позивачу [PERSON] встановлено професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфіземи легень першої ст.); ЛН першого ст. 09.01.2008 року за висновком МСЕК (а.с.4) позивачу первинно було встановлено 15 % професійної втрати працездатності безстроково, група інвалідності не встановлена. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Положення ст. 13 Закону України "Про охорону праці" передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Посилання представника відповідача, щодо відсутності підстав покладення на ПАТ "Кривбасзалізрудком" обов'язку з відшкодування моральної шкоди позивачу, суд не приймає до уваги, оскільки Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/ 2008 від 08 жовтня 2008 року по справі №1-32/2008 встановлено, що зазначеним Законом скасоване право застрахованих осіб, громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання , на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду , яке вони мали на підставі приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та визнано, що після скасування вказаних приписів громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання , мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу ( роботодавця). Таким чином судом встановлено, що позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків внаслідок неправомірних дій відповідача, який всупереч діючого законодавства, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливих і безпечних умови праці, протягом тривалого часу не вживав заходів для усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з чим позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, йому була спричинена моральна шкода, яка випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем. Так, вимогами ч.1 ст. 237-1 КЗпП України (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В рішенні від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 р. Конституційний Суд України зазначив, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж Рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Посилання представника відповідача на обставини недоведеності наявності моральної шкоди, відсутність будь-яких доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, при цьому судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача в шкідливих умовах. Суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві та факт заподіяння моральної шкоди позивачу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання підтверджені матеріалами справи, не спростовані будь-якими доказами з боку відповідача. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р.( зі змінами) " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер і тривалість страждань позивача, який змушений переносити фізичні та моральні страждання і переживання, відчуваючи постійну задишку, кашель, біль у грудях, запаморочення. Він не може матеріально забезпечувати себе та свою родину, є фізично безпорадною людиною, і усвідомлення неможливості поліпшити своє здоров'я або хоча б запобігти його погіршенню виключає додатковий сердечний біль та моральні страждання. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням ступеня вини підприємства ПАТ "Кривбасзалізорудком", на якому позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів, а також характер та тривалість страждань позивача, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. з ПАТ "Кривбасзалізорудком", що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст..88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial