Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

26 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області в якому просить суд (згідно уточнених позовних вимог від 13.07.2020 року) визнати недійсним Розпорядження Органу приватизації відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради № 30121 від 16 серпня 2018 року в частині включення [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в частині передачі 1/3 квартири [ADDRESS] , до нього, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 16 серпня 2018 року на [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] та виключити з зазначеного свідоцтва, скасувати державну реєстрацію за № 43600188 від 22.10.2018 року на 1\\3 частки права власності [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] , виключити [PERSON] , [INFO] , з числа власників квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 16 серпня 2018 року відділом по обліку та розподілу житлової площі. Позовна заява мотивована тим, що у 1992 році матері позивача [PERSON] було видано ордер на вселення квартиру [ADDRESS] , в яку вселились та зареєструвались. Шлюб між батьком позивача,- [PERSON] та [PERSON] було розірвано 01 серпня 2006 року. В серпні 2014 року [PERSON] загинув в зоні проведення антитерористичної операції, операції об`єднаних сил в Донецької області. 16 серпня 2018 року [PERSON] , вирішила приватизувати квартиру [ADDRESS] . Позивача вона про це не повідомила, про що остання дізналась 01 листопада 2018 року. Відмову від участи в приватизації житла по [ADDRESS] , пояснює тією обставиною, що позивач є членом сім`ї загиблого учасника АТО, про що вона отримала відповідне посвідчення і має пільгу на отримання житла, якою вона мала намір скористуватися після закінчення навчання в гірничому коледжі в м. Павлограді. Позивач у судовому засідання обставини викладені у позовній заяві підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог на підставі доводів відзиву. Згідно відзиву на позов представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючи на те, що в матеріалах приватизаційної справи наявні документи, які були подані заявницею [PERSON] для прийняття рішення про приватизацію житла, в них міститься інформація про те, що в квартирі [ADDRESS] , були зареєстровані три особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї наймача від 12.07.2018 року. Як вбачається з даної довідки позивач на момент здійснення приватизації була неповнолітньою особою, тому не мала повної цивільної дієздатності, оскільки відповідно до ст. 34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття), отже, Третя особа - [PERSON] , як мама та законний представник, надала згоду на приватизацію квартиру в її інтересах позивача. Позивач у позові зазначає, що розпорядження органу приватизації було видано з порушенням ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, оскільки вона не надавала своєї згоди на приватизацію, проте, оскільки вона на момент приватизації не досягла вісімнадцяти років, то не могла її надавати, так як не мала дієздатності. Так, рішення органу приватизації виконавчого комітету Павлоградської міської ради було прийнято стосовно всіх зареєстрованих осіб, які проживали на момент приватизації в даній квартирі. З цих підстав вважаємо зазначене рішення законним, оскільки, був дотриманий встановлений законом порядок. В даному випадку приватизація здійснювалась з дотриманням інтересів неповнолітніх дітей. Розпорядження органу приватизації було прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства та в межах повноважень визначених законом, тому відсутні підстави для його скасування, і як наслідок відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло. Що стосується посилання позивача на те, що приватизація стала підставою для позбавлення її права користування пільгами, передбаченими Порядком отримання грошової компенсації для придбання житла сім`ями загиблих учасників АТО, оскільки, вважає, що довідка про реєстрацію місця проживання не надає їй право користування квартирою в якій вона жила, тому це рішення є помилковим, дане твердження є особистим тлумаченням позивача діям посадових осіб та наданням невірної правової оцінки обставинам справи. Також слід зазначити, що батько позивача помер у 2014 році, свідоцтво про смерть видано 03.11.2016 року, статус члена сім`ї загиблого позивач отримала 15.08.2017 року, тобто, за рік до здійснення приватизації квартири. Отже, з моменту отримання посвідчення, у позивача з`явилося право на пільги встановлені законодавством для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, якими могла скористатись її мати, як законний представник своєї неповнолітньої доньки, але не скористалась. Згідно з п. 7 «Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей», заяву про призначення грошової компенсації член сім`ї загиблого, особа з інвалідністю або їх законний представник чи уповноважена особа особисто подають до органу соціального захисту населення за місцем перебування на квартирному обліку. Відповідно до п.12 Порядку, Комісія протягом п`яти робочих днів з дня надходження подання розглядає його по суті і в присутності заявника або його законного представника чи уповноваженої особи приймає рішення щодо призначення або відмови в призначенні грошової компенсації. В даному випадку Позивачем не надано доказів звернення за отриманням грошової компенсації, а також відсутнє рішення комісії з цього питання. Тобто, доказів того, що відповідач - Виконавчий комітет, прийнятим рішенням порушив права позивача, не надано. Спір розглядається в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного, позовні вимоги не містять зобов`язання органу вчинити якісь певні дії, адже, в даних правовідносинах у виконавчого комітету відсутній будь-який обов`язок щодо вчинення конкретних дій по відношенню до позивача. Третя особа, у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, зазначила, що на момент приватизації не знала про пільгу, яку має член сім`ї загиблого, донька не знала про приватизацію. З`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до наступного висновку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 11 серпня 2000 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 01.08.2006 року. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . 13.10.2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого мають доньку - [PERSON] , [INFO] . З довідки міського інформаційно-розрахункового аналітичного центру у Павлоградської міської ради від 12.07.2018 року № б/н вбачається, що [PERSON] та її доньки [PERSON] , [PERSON] перебували на квартирному обліку, займали квартиру [ADDRESS] . Розпорядженням № 30121 від 16.08.2018 року відділу обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради передано на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності від 16.08.2018 року № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (по 1/3 частині кожній). Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно зі статтею 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Аналогічні положення містяться у пункту 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яке затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396. Пунктом 1 статті 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, тобто, передача квартир у власність здійснюється тільки наймачам і членам їх сімей. Згідно пункту 4 статті 5 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Відповідно до положень статей 1, 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", за якими передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири, при цьому до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передбачено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. За неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Судом встановлено, що [PERSON] було подано заяву встановленої форми на приватизацію квартири [ADDRESS] . Дана заява від імені та в інтересах неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] була підписана [PERSON] , що підтверджено [PERSON] в судовому засіданні. До вказаної заяви було додано довідку про склад сім`ї наймача квартири, в якій вказано, що станом на момент подачі заяви про приватизацію наймачі мають право на житло. У своїй письмовій заяві до органу приватизації [PERSON] висловила волю неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] відносно приватизації конкретного житла. Таким чином, суд приходить до висновку, що під час приватизації спірної квартири не було порушено прав позивача, оскільки було дотримано вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Таким чином, враховуючи письмову згоду матері позивача щодо приватизації спірної квартири, подання нею всіх необхідних документів та вчинення дій, передбачених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради № 30121 від 16.08.2018 року та свідоцтва про право власності від 16.08.2018 року. Саме по собі неповідомлення [PERSON] позивача щодо приватизації спірної квартири не може бути підставою для скасування оскаржуваного розпорядження та свідоцтва про право власності, оскільки такі видані відповідно до вимог закону та не суперечать Конституції України. Крім того, в своїй письмовій заяві до органу приватизації [PERSON] , як законний представник відповідно до ст.242 Цивільного кодексу України, висловила волю позивача, своєї неповнолітньої доньки, відносно приватизації конкретного житла, тому її право на приватизацію ніким не порушено. Згідно посвідчення серії [NUMBER] , виданого 15.08.2017 року, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни. В судовому засіданні позивач посилалась, що не має змоги у зв`язку зі здійсненою приватизацією, реалізувати своє право на отримання квартири, як пільги для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни. Оцінюючи доводи позивача, суд звертає увагу, що позивач отримала права на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни в 2017 році, проте приватизація була проведена в 2018 році, тобто право реалізувати пільгу, якщо така мається, отримано було до проведеної приватизації. Крім того, позивач обґрунтовуючи перепони, що виникли у неї у зв`язку з проведеною приватизацією, для користування пільгами для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, не надала жодного документального підтвердження таких труднощів, а саме звернення до відповідного органу та відмова в отриманні певних пільг. Суд враховує, що позивач у зв`язку з приватизацією 1/3 частини квартири, стала власником нерухомого майна, тобто безоплатно набула у власність нерухоме майно, що свідчить про відсутність порушення її прав. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed