Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області в якому просить усунити перешкоди з боку [PERSON] щодо участі позивача у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]; встановити час та дні для зустрічей позивача із сином: кожну суботу з 10:00 год. до 19:00 год. наступного дня; кожної середи з 16:00 год. до 08.00 год. наступного дня; встановити, що кожного літа, коли дошкільний заклад, школа не працюють і син не зможе їх відвідувати, а також на різдвяні свята він буде проживати з позивачем на протязі тижня підряд, період проживання на цей час з позивачем встановлюються за згодою з відповідачем; зобовязати відповідача надати фактичну адресу проживання сина та номер телефону за яким позивач зможе спілкуватися з сином тричі на тиждень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що від шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано, позивач та відповідач проживають окремо. Син залишився проживати з матірю. Сторони не можуть досягти згоди щодо участі батька у вихованні сина, у звязку із чим Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 01.02.2017 року було ухвалено рішення, яким визначено способи участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] Незважаючи на вказане рішення, яке є обовязковим до виконання, відповідач продовжує чинити перешкоди в участі позивача у вихованні сина та спілкуванні з ним, позивачу не відома адреса проживання сина та номер телефону за яким позивач мав би змогу спілкуватися з останнім, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Адвокат відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, наголошував на тому, що є неможливим визначення способу участі батька у вихованні сина без отримання відповідного висновку служби у справах дітей. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області не заперечувала проти задоволення позовної заяви, пояснила, що в матеріалах справи наявний висновок служби у справах дітей від 24.01.2017 року про визначення способу участі батька у вихованні сина, а тому надання нового висновку не є необхідним. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №282505, актовий запис про народження №384 (а.с. 7). У 2014 році шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 8). [PERSON] залишився проживати з матір'ю в м. Білгороді-Дністровському Одеської області. 01.02.2017 року рішенням виконавчого комітету Білород-Дністровської міської ради було визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не дотримується встановленого способу участі батька у вихованні сина, тим самим чинить останньому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання,навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України, відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Такі ж положення містяться у ст. ст. 14, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Визнання права батьків та дітей на спілкування є правовим засобом забезпечення права дитини на належне батьківське виховання, а також правовою гарантією належного здійснення батьками своїх обовязків щодо виховання дитини. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати i батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Крім того, згідно із статтею 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь в її вихованні i має право на особисте спілкування з нею. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції\~\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору приорітет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ) та ч.ч.7 та 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. У\~статті 158 СК України\~передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Варто зазначити, що рішення органу опіки та піклування, є обовязковим до виконання.\~ Законом встановлено механізм захисту одного з батьків від такого перешкоджання з боку іншого.\~ Відповідно до\~ст. 159 СК України\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до наступного. На сьогоднішній день, судом не встановлено будь-яких обставин, які могли б позбавити позивача права у спілкуванні з дитиною. Суд, при визначенні способу участі батька у спілкуванні з малолітнім сином враховує інтереси дитини та особисту прихильність дитини до батька, стан здоров'я та стан психічного здоров'я батька, ставлення позивача до виконання ним батьківських обов'язків, житлові умови його проживання. Крім того, суд враховує позицію Виконавчого комітету Б-Дністровської міської ради, викладену в рішенні від 01.02.217 року №34 "Про визнання способів участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO]". Так, у висновку служби у справах дітей та рішенні Виконавчого комітету Б-Дністровської міської ради встановлено, що [PERSON] проживає за місцем реєстрації. Житлові умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. На обліку у лікаря-нарколога та психіатра не знаходиться. Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо відмови сина [PERSON] від зустрічей з батьком, оскільки вказане суперечить наявним в матеріалах справи відомостям. Так, у рішенні виконавчого комітету Б-Дністровської міської ради від 01.2.2017 року відображено, що згідно довідки КЗ "Навчально-виховний комплекс "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І ступеня" імені [PERSON]" від 17.01.2017 року №01-01-19/05, батько [PERSON], 2 рази в грудні місяці відвідував та спілкувався з дитиною в групі; у відповіді КЗ "Навчально-виховний комплекс "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І ступеня" імені [PERSON]" від 23.11.2017 року №01-01-19/184, наданої на адвокатський запит, зазначено, що у період з 2015 року по теперішній час батько [PERSON] був присутній на деяких святах у садочку та систематично цікавиться успіхами своєї дитини. Періодично навідує сина на території закладу та проводить з ним спільний, вільний від навчання час. Викладені обставни підтверджують наявність встановленого зв'язку батька із сином та спростоують доводи щодо небажання малолітнього [PERSON] спілкуватися із батьком. Суд критично відноситься до доводів відповідача щодо того, що [PERSON] жодним чином не приймає участі в матеріальному забезпеченні сина, оскільки вказані доводи не підтверджуються належними та допустими доказами, відсутні відомості про несплату позивачем аліментів, як і докази вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та ухилення останнього від їх сплати. Крім того, не виконання обов'язку щодо утримання дитини, не позбаляє права батька на спілкування з сином. Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що позивач при особистих зустрічах з сином не дотримується належного харчування дитини, не слідкує за дієтою сина, що призводить до функціональних розладів органів травлення. Надані відповідачем довідки КЗ "Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня "Дитяча поліклініка" від 10.07.2017 року, від 23.07.2017 року та від 30.07.2017 року не підтверджують, що розлад органів травлення дитини відбувся саме з вини батька. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обовязку по вихованню дитини та здійсненню ним права на особисте спілкування з сином, необхідно визначити спосіб його участі у вихованні малолітнього сина шляхом систематичних побачень, а саме кожну суботу з 10:00 год до 21:00 год. ; кожної середи з 16.00 год. до 21:00 год. Однак, враховуючи вік дитини та з метою недопущення порушення усталеного укладу життя дитини, суд вважає за доцільне встановити час побачення дитини з батьком, без залишення дитини на ніч у батька. Також підлягає задоволенню вимога про встановлення порядку спілкування та проживання сина\~ [PERSON] з батьком [PERSON] у період шкільних канікул, однак вказані зустрічі мають відбуватися за домовленістю з матір'ю [PERSON]. Оскільки не встановлено, що побачення батька з сином за місцем його проживання не відповідає інтересам дитини, то немає підстав обмежувати спілкування позивача з дитиною присутністю матері і місцем її проживання. За таких обставин, обраний судом спосіб спілкування позивача з дитиною, на думку суду, є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості інтересів всіх учасників сімейних відносин. Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами. Ст. 157 СК України закріплює право на спілкування в широкому розумінні, яке включає в себе не тільки особисті зустрічі, але й спілкування по телефону, поштою, електронною поштою та іншими засобами зв'язку. З огляду на викладене, суд вважає вимогу позивача зобов'язати [PERSON] надати [PERSON] фактичну адресу проживання сина [PERSON] та надати номер телефону за яким [PERSON] може спілкуватися з сином тричі на тиждень обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial