Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], про визнання права власності на земельну ділянку. 16.05.2011 р. між [PERSON] та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 4681, згідно якого він прийняв у власність житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 2 договору купівлі-продажу, житловий будинок літ. "А-1" розташований на земельній ділянці 775 кв.м., житлова площа будинку становить 36,4 кв.м., загальна площа будинку становить 163,5 кв.м. Також при ньому розташовані надвірні будівлі, споруди: навіси - літ "Г-3", баня літ. "Д", вбиральня літ. "У", басейн літ. "Ж", сарай літ. "Л", огорожа 1-3, зливні ями "С, Я", колонка "К", право власності на який було зареєстровано КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відповідним Витягом про державну реєстрацію прав № 32670677 від 26.12.2011 р та технічним паспортом з відміткою щодо переходу права власності на житловий будинок до Позивача. Вищезазначений договір посвідчувався на підставі Свідоцтва про право власності виданого державним нотаріусом Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області Ольховською Л.М., [PERSON] 20.09.2010 року на житловий будинок літ. А-1, цегла, розміром, житловою площею 36,40 кв. м., загальною площею 163,50 кв. м. та надвірні будівлі: Г,З - навіси, Д - баня, У - вбиральня, Ж - басейн, Л - сарай, № 1-3 - огорожа, С,Я - зливні ями, К - колонка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі Акту №1112/9 державного виконавця про реалізацію арештованого майна - житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] що 08.09.2010 року був складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області Гончаренко О.А. Факт придбання [PERSON] 02 вересня 2010 року з прилюдних торгів житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS], підтверджується протоколом № 134-02/190/10/а від 02.09.2010 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] став переможцем торгів. Відповідно до квитанції від 31.08.2010 на суму 5 768,90 грн. та квитанції від 02.09.2010 на суму 186 500,00 грн. [PERSON] повністю сплатив запропоновану на торгах ціну житлового будинку з надвірними будівлями. На підставі Свідоцтва про право власності Комунальне підприємство «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 21.09.2010 року зареєструвало право власності на житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] за [PERSON], про що був наданий Витяг № 27387068 від 21.09.2010 року про державну реєстрацію прав. Раніше вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями належав на праві власності [PERSON] який вона прийняла у власність на підставі договору купівлі-продажу укладеного з Відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 21.12.2007 року за реєстровим № 2374 та який на підставі іпотечного договору № 2909, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 21.12.2007 року за реєстровим № 2378, було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором № 2320 від 21.12.2007 року, укладеним між [PERSON] (позичальник) та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України». У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за Кредитним договором № 2320 від 21.12.2007 року, судом Московського району м. Харкова 13.11.2008 року було винесено рішення про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі якого, тим же судом 13.11.2008 року був виданий виконавчий лист, відповідно до якого, за рахунок коштів, отриманих від реалізації житлового будинку [ADDRESS], запропоновано задовольнити вимоги ВАТ «Державний ощадний банк України». Крім того, Позивач вказує на те, що він обмежений у здійсненні права власності на житловий будинок, оскільки земельна ділянка на якій він знаходиться не перебуває у його власності, та просить суд визнати право власності на земельну ділянку, оскільки у відповідача не має законних підстав володіти цією ділянкою. В судове засідання представник Позивача не з'явився, проте надав суду заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, та просив справу слухати у його відсутності. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, просив у позові відмовити, також надавши письмові заперечення на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним. 09.07.2002 р. Яковлівською сільською радою Харківського району Харківської області, було прийнято рішення № 56 про передачу земельної ділянки у приватну власність, згідно якого було передано громадянину [PERSON], який мешкає: [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,182 га, розташовану в [ADDRESS] у приватну власність для обслуговування житлового будинку з видачею державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №719096 від 30.07.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №1076. Позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та прибудовами [ADDRESS] а також його житловий будинок розташовано саме на спірній земельній ділянці. Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Як зазначалося вище, Позивач є власником житлового будинку, який знаходиться на спірній земельній ділянці, тому він має право отримати у власність земельну ділянку, яка знаходиться під будинком та є необхідною для його обслуговування. Згідно п. 12 договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.12.2011 р. сторони домовились, що право користування земельною ділянкою кадастровий номер 6325185500:03:010:0137, розміром 0,0775 га оформлюється покупцем відповідно до порядку передбаченого діючим законодавством. 21.03.2013 року Позивач звернувся з вимогою про добровільну відмову від права власності на земельну ділянку до Відповідача. Відповідач, не відмовився добровільно від права власності на земельну ділянку, та не уклав нотаріально посвідчену угоду про передачу права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6325185500:03:010:0137, розміром 0,0775 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] 08.02.2014 року Управління Держземагенства у Харківському районі Харківської області надало відповідь № 348, в якій зазначило, що кадастровий номер 6325185500:03:010:0137 земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS], був анульований, та те, що інформація про призначення нового номера відсутня. Згідно плану встановлених меж, розробником якого є ТОВ "АГНІ НАБАТ", уточнена площа спірної земельної ділянки складає 0,802 Га. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 р. при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини може переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI. Відповідно до п. 18-1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 р. при вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з'ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права власності. Також згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою. На підставі викладеного та

Outcome: approved