Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з дійсним позовом, в обгрунування якого зазначила, що 26 грудня 2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Попаснянського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 208. Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 05 серпня 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. За час перебування у шлюбі 29 листопада 2013 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого вона надала позивачці грошові кошта у розмірі 4000 доларів США строком до 31 грудня 2014 року, а позивачка прийняла суму, зобов`язалась повернути зазначену суму із виплатою процентів за кожен місяць по 800 грн. На той час 4000 доларів США по курсу дорівнювала 32 000,00 грн. Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 11 січня 2016 року з позивачки було стягнуто на користь [PERSON] суму боргу за вказаним договором від 29.11.2013 року у розмірі 92100,00 грн., з урахуванням часткового погашення боргу, а сума боргу заявленого до позивачки складала 99800,00 грн. Крім цього, під час перебування у шлюбі між позивачкою та АТ КБ "Приватбанк" був укладений договір від 25.04.2014 року, за яким вона вже після розірвання шлюбу вимушена була сплатити 3550,00 грн. Всі борги, зазначені вище були боргом в інтересах сім`ї, не зважаючи на те, що стороною кредитного договору виступала позивачка. Під час шлюбу утворився борг з оплати комунальних послуг, який становить 5761,76 грн. Кошти, отримані за договором № ПК/70/08-20 від 04 серпня 2008 року - 19360 грн. 89 коп. та 12120,00 грн. за дострокове погашення кредиту [PERSON] перед АТ "Банк Ренесанс Капітал" за Кредитним договором від 07 травня 2013 року. Кредитний договір з АТ КБ "Приватбанк" від 25.04.2014 року, за яким позивачка вже після розірвання шлюбу вимушена була сплатити 3550,00 грн., вона укладала для того, щоб оплатити [PERSON] за навчання в Артемівському коледжі. Позивачка зазначає, що зобов`язання зі сплати комунальних платежів також є солідарними, але сплачувати ці борги вимушена вона. За викладених обставин позивачка просить суд визнати борг у розмірі 116891,76 грн. спільним боргом подружжя в рівних частках, та стягнути з відповідача на її користь половину вартості боргових зобов`язань, а разом 58445,88 грн. Позивачка та представник позивачки у судовому засіданны підтримали позовні вимоги, присили задовольнити поданий позов в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав , надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що не згоден з вимогами позивачки, оскільки шлюбні відносини між ним та позивачкою припинено з 12 жовтня 2014 року, спільне господарство не велося. Він з 12 жовтня 2014 року мешкав з гр. [PERSON] , з якою вів спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , тому, борг з комунальних послуг, зазначений позивачкою у позову, до нього не має ніякого відношення. Крім цього, борг у гр. [PERSON] брала особисто позивачка, для ремонту власного будинку та придбання побутової техніки, в якому вона і залишилась проживати, та користуватися купленою побутовою технікою. Щодо навчання в Аретмівському коледжі, то кошти за навчання виплачувались підприємством в повному обсязі, з яких він вносив оплату за навчання. Все майно, що було придбано , після розірвання шлюбу залишилось у позивачки. За викладених обставин, у поаному відзиві відповідач просить відмовити у позові [PERSON] до нього. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного. Предметом данного позову є вирішення питання про визнання боргу за кредитним договором та за комунальні послуги спільним боргом подружжям (тобто спільною сумісною власністю подружжя), що регулюється положеннями Сімейного Кодексу України та стягнення грошової суми з відповідача на користь позивачки, що регулюється загальними правилами Цивільно-процесуального законодавства. Так, відповідно до положень ст.60,61 Сімейного Кодексу України: - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). - Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. - Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ст..65 Сімейного Кодексу України - договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до положень ст..70 Сімейного Кодексу, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При тім, згідно ст.16 ЦК Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; Також, згідно положень ст..12, 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, Враховуючи визначені правові положення, суд зазначає. Згідно наданих суду документів - сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2006 року по 05 серпня 2016 року. Згідно копії рішення Попасяннського районного суду від 11 січня 2016 року - позивачка уклала договір позики із гр. [PERSON] на суму 4000 (тисячі) доларів США, але в зв`язку із невиконаням зобов`язання (неповерненням суми позики) зазначені кошти були стягнуті із позивачки на користь гр. [PERSON] . У зазначених документах відсутня інформація про те, що отримані позивачкою кошти за договором позики були б використані в інтересах сім"ї, що спростовує обгрунтування позивачкаи про те, що ці кошти є об`єктом спільної сумісної власності подружжя у розумінні положень Сімейного Кодексу. Також, в наданих суду письмових документах відсутня інформація щодо підтвердження того факту, що отримані кошти у борг від гр. [PERSON] були витрачені на погашення кредитної заборгованості відповідача [PERSON] , та напроти з копій матеріалів на а.с.7-13 (копій договору поруки, попередження щодо сплати боргу, додаткової угоди, повідомлення про анулювання кредитної заборгованості, платіжних квітанцій) - вбачається, що кошти щодо сплати заборгованості за кредитним договором № ПК 70/08-20 сплачував саме відповідач [PERSON] , як поручитель у гр.. [PERSON] - тобто взагалі стороної людини, що в свою чергу спростовує інформацію про те, що відповідні зобов`язання виникли в інтересах сім`ї. Також позивачкою не надано доказів про те, що кошти, які вона отримала у кредит у АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 25.04.2014р - були сплачені за навчання відповідача у Артемівському коледжі (тобто в інтересах сім`ї). До цього ж, при дослідженні судом письмових матеріалів, спростовані і ствердження позивачки щодо наявності заборгованості (як у подружжя) із сплати комунальних послуг на суму 5761-76грн., зазначених у позові, оскільки з копії рішення Попаснянського районного суду від 05.08.2016року, вбачається, що шлюбні відносини між сторонами припинились 12.10.2014року, а в наданих позивачкою документах (а.с.17,19) відсутня інформація щодо періоду, за який утворилась заборгованість за газопостачання(а.с.19), а з Акту звіряння за спожиту електроенергію(а.с.17) вбачається, що на жовтень 2014 року спожитої електроенергії було всього на суму 86-94 грн. При цьому, як вбачається із наданих суду письмових документів, що також і підтверджувала позивачка у судовому засіданні - сума 58445-88 грн. - нею не сплачувалась, тобто вона не виконувала зобов`язання відповідача у подружжі, а так відповідач нічого не винен позивачці. Також, суд звертає увагу на те, що позивачка у поданому позову не просить визнати відповідні грошові кошти об`єктом права спільної сумісної власності, що могло б слугувати підставою для їх поділу в розуміні положень Сімейного Кодексу. А тому, суд зазначає, що позивачка безпідставно просить стягнути з відповідача грошову суму, оскільки межах поданого позову, позивачкою не правильно обраний спосіб захисту свого права щодо наявності зобов`язань у подружжя і в даному випадку позивачці можливо було б доцільним ініціювати питання щодо визнання спільним майном подружжя та поділу зазначених вище боргів за зобов`язанням, які виникли під час перебування сторін у шлюбі та визнання за собою половини боргу за відповідними зобов`язаннями (або покладання обов`язків на відповідача як на одного у подружжі), в розумінні положень Сімейного Кодексу України, в зв`язку з чим у задоволенні поданого позову необхідно відмовити. Вирішуючи позов таким чином, суд, відповідно до положень ст..141 ЦПК України, також зазначає, що в зв`язку з відмовою позивачці у позові - судовий збір по даній справі покладається на позивача, а тому з позивачки необхідно стягнути судовий збір, встановлений ЗУ «Про судовий збір» за подання позову (станом на 2019 рік) у сумі 768-40грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved