Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділ частки в спільному майні та припинення права спільної часткової власності. В позові вказувала, що є власником частини житлового будинку літ. «А» з госпадарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS], що належить їй на праві спільної часткової власності з розміром частки 36/100 на підставі договору дарування частини житлового будинку, укладеного 28.09.2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Оградюк Г.Я.. Земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована по [ADDRESS], не приватизована та в орендне користування не ненадавалась є комунальною власністю територіальної громади с. Чорногузи. Дане будинковолодіння складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 69.2 кв.м. житловою площею 39.8 у складі коридору площею 5.60 кв.м.. комори площею 7.80 кв.м., кімнати площею 25.20 веранди площею 3.70 кв.м., кімнати площею 14,60 кв.м.,кухні площею 12.30 кв.м., гаражу літ. Б площею 25.00 кв.м., сараю літ. «В» площею 11.00 кв.м.; вбиральні літ. «Г»; літньої кухні з верандою літ. «Д» площею 45.6 кв.м.; підвалу літ. «Пд» площею 9.3 кв.м.; огорожі № 1. Власниками решти 64/100 будинковолодіння, внаслідок успадкування, є [PERSON] та [PERSON], з частками в розмірі 52 /100 та 12/100 . Вказувала на те, що станом на теперішній час їй як позивачу належить 36/100 ідеальної частки, відповідачу - належить 52/100 ідеальної частки та відповідачу-2, 12/100 ідеальної частки будинковолодіння по [ADDRESS]. Безпосередні приміщення в житловому будинку та господарських спорудах, які б відповідали часткам між співвласниками не розподілялися, порядок користування спільним майном не установлювався. В останній період між нею та відповідачами почались непорозуміння та конфлікти з приводу володіння та використання вищевказаного майна, що перебуває в її спільній частковій власності, і згоди щодо такого використання або поділу виділу частки між ними не досягнуто. Вважає за необхідне з метою усунення суперечностей та непорозумінь щодо володіння та використання майна, яке знаходиться у спільній частковій власності, здійснити виділ належної їй частки із припиненням права спільної часткової власності на неї. Просила виділити у власність в натурі в окреме володіння та користування, як окремий об'єкт нерухомого майна, належну їй частину житлового будинку літ. «А» і господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] згідно варіантів виділу за висновком судової будівельно-технічної експертизи. Припинити між нею та відповідачами право спільної часткової власності на житловий будинок літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], звернулася з зустрічною позовною заявою до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], про часткове скасування рішення №37 від 04.07.2007 року, свідоцтва про право власності на господарські будівлі та визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку і господарських споруд. В якій вказує, що з 1990 року перебувала в шлюбі з громадянином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого виконкомом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, де був зареєстрований шлюб. Від спільного проживання в шлюбі з [PERSON] у них народився син - [PERSON], 1995р.н., що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області . З моменту реєстрації шлюбу до сьогодні проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом з ними до 2001 року проживала мати чоловіка - [PERSON], а потім вона перейшла проживати до своєї доньки - відповідача [PERSON], де і проживала до моменту своєї смерті. Тобто з 2001 року [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживала, до будинку не приходила і ні якої участі в побудові господарських споруд не приймала. Коли вона перейшла проживати до даного будинку, то на подвір'ї був збудований житловий будинок та вбиральня. В приміщенні будинку були відбудовані: кімната площею 14,66 кв.м., кухня, коридор та комора. Кімната площею 25,20 кв.м. була без підлоги (там був пісок) та не штукатурена. Ззовні будинок також був не штукатурений. Разом з чоловіком штукатурили будинок, кімнати в будинку, встановили вікна, зробили підлогу. Крім житлового будинку на подвір'ї була вбиральня та сарай, що підтверджується свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР на ім'я [PERSON] виданого виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької обл. від 07.02.1967року. Сарай з часом був розібраний, а на його місці ними були збудовані господарські споруди. Згідно довідки № 121 від березня 1979р. виданого Чорногузівською сільрадою забудовником за вказаною адресою був її чоловік. У будинковолодінні не було газопостачання. Жодних інших споруд на подвір'ї не було. Вона з чоловіком на спільні кошти в 1993 році почали будувати гараж, сарай, підвал, а потім літню кухню, що підтверджується випискою з рішення № 22 виконкому Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 07 березня 2001 року, де вказано, що будівництво розпочате в 1993 році, ще не завершене і самовільно побудоване. Даний факт також підтверджується будівельним паспортом на господарські споруди від 03 квітня 2001 року виданого [PERSON] відділом містобудування та архітектури Вижницького району . Проте завершити будівництво літньої кухні не змогли і вона завершила її будівництво після смерті чоловіка, який помер [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого виконкомом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області 18.07.2007р. Згідно виданого Акту вартість будівель та споруд, складеного Вижницьким РБТІ 26.10.2001р. на будинковолодіння [ADDRESS]., дійсна вартість будівель та споруд складає - 66801 грн. 00 коп.: житловий будинок - 35270,00грн. : 36/100- 12697,20 грн., гараж-7415,00грн. : 36/100 = 2669,40 грн., сарай - 3168,00грн : 36/100 = 1140,48 грн., вбиральня - 1037,00грн. : 36/100 = 373,32 грн., літня кухня - 17547,00грн. : 36/100 = 6316,92 грн., підвал - 1667,00грн. : 36/100 = 600,12 грн., огорожа - 697,00грн. : 36/100 - 250,92 грн, 66801,00 грн. : 36/100 - 24048,36 грн. Вартість господарських будівель та споруд була визнана ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2008 року при затвердженні мирової угоди. Загальна вартість господарських будівель складає 31531,00грн., а доля [PERSON] (36/100 частки) дорівнює - 11351,00 грн., а в житловому будинку 15270,00 грн. : 36/100= 12697,20 грн. Той факт, що гараж підвал, сарай та літню кухню будували разом з чоловіком можуть підтвердити свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Зазначала, що у червні 2007 року дійсно звернулась із заявою до виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради з проханням узаконити за чоловіком право власності на житловий будинок в розмірі 54/100 частки з господарськими будівлями згідно рішення № 22 від 07.03.2001р. и 36/100 частки житлового будинку за його матір'ю [PERSON] на підставі рішення № 11 від 07.02.2001р. Ніякої розмови про визнання за нею права власності на господарські будівлі та споруди не було, тому що вона жодної участі в їх будівництві не приймала. Ніяких заяв до сільради від [PERSON] до моменту узаконення за нею права власності на господарські будівлі не надходило. Тому виникає питання - на якій підставі виконком Чорногузівської сільської ради прийняв рішення № 37 від 04.07.2007р., де в п.1 вирішив внести зміни в рішення виконкому сільської ради від 07.02.2001р. № 11 та дозволити оформити право власності на житловий будинок та господарські споруди по [ADDRESS] за [PERSON]. В своїй заяві до Чорногузівської сільської ради від 26.06.2007 року просила внести зміни до рішення № 11 від 07.02.2001р., а саме, дозволити оформити право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] : на 64/100 із частки житлового будинку на ім'я [PERSON] та 36/100 із частини житлового будинку за [PERSON]. В її заяві не зазначено, що за [PERSON] необхідно визнати 36/100 часток на господарські споруди. В цьому випадку п. 1 даного рішення суперечить рішенню № 11 від 07 лютого 2001 року в якому вказано, що виконком задовольнив заяви [PERSON] та [PERSON] і дозволив їм оформити право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. В даному рішення не вказано, що [PERSON] дозволено оформити право власності на господарські споруди. [PERSON], як спадкоємець, мала право на отримання спадщини після смерті свого сина - [PERSON] і дана частка складалась з наступних частин: 1/2 частина господарських будівель належить їй, як дружині після смерті чоловіка, оскільки господарські споруди - гараж, підвал та літню кухню, сарай вони буду вали разом з чоловіком; 1/2 частки господарських споруд, крім вбиральні, підлягає поділу в рівних частках між спадкоємцями першої черги, тобто дружиною, дітьми та матір'ю, згідно ст. 1261 УК України. Спадкоємцями після смерті чоловіка були: вона, син [PERSON], син від першого шлюбу чоловіка - [PERSON] та мати чоловіка - [PERSON] Кожному з них належало по 1/4 спадкового майна. 1/2 х 4 = 1,8 частки спадкового майна житлового будинку та господарських споруд - гаража, підвалу та літньої кухні належали [PERSON] після смерті її сина [PERSON], але 1/8 частину своєї спадщини вона добровільно віддала на користь онуків: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується ухвалами Вижницького райсуду від 07.02.2008 року, якою була затверджена мирова угода між [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з чим дані господарські споруди повинні бути виключені з договору дарування та її заявою до Вижницького суду від 02.10.2007р.. Посилалася на те, що про договір дарування своєї частки житлового будинку та господарських споруд вони дізнались лише у цій справі. Факт складання даного документу викликає сумніви щодо його правдивості. Цей договір укладений через 6 місяців та 10 днів після смерті її чоловіка та сина [PERSON] В телефонних розмовах вона ніколи не говорила, що подарувала свою частку житлового будинку та господарських споруд своїй доньці [PERSON] Навпаки, [PERSON] завжди стверджувала, що після її смерті усе майно залишиться її онукам. Сумніви у правдивості даного договору обумовлюються також тим, що жодного разу за останні 7 років [PERSON] не зверталась ні до неї , ні до суду про виділення частки в спільному майні, про припинення права спільної часткової власності та виділення її частки в натурі окремого об'єкту згідно договору дарування, а звернулась лише після смерті своєї матері, яка померла в 2014 році. Крім цього, із заяви, що [PERSON] подала до Вижницького суду, яка датована 02.10.2007р., наявний її підпис. З чого можна зробити висновок, що і договір дарування вона могла підписати самостійно, а не доручати це сторонній особі. Також в заяві вказано, що [PERSON] є власником 36/100 житлового будинку, а не господарських споруд. Позивач зазначає, що з 1990 року вона багато коштів вклала у ремонт та утримання житлового будинку та господарських споруд у належному стані. Весь тягар по утриманню житлового будинку був покладений на них. Той факт, що будинок потребував ремонту підтверджується висновком Вижницького РБТІ в якому вказано, що житловий будинок збудований в 1967 році потребує поточного ремонту, конструктивні елементи в цілому придатні до експлуатації, рекомендовано Чорногузівській сільській раді видати свідоцтво про право власності . Згідно ст. 151 ЖК України, вона як власник даного будинку і їй належить 52/100 часток житлового будинку, а [PERSON] належить 12/100 житлового будинку, протягом 17 років з чоловіком утримували даний будинок в належному стані, а після смерті чоловіка, протягом 8 років утримували даний будинок самостійно, а [PERSON] та [PERSON] за цей період часу жодних коштів на його утримання не давали. Лише з 2008 року в ремонт, благоустрій та утримання житлового будинку витрачено 30.302,00 грн., що підтверджується видатковими накладними та товарними чеками, копії яких додаються до заяви. В договорі дарування від 28 вересня 2007 року в графі «дарувальник» наявний підпис [PERSON], яка, підписала даний документ, нібито, за дорученням та у зв'язку з похилим віком [PERSON] Дійсно, на той час [PERSON] було 87 років, але вона була здорова та дієздатна жінка, психічними хворобами не страждала і в той період часу за медичною допомогою в лікувальні установи не зверталась, що підтверджується довідкою № 279 від 20.03.2015р. КУ «Вижницької ЦРЛ». Просить ухвалити рішення яким визнати частково недійсним п. 1 рішення №37 від 04.07.2007 року Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області в частині оформлення права власності на господарські споруди [PERSON] в розмірі 36/100 часток. Визнати частково недійсним свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на нерухоме майно в частині господарських споруд в розмірі 36/100 часток: гаражу, сараю, літньої кухні та погребу виданого виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області. Визнати недійсним договір дарування [PERSON] 36/100 частин житлового будинку з відповідними частинами господарських будівель та споруд від 28 вересня 2007 року, складений з порушенням абз. 2 п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України - нотаріусом Вижницького нотаріального округу Оградюк Г.Я. на ім'я обдарованої [PERSON] серії ВЕТ № 888473. В судовому засіданні позивач( за первісним позовом) та її представник уточнили позовні вимоги, просили виділити в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], у власність [PERSON], згідно з варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи № 367 від 07.06.2015 року, в житловому будинку літ. «А» кімнату № 1-5 площею 14,6 кв.м., кухню № 1-6 площею 12,3 кв.м., всього по літ. «А» приміщення загальною площею 26,9 та господарські будівлі і споруди: гараж літ. «Б», 1\\2 огорожі № 1, вартістю 192172, 00 коп. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на житловиий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] , та [PERSON] їх представник в судовому засіданні позов не визнали подали свої письмові заперечення . Зустрічний позов просили задовольнити. Представник Чорногузівської сільської ради в суд не з»явився. В адресованій суду заяві просить справу розглядати у його відсутність. Свідок [PERSON] суду надав наступні покази, що давно знає позивачку, оскільки разом працювали та перебувають у дружніх відносинах. Зазначала, що [PERSON] допомагала з заробітної плати будувати батькам спірний житловий будинок. Вказувала, що спілкувалася та добре знала [PERSON] Вона проживала довгий час у своєму будинку по [ADDRESS]. Зустрівшись з нею на базарі , вона жалілася що у неї з невісткою [PERSON] виникають конфлікти і вона мабуть перейде проживати до своєї дочки [PERSON] Згодом вона перейшла проживати до [PERSON] . У 2007 році коли вона перебувала у гостях у [PERSON], [PERSON] їй говорила, що мусить передати на [PERSON] житловий будинок, оскільки відчуває що буде у неї доживати і у разі її смерті вона її поховає. Потім десь восени 2007 році [PERSON] їй сказала, що вона рада, що встигла подарувати дочці хату. Крім того вказувала , що коли померла [PERSON], зі слів [PERSON] мати заповідала, щоб [PERSON] її невістку , не кликали на похорон. Однак [PERSON] покликала та гарно похоронила матір. Свідок [PERSON] суду надав наступні покази, що добре знала [PERSON] також знайома з [PERSON] Вказувала , що покійна [PERSON] дуже любила свого сина [PERSON]. Коли він помер робила поминальні обіди за нього та хотіла переписати на нього будинок, який побудували разом з чоловіком в с. Чорногузи. Останні роки вона проживала з дочкою в [ADDRESS], вона її часто відвідувала , міряла тиск. Вона подарувала свою частку дочці [PERSON] та була задоволена тим, що може допомогти дочці в цьому плані. Станом на 2007 році вона була у свідомому розумі . Свідок [PERSON] суду надав наступні покази, що є колишнім чоловіком [PERSON], вказував на те, що хата почалася будувати з 1968 року [PERSON] та [PERSON] Разом з ними проживали діти [PERSON] та [PERSON] Від коли почав проживати з [PERSON] хата була незакінчена, не штукатурена, не було газу. Були зроблені тільки 2 кімнати і все . А велика кімната коридор були без стелі та штукатурки. Біля хати були тільки дерев»яні сараї, де вони тримали кури та свині. Вже коли [PERSON] повернувся з армії побудував гараж і стайню. Коли [PERSON] пішла проживати до [PERSON] вони закінчили будівництво будинку, провели газ , викопали підвал, в літній кухні провели каналізацію та зробили ванну кімнату, поштукатурили зовні будинок. Свідок [PERSON] суду надав наступні покази , що з 1967 року батьки [PERSON] та [PERSON] почали будувати будинок. 1970 році вони зайшли в хату. Спочатку побудували дерев»яний сарай, а потім син [PERSON] його завалив та побудував новий цегляний, а також гараж. Паркан був дерев»яний з штахетнику, [PERSON] поміняв на сітку та поставив залізні ворота. Коли одружилися з [PERSON] провели газ . Свідок [PERSON] суду надав наступні покази, що допомагав по будівництву [PERSON]. Станом на 1995-96 роки , була незакінчена, ще одна кімната огорожа буда дерев»яна, баня була тільки вимурувана , господарські приміщення будував [PERSON] , [PERSON] та дітей під час ремонтних робіт він не бачив. Оплату тоді не здійснювали, а розраховувались по взаємо обміну, оскільки був важкий час, [PERSON] діставав йому запчастини до автомобіля Москвич. Свідок [PERSON] суду надав наступні покази, що у 2007 році вона по своїх справах перебувала у нотаріальній конторі, там було багато людей і вона присіла на лавочку . З кабінету нотаріуса вийшла [PERSON] і звернулася до неї чи вона не зможе посвідчити документи, договір дарування. Вона зайшла до нотаріуса там була її мама, [PERSON], старенька вся в чорному, руки тремтіли, вона була вбита горем з приоду того ,що помер син . Нотаріус зачитала договір дарування , там було багато примірників , вона їх підписала розписалася в журналі. [PERSON] була грамотна однак не могла підписати договір оскільки в неї тремтіли руки. Свідок [PERSON] суду надав наступні покази, що є сином від першого шлюбу [PERSON] З батьком разом не проживав, а проживав з матір»ю у м.Вижниця, однак приходив до батька в с.Чорногузи, однак там не ночував. Зазначав ,що станом на 1995 рік всі будівлі були побудовані, однак баня була не накрита. З робітниками в переважній більшості спілкувалася бабуся, оскільки батько та його дружина були на роботі. Заслухавши доводи сторін, покази свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд прийшов до наступного висновку,що необхідно задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову . Судом встановлено, що згідно договору дарування частини житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Огродюк Г.Я. 28 вересня 2007 року , [PERSON] безплатно передає у власність [PERSON] належні їй на праві приватної власності 36/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд , що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.6). Згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно , власниками спільної часткової власності у житловому будинку , господарських будівель та споруд , що знаходиться в [ADDRESS] є [PERSON] з часткою 36/100, [PERSON] з часткою 52/100 та [PERSON] з часткою 12/100 житлового будинку та споруд. В довідці Чорногузівської сільської ради від 16.09.2013 року земельна ділянка ,яка знаходиться біля житлового будинку по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку господарських споруд не приватизувалась в оренду не надавалась, являється комунальною власністю. Згідно рішення № 46 від 29.09.2015 року Чорногузіської сільської ради [PERSON] дано дозвіл на перепланування житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] уклав 17.11.1990 року шлюб з [PERSON] в Чорногузівській сільській раді актовий запис №11. В шлюбі народився син [PERSON],[INFO]. Згідно виписки рішення №22 виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради від 07 березня 2001 року , [PERSON] узаконено самовільно побудовані сарай гараж літню кухню підвал на власній земельній ділянці площею 0,5 га.та зобов»язано виготовити технічну документацію на споруди у відділі містобудування та архітектури. Будівництво розпочато в 1993 році і ще не завершене. Згідно виписки рішення №11 виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради від 07 лютого 2001 року , [PERSON] та [PERSON] дозволено оформити право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за гр. [PERSON] та [PERSON]. На підставі цього рішення гр. [PERSON] та [PERSON] видати свідоцтво про право власності на житловий будинок та провести реєстрацію свідоцтва про право власності у Вижницькому БТІ. В заяві [PERSON] адресованій голові Чорногузівської сільської ради від 26.06.2007 року , вона просить внести зміни у рішення виконкому сільської ради за №11 від 07.02.2001 року, а саме дозволити оформити право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] за гр. [PERSON] та [PERSON], на 64/100 із частки на житловий будинок на ім»я [PERSON] та на 36/100 із частки на житловий будинок на ім»я [PERSON]. На підставі даної заяви рішенням виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради за №37 від 04 липня 2007 року , внесено зміни в рішення виконкому сільської ради за №11 від 07.02.2001 року, а саме дозволено оформити право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за гр. [PERSON] та [PERSON]. На підставі цього рішення видати свідоцтва на 64/100 із частки на житловий будинок на ім»я [PERSON] та на 36/100 із частки на житлового будинку на [PERSON], взамін свідоцтв виданих Вижницькою держнотканторою, реєстр №336 та №364 від 11 березня 1997 року. Зобов»язано гр. [PERSON] зареєструвати замінене свідоцтво про право власності у Вижницькому РБТІ. [INFO] [PERSON], помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради від 19.03.2007 року , актовий запис № 13. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.07.2007 року [PERSON] є власницею 36/100 житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS]. Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2008 року визнано мирову угоду по цивільній справі за позовом [PERSON]до [PERSON], [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя. Між [PERSON] та [PERSON] за умовами якої [PERSON] належить право власності на ? спільного майна із 64/100 житлового будинку ,яке нажите спільно подружжям під час шлюбу, а також 1/8 спадкового майна ,як спадкоємцю за законом першої черги з 32/100, що підлягає поділу між спадкоємцями. В зв»язку з тим, що 1/8 частка, яка належить [PERSON] з власного бажання добровільно видається на користь онуків ([PERSON] та [PERSON]) ,як спадкоємців збільшується на 1/16 та дорівнює 3/16. Крім того [PERSON] погодився отримати грошову компенсацію в сумі 12000 гривень та відмовився від права власності своєї частки спадщини, що розташована по [ADDRESS]. Згідно заповіту від 14 липня 2003 року [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON]. Даний заповіт посвідчений секретарем Виженської сільської ради Клим В.Д. 14.07.2003 року. Заповіт не змінювався та не скасовувався. В довідці Вижницької міської ради від 02.06.2014 року вказано, що [PERSON] проживає без реєстрації у [ADDRESS] її мати [PERSON] постійно проживала та перебувала на реєстраційному обліку за місцем проживання у [ADDRESS] з 08.02.2011 року по [INFO] ,тобто по день її смерті. Згідно висновку Західно- Українського експертно консультативного центру №1105 судової будівельно-технічної експертизи від 16 грудня 2014 року ринкова вартість домоволодіння по [ADDRESS] становить 162450 гривень. Ринкова вартість частки позивача 36/100 у житловому будинку домоволодіння становить 30688,00 гривень. При грошовому розподілі будинковолодіння співвласнику повинна належати 36/100 ([PERSON]) 584482,00 гривень. Співвласнику 36/100 ([PERSON]) повинно належати 24,90 кв.м. від загальної площі будинку. Вартість даної частки становить 30688,00 гривень. Співвласнику 52/100 ([PERSON].) повинно належати 36,00 кв.м. від загальної площі будинку. Вартість даної частки становить 44368,00 гривень. Співвласнику 12/100 ([PERSON].) повинно належати 8,30 кв.м. від загальної площі будинку. Вартість даної частки становить 10230,00 гривень. Виділення частки 36/100 частки позивача в житловому будинку домоволодіння ,яке знаходиться в [ADDRESS] в натурі не можливо за відсутності достатньої площі. В разі відсутності реального поділу домоволодіння , співвласник 52/100 часток виплачує грошову компенсацію іншим співвласникам 36/100 ([PERSON]) в сумі 584482,00 гривень, 12/100 ([PERSON].) в сумі 19494,00 гривень. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №397 від 07 червня 2015 року судового експерта Созонтової К.С. встановлено, що згідно п.2.24 ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки . Основні положення « площа загальної кімнати однокімнатної квартири повинна бути не меншою 15 кв.5 ,мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв.м.». При виділі власнику 36/100 в житловому будинку «А» з господарськими будівлями та спорудами розташованого по [ADDRESS] [PERSON] приміщень 1-3 кімната та 1-4 веранда приміщення , що будуть належати власнику 64/100 в житловому будинку не будуть відповідати вимогам п.2.24 ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки, основні положення - площа загальної кімнати однокімнатної квартири складає,14.6 кв.м. тобто менше 15 кв.м.. Оскільки технічна можливість виділу існуючих приміщень власнику 36/100 частки в житловому будинку «А» приміщень 1-3 кімната та 1-4 житлового будинку із переобладнанням приміщень будинку в ізольовані квартири відсутня ,пропонується інший варіант виділу 36/100 частки виділ приміщень 1-5 та 1-6 із проведенням перепланування , власнику 36/100 часток надати наступні приміщення житлового будинку кімнату площею 14,6 кв.м., вартість 66249 гривень, кухню площею 12,3 кв.м., вартість 55812 гривень всього по літ. «А» приміщення загальною площею 26,9 вартістю 122061 грн. та господарські будівлі і споруди: гараж літ. «Б», вартістю 65916 гривень 1/2 огорожі № 1, вартістю 4195 грн. Загальна вартість частини нерухомого майна 36/ 100 становить - 192172, 00 коп. Власнику 64/100 часток наступні приміщення житлового будинку , коридор 5,6 кв.м., вартість 25410 гривень, комора площею 7.8 кв.м., вартість 35393 гривень, кімната площею 25.2 кв.м., вартість 114347 гривень, веранда площею 3.7 кв.м., вартість 16789 гривень. Загальна вартість частки в житловому будинку 191989 гривень. Господарські будівлі та споруди власнику 64/100, сарай під літ. «В», вартість 28164 гривень, вбиральня під літ. «Г», вартість 8989 гривень, літня кухня під літ. «Д», вартість 156401 гривень, підвал під літ. «Пд», вартість 17378 гривень, 1/2 огорожі № 1 вартістю 4194 грн. Частка власника 64/100 в загальній вартості нерухомого майна становить 407065 гривень. Ринкова вартість будинковолодіння по [ADDRESS] складає 302000 гривень. Вартість 36/100 частини будинковолодіння по [ADDRESS] складає 109000 гривень. Як вбачається із копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно , власниками спільної часткової власності у житловому будинку , господарських будівель та споруд , що знаходиться в [ADDRESS] є [PERSON] з часткою 36/100, [PERSON] з часткою 52/100 та [PERSON] з часткою 12/100 житлового будинку та споруд. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Із роз'яснень викладених у п. 14 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, вбачається, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається з висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №397 від 07 червня 2015 року судового експерта Созонтової К.С. встановлено,що виділ в натурі 36/100 [PERSON] частини будинковолодіння у [ADDRESS] можливий за умови виконання запропонованих експертом переобладнань . Суд приходить до висновку, що вищевказаний висновок експерта є обґрунтованим, не суперечить матеріалам справи, у суду не виникло сумнівів щодо його правильності. Пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснює, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] Що стосується вимог [PERSON] про визнання частково недійсним п. 1 рішення №37 від 04.07.2007 року Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області в частині оформлення права власності на господарські споруди [PERSON] в розмірі 36/100 часток та визнання частково недійсним свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на нерухоме майно в частині господарських споруд в розмірі 36/100 часток: гаражу, сараю, літньої кухні та погребу виданого виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню та суперечать нормам ст.ст.186,188 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.188 ЦК України,якщо кілька речей утворюють єдине ціле ,що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою . Кожен їз співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності . Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 4 жовтня 1991 року з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства,що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарські будівлі ( літні кухні,сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле,тобто є приналежністю головної речі ( будинку) ,яка слідує за головною річчю . За такого підсобні будівлі не є самостійним об'єктом цивільних прав, в тому числі не можуть бути самостійним об'єктом права власності . Як вбачається з спірного свідоцтва про право власності та технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] такий об'єкт цивільних прав складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 69,2 кв.м., у тому числі житловою площею 39,8 кв.м, гаражу літ. «Б», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», літньої кухні з верандою літ. «Д», підвалу літ. «Пд», огорожі № 1. Таким чином господарські споруди, а саме гараж літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», літня кухня з верандою літ. «Д», підвал літ. «Пд», огорожі № 1 є приналежностями до житлового будинку літ. «А» площею 69,2 кв.м., оскільки призначені для обслуговування житлово-побутових потреб власників такого будинку і пов'язані з будинком спільним призначенням, у зв"язку із чим такі господарські споруди утворюють складну річ, яка наразі, до моменту поділу її в натурі, є єдиним об'єктом цивільних прав. Видаткові накладні надані на придбання будівельних товарів надані [PERSON] не можуть бути належними та допустимими доказами оскільки в них вказано тільки ім»я одержувача , а не вказано прізвища та по батькові одержувача наданих послуг та робіт. Крім того також не підлягає задоволенню вимога [PERSON] відносно недійсності укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) договору дарування 36/100 часток житлового будинку виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права та законного інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому визнання правочину недійсним відноситься до належних способів захисту порушеного права. Згідно з положеннями ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається із постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (п. 5 постанови) відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. З урахуванням наведених вище норм правом на звернення до суду з позовом про визнання правочину недійсним наділена сторона такого правочину або інша особа в разі доведення нею факту порушення, невизнання або оспорювання вчиненням оспорюваного правочину саме належних безпосередньо їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд України у своєму листі від 24.11.2008 року "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказав на те, що залежно від виду недійсності правочинів суди встановлювали коло осіб, які мають право на їх оспорювання. Дійсність оспорюваного правочину заперечували сторони правочину та інші юридично заінтересовані особи, визначені у законі (спадкоємці, опікуни, піклувальники, батьки тощо). Якщо під час судового розгляду встановлено відсутність у позивача права на задоволення позову про визнання оспорюваного правочину недійсним, суд має відмовити в задоволенні позову. Відповідно до п. З ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів - а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду. Аналогічні роз'яснення Верховний Суд України надав у листі від 01.07.2012 року "Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за І півріччя 2012 р.", згідно з якими за змістом частин 1, 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Крім того відсутні й матеріально-правові підстави для твердження про не відповідність укладеного правочину вимогам цивільного законодавства. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] стверджує, що під час укладення спірного договору дарування було порушено вимоги абз. 2 п. 16 чинної на момент виникнення спірних правовідносин Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, оскільки, на думку позивача, тільки внаслідок наявності у фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальних дій, фізичних вад або хвороби за неї у присутності нотаріуса може підписати документ інша особа. Проте п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин не визначає виключних підстав, як то фізичну ваду або хворобу, з якими пов'язана можливість у особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальних дій, доручати підпис правочину в присутності нотаріуса іншій особі. Докладний зміст абзацу 2 вказаної норми інструкції має такий вигляд: «Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати правочин, заяву чи інший документ, за її дорученням і в її присутності та в присутності нотаріуса правочин, заяву чи інший документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, зацікавлена у вчиненні нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин не може підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено. Таким чином наведена норма права не звужує її застосування виключно фізичною вадою або хворобою особи, яка звернулася за вчинення нотаріальної дії та дозволяє такій особі за власною волею скористатися правом доручити підпис в правочині в її присутності та в присутності нотаріуса іншій особі, при цьому реалізація такого права залежить в першу чергу не від нотаріуса, а від особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії та, зважаючи на власне суб'єктивне усвідомлення своїх фізичних можливостей внаслідок очевидно похилого віку, вважає за необхідне доручити фізичне підписання правочину іншій особі, що, за усвідомленням особи похилого віку не пов'язано із хворобою або фізичною вадою, а сприймається нею саме як вікові зміни організму, не пов'язані із хворобами або будь-якими фізичними вадами, такими, як наприклад каліцтво. Слід також зазначити, що зміст норм законодавства не зобов"язує особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії доводити, а нотаріуса перевіряти документально наявність підстав для реалізації права особи доручити підписання документа іншій особі, така причина має бути логічно пов'язаною із фактичним фізичним станом особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії на момент такого звернення та не має суперечити закону або моральним засадам суспільства. Зважаючи на поважний вік у 87 років, який обумовлює загальний фізіологічний стан [PERSON] на момент її візиту до нотаріуса, а також зважаючи на відсутність у [PERSON] при цьому офіційно діагностованих та задокументованих закладами охорони здоров"я фізичних вад або хвороб, з якими особисто [PERSON] пов'язувала б необхідність доручення фізичного підписання укладеного нею договору іншій особі, з огляду на стан самопочуття саме в момент візиту до нотаріуса, який пов'язаний із її похилим віком та викликаний старінням її організму, [PERSON] обумовила необхідність надання їй допомоги при підписанні правочину іншою особою в її присутності та в присутності нотаріуса, що не заборонено законом та відноситься до інших причин, передбачених п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вище зазначене повністю узгоджується з показаннями свідка [PERSON]. Чинним на момент виникнення спірних правовідносин Наказом Міністерства юстиції України "Про затвердження форм реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на правочинах і засвідчуваних документах" № 1/5 від 10.01.2005 року затверджено Форму N 33 «Посвідчувальний напис на договорі, укладеному фізичними особами за участю особи, яка не може підписатися особисто внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших причин». Вказана форма зобов'язує нотаріуса зазначити причину підписання документу за дорученням особи, яка звернулася за нотаріальною дією іншою особою, при цьому не звужує право особи доручати підписання документу іншій особі виключно фізичною вадою або хворобою та не виключає похилий вік в якості підстави для реалізації такого права. Посвідчувальний напис на спірному договорі відповідає зазначеній формі, в ньому визначена інша ніж фізична вада або стан здоров"я причина підписання договору іншої особою в присутності [PERSON] та нотаріуса, якої є похилий вік. При цьому позивачем не доведено порушень загальних вимог, які пред'являються до правочинів ст. 203 ЦК України, зокрема позивач не довів, що спірний правочин не відповідав волевиявленню учасника правочину та не був вільним або не відповідав його внутрішній волі. Також відсутні й докази того, що [PERSON] помилялася під час вчинення спірного правочину щодо обставин, які мають істотне значення. В той же час в силу ст. 60 ЦПК України доведення вказаних обставин покладається саме на особу, яка оспорює відповідний договір. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку, що під час укладення договору дарування житлового будинку воля [PERSON] відповідала її внутрішньому волевиявленню, договір укладено з дотриманням вимог закону, тому підстав для визнання договору дарування житлового будинку недійсним немає. Крім того, в ході судового засідання доказів того,що [PERSON], та [PERSON] знали про існування договору дарування позивач та представник суду не надав тому суд не застосовує строки позовної давності . Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням експертиз. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони нанесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути судовий збір у розмірі 396,60 (триста дев»яносто шість гривень 60 копійок) , витрати на проведення судових будівельно-технічних експертиз 9354,00 (дев»ять тисяч триста п'ятдесят чотири гривні 00 коп. ). На підставі ст.ст. ст.ст. 183, 319, 321, 358, 364, 379, 380, 380, 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved