Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач ОСББ «КОРОЛЕНКА-23» звернулося з позовом до суду, з наступним уточненням, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у розмірі 15714,58 грн., 6250,00 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір, відповідно до ст. ст. 11,16, 526,530,541,543,625 ЦК України, ст.ст. 64,68 ЖК України, п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.08.2019 року було відкрито провадження по даній справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2019 року, справу за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Короленка-23» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги по утриманню будинків та прибудинкової території передано до Дзержинського районного суду м. Харкова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2020 року справа №953/16510/19 надійшла в провадження судді Подус Г.С. 27.12.2019 року до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву . У відзиві відповідач зазначає, що він не має змоги проживати у квартирі за адресою [ADDRESS] з огляду на те, що на даний час квартира не придатна для проживання і не є житлом, тому зазначає, що фактично не викорстовує житлово-комунальні послуги. Також зазначає, що у відповідності до додатку до протоколу №2 від 17.01.2019 року, вказано тариф для житлових приміщень на 2019 рік - місячна плата складає 10,10 грн., але не зазначено, що цей тариф стосується 1 кв. м. житлової площі. 06.11.2019 представником позивача подано до суду додаткові пояснення. 16.03.2020 року позивачем подано відповідь на відзив. 18.11.2020 представником позивача подано заперечення на додаткові пояснення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 106,0 кв.м. В період з 01.08.2018 по 01.08.2019 [PERSON] не виконує належним чином своїх обов`язків з оплати членських внесків, до яких входять оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, заслуг з централізованого опалення, водопостачання, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість перед ОСББ «КОРОЛЕНКА-23» в розмірі 15714,58 грн. за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Розрахунок заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводився множенням площі квартири відповідача на встановлений тариф за кожен місяць прострочення у відповідності до затверджених загальними зборами ОСББ «КОРОЛЕНКА-23» протоколів загальних зборів, додатків до них. Розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення проводився з урахуванням опалювальної площі квартири відповідача, показань будинкових приладів обліку та у відповідності до затвердженого загальними зборами ОСББ «КОРОЛЕНКА-23». Натомість, починаючи з серпня 2018 року відповідач систематично порушує фінансову дисципліну, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість перед ОСББ «КОРОЛЕНКА-23», яку позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Відповідач, в судове засідання не зявився, повідомлений завчасно та належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд, з метою запобігання порушенню вимоги розумного строку, розглядає справу за відсутності сторін відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» 11 від 17.04. 2014 р., розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправдних зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). З метою недопущення порушення засади розумності строків розгляду справи судом, суд ухвалює заочне рішення на підставі поданих та досліджених у встановленому порядку доказів по справі. При вирішенні питання можливості розгляду справи, судом враховано, що відповідачем до суду подано відзив, позивачем подано відповідь на відзив, позивачем подано заперечення, а також пояснення та додаткові пояснення сторін, в яких висловлена позиція щодо позовних вимог та сторони висловили свою позицію щодо позовних вимог у судовому засіданні. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.02.2012 року, реєстраційний номер №2-12-316343-Ц2 та є споживачем послуг з утримання будинків та прибудинкової території, що надаються ОСББ «КОРОЛЕНКА-23», за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, твердження відповідача, що квартира не є житловою, є необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на те, що він є власником квартири, а тому має обов`язок її утримувати. Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями. Як вбачається зі ст.68 Житлового Кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 4 Закону України «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-ІІІ (надалі Закон № 2866). об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання налягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та а:листування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Згідно ч.ч.11,12,13 ст. 6 Закону №2866 установчі збори приймають рішення про створення об єднання і затверджують його статут. Державна реєстрація об`єднання (асоціації) проводиться у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Об`єднання (асоціація) вважається утвореним з дня його державної реєстрації. Державна реєстрація змін до статуту об`єднання проводиться у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 2866 статут об`єднання складається відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. 19 липня 2018 року рішенням загальних зборів співвласників (протокол № 1 від 19 липня 2018) було затверджено редакцію Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОРОЛЕНКА-23». Згідно п. 1 вказаного Статуту, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку КОРОЛЕНКА-23» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Згідно п. 1 р. ІІ даного Статуту метою створення Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством. Пунктом 3 р. ІІ Статуту визначено, що завданням та предметом діяльності Об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю Об`єднання. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 2866 органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. З 01.02.2019 року Обов`язки Голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОРОЛЕНКА-23» виконує [PERSON] на підставі рішення правління ОСББ «КОРОЛЕНКА-23», що підтверджується протоколом №2 від 17 січня 2019 року. Положеннями ч. 9 ст. 10 Закону № 2866 передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема: затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Частиною 20 вказаної статті визначено, що до компетенції правління відноситься, серед іншого, здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно з законодавством; укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2866 об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів. Відповідно до ч.2 Р.ІІ Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОРОЛЕНКА-23» співвласники квартир, серед іншого, зобов`язані виконувати обов`язки, передбачені Статутом Об`єднання, виконувати рішення статутних органів, прийняті в межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Позивач зазначив у позові та відповідач протягом судового розгляду не спростував твердження про те, що на теперішній час жоден з протоколів загальних зборів ОСББ «КОРОЛЕНКА-23», яким затверджено тариф (розмір внесків на утримання будинку) не оскаржений в судовому чи іншому порядку, є чинний, а тому такі рішення є обов`язкові для виконання усіма мешканцями будинку, у тому числі й відповідачем. Відповідно до статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року №417-VIII співвласники зобов`язані: виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, неточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного зупинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону № 2866 співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням. Статтею 13 Закону № 2866 передбачено, що у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду. Судом встановлено, що відповідач споживає послуги, які надаються позивачем, в тому числі і послуги з утримання будинку та прибудинкової території, опалення, підігріву води. Доказів на спростування зазначеного суду під час розгляду справи не надано. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 1 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 3 статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Відмова від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Положеннями статті 162 ЖК УРСР регулюється порядок визначення та внесення плати за користування жилим приміщенням, яке належить громадянину на праві приватної власності та право на користування яким мають інші особи, зокрема наймачі та члени їх сімей на підставі договору найму (стаття 759 ЦК України). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону та статуту ОСББ власник квартири зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, які йому надавалися. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. ОСББ «КОРОЛЕНКА-23» власними силами, а також із залученням відповідних підприємств на договірній основі забезпечує утримання будинку і прибудинкової території, виступаючи колективним споживачем (замовником) житлово-комунальних послуг. Відповідач будучи власником квартири та співвласником багатоквартирного будинку, має зобов`язання, що витікають із Статуту та законодавства України, а тому повинен оплачувати за надані об`єднанням послуги, оскільки власники квартир несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання залежних їм приміщень в оренду. Між позивачем та відповідачем існують відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а саме послуги по утриманню спільного майна багатоквартирного будинку [ADDRESS] , зокрема утримання прибудинкової території, надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення тощо, а відповідач ними користується. Згідно ч.2 ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач послуг зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того, відповідно ст.9 Закону України «Про житлово- комунальні послуги»: споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Внаслідок несплати відповідачем послуг за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у розмірі 15714,80 грн., утворилася заборгованість за період за період з 01.11.2018 до 31.07.2019. Відповідач у відзиві та запереченнях не погоджується з твердженням позивача щодо наявної заборгованості за послуги, а також посилається на необґрунтованість тарифів, за якими йому розраховано заборгованість, що не затверджені загальними зборами, відповідно до статуту ОСББ «Короленка-23». Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приймає до уваги на підтвердження розміру заборгованості, нарахованої відповідачу розрахунок, наданий відповідачем, що проводився на підставі тарифів, встановлених Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 №893 (зі змінами і доповненнями), Постанови НКРЕКП від 28.12.2017 № 1536 для КП "Харківські теплові мережі", Постанова НКРЕКП від 22.03.2018 №349 для КП "Харківводоканал", Постанови НКРЕКП від 22.03.2018 №349 для КП "Харківводоканал", Постанови НКРЕКП 28.12.2017 № 1536 для КП "Харківські теплові мережі", оскільки доказів на підтвердження того, що відповідач не користувалась послугами суду не надано. Щодо заборгованості за період з 01.01.2019 до 31.07.2019 суд приймає до уваги розрахунок, здійснений позивачем, оскільки доказів на спростування розміру цієї заборгованості відповідачем до суду не подано, як і доказів оплати за вказаний період або підстав звільнення від її сплати. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач на підтвердження своєї позиції стосовно наявної у відповідача заборгованості надав докази, щодо наявної у відповідача перед позивачем заборгованості, які суд приймає до уваги. Рішення, прийняті правлінням згідно цих протоколів є чинними, доведені до відома відповідача, відомостей про їх скасування в передбаченому законом порядку до суду не надано. Крім того, повноваження правління визначені статутом, прийнятим в межах повноважень загальних зборів ОСББ. Верховний Суд у своїй постанові від 19.11.2014 року по справі № 6-178це14 від зазначив «Визнання недійсними рішень зборів об`єднання співвласників багатоквартирних будинків не звільняють власників квартир від виконання їхніх обов`язків щодо належного утримання будинку та прибудинкової території, сплати коштів за отримані житлово-комунальні послуги, а також оплати інших платежів, передбачених законом і статутними документами». У випадку відсутності рішень загальних зборів, споживач не звільнений від обов`язку сплатити житлово-комунальні послуги. За таких обставин, на підставі наданих до суду доказів суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з [PERSON] в повному обсязі в сумі 15714,58 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Представником позивача хоча і надано до суду розрахунок витрат на правову допомогу, однак не надано акту виконаних робіт(наданих) послуг за договором про надання правової допомоги, ця обставина унеможливлює встановлення переліку наданих позивачу послуг представником, а також витрачений час на їх надання, витрати на правову допомогу суд вважає недоведеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору.

Outcome: partial