Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

18 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 11 жовтня 2013 року вона з відповідачем перебуває у шлюбі. Мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Син проживає з нею та знаходиться на її утримані. Відповідач матеріальної допомоги на утримання [PERSON] не надає. Посилаючись на ту обставину, що відповідач має нерегулярний дохід, працює на ставку та процент від продаж, просила стягнути з нього аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги. Пояснила, що з 19 грудня 2018 року дитина проживає з нею. Оскільки вона не знає розмір доходу відповідача, просила стягнути з останнього аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі. Відповідач в судовому засіданні не заперечував свого обов`язку щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина. Пояснив, що намагається надавати допомогу на його утримання. Періодично син проживає з позивачем, близько трьох місяців дитина жила з ним. В зв`язку з тим, що син часто хворіє, він змушений був звільнитись з роботи та доглядати за ним. Дитина не є інвалідом. На сьогоднішній день син проживає з позивачем. Питання про визначення місця проживання дитини не ставилось. Зазначив, що він працює та розмір його заробітної плати складає 4000 грн. Заслухавши сторони, дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 11 жовтня 2013 року у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського управління юстиції зареєстрували шлюб за актовим записом 1454 /а.с. 3/. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 4/. Малолітній [PERSON] з грудня 2018 року проживає за місцем мешкання своєї матері в квартирі [ADDRESS] /а.с. 9/, що не оспорюється сторонами. Згідно довідки № 76 від 15.11.2019 року, малолітній [PERSON] був вихованцем Комунального закладу освіти "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 243 комбінованого типу" Дніпровської міської ради у період з 02.01.2018 року по 21.08.2019 року. Батько постійно спілкувався з адміністрацією, вихователем групи та практичним психологом, постійно приводив та забирав дитину з садочка, приходив на дитячі свята та вчасно сплачував за харчування /а.с. 20/. Відповідно до Інформації № 55 від 05.11.2018 року Комунального закладу освіти "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 243 комбінованого типу" Дніпровської міської ради, малолітній [PERSON] складно адаптувався до нового оточення. Хлопчик зовсім не розмовляв, на контакт з вихователем майже не йшов, про власні потреби повідомляв жестами та незрозумілими вигуками, на звернення до нього не реагував. З 01.09.2018 року [PERSON] переведено до молодшої групи. Поведінка дитини, розвиток мовлення та спосіб спілкування залишилися без істотних змін. Батькам рекомендовано звернутись за консультацією до фахівців /а.с. 21/. [PERSON] , не надав доказів, що з грудня 2018 року він регулярно приймає участь у матеріальному утримані неповнолітньої дитини, а тому порушує обов`язки щодо утримання свого неповнолітнього сина та вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України, яка зобов`язує батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин, вимога позивача щодо стягнення аліментів на утримання сина є правомірною. За приписами ч. 3 ст. 181 СК України та ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з довідки ТОВ "Спецбудпостачання" виданої 14 червня 2019 року, [PERSON] з 06 травня 2019 року працює на даному підприємстві на посаді менеджера по збуту /а.с. 22/. Також, як пояснив відповідач в судовому засіданні, що не заперечувалось позивачем, він працює та отримує заробітну плату розмір якої складає 4000 грн. А тому, зважаючи на батьківський обов`язок відповідача по утриманню сина до його повноліття, враховуючи інтереси останнього, а також наявності у відповідача офіційного доходу, тієї обставини, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, а також стану здоров`я малолітнього [PERSON] , можливістю утримання другим з батьків, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача підлягають аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, зазначений розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць. Частиною 2 статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Зважаючи на те, що позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору па підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial