Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

21.04.2020 року до Володимирецького районного суду Рівненської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 10.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Каноницької сільської ради Володимирецького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис за №6. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося, виникають часті непорозуміння і сварки, втратили почуття любові і поваги один до одного. Проживають окремо. Дитина проживає з позивачем, оскільки дружина веде аморальний спосіб життя, курить та зловживає спиртними напоями. Просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з [PERSON] .. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 01.06.2020 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказує, що дійсно перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , однак проживають окремо.Тому не заперечує щодо розірвання шлюбу та просить після розірвання шлюбу відновити їй дівоче прізвище - « [PERSON] ». Не визнає позовні вимоги відносно місця проживання дитини із батьком, оскільки дочка проживає із нею в житловому будинку її батьків. За місцем проживання [PERSON] позитивно характеризується, батько дитини фактично не надає матеріальної допомоги на утримання дочки. Крім того, дитині виповнилося лише повних два роки, вона до цього часу перебуває на грудному вигодовуванні, розлука з матір`ю негативно вплине на її психологічний стан. В свою чергу батько дитини за час окремого проживання, з дочкою фактично не спілкувався, не приїжджав до дитини. А тому просить залишити дитину проживати з матір`ю. Також [PERSON] , на даний час безробітня, здійснює догляд за дочкою. У зв"язку із наведеним просила стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1500 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду до досягнення дочкою повноліття. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 09.06.2020 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Володимирецької РДА як орган опіки і піклування, про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів та об`єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч.4 ст. 193 ЦПК України, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 07.07.2020 року від представника відповідача - позивача по зустрічному позову - адвоката Карпач О.М. надійшла заява про збільшення позовних вимог. Просить стягнути аліменти на утримання дружини [PERSON] до досягнення дитиною: дочкою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, в розмірі 1500 гривень. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Володимирецької райдержадміністрації, як орган опіки і піклування - Босик В.М. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. У судовому засіданні представник позивача - відповідача по зустрічному позову - адвокат Кругліцька В.М. позовні вимоги за первісним позовом підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Зустрічний позов [PERSON] визнають частково. [PERSON] згідний сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині стягнення аліментів на утримання дружини заперечує, оскільки не працює. Не заперечує, щоб дочка проживала з матір"ю. Представник відповідача - позивача по зустрічному позову - адвокат Карпач О.М. позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] щодо розірвання шлюбу визнає. Просить довірительці відновити дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Позовні вимоги по зустрічному позову про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини підтримує повністю. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Каноницької сільської ради Володимирецького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис за №6. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження останньої, серії [NUMBER] . Згідно довідки №433 від 13.05.2020 року, виданої виконавчим комітетом Каноницької сільської ради, до складу сім`ї [PERSON] , входить дочка - [PERSON] . А як зазначено в довідці №448 від 18.05.2020 року, виданій виконавчим комітетом Каноницької сільської ради, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] в [ADDRESS] . [PERSON] за час проживання на території Каноницької сільської ради зарекомендувала себе з позитивної сторони, до адміністративної відповідальності не притягувалася. Скарг на її поведінку в громадських місцях та в побуті до виконкому сільської ради не надходило. (характеристика, видана сільським головою Каноницької сільської ради Володимирецького району) [PERSON] закінчила у 2018 році ВПУ№29 смт. Володимирець і здобула професію «Кухар; Кондитер», остання намагається знайти роботу і працювати, щоб утримувати дитину, що підтверджується копією диплома серії [NUMBER] , копією трудового договору від 18.01.2020 року, довідкою з центру зайнятості про перебування на обліку №1455 від 19.05.2020 року. 01.06.2020 року [PERSON] була оглянута педіатром та встановлено, що дитина здорова. (Довідка №1377 від 01.06.2020 року, видана лікарем медичного кабінету «Педіатрія» [PERSON] ) З наданих у судовому засіданні пояснень вбачається, що сторони не підтримують сімейних відносин. Малолітня [PERSON] , [INFO] залишилася проживати разом з мамою. Добровільної спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері або батька сторонами досягнуто не було. Із заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини до органу опіки та піклування останні не зверталися. Згідно наданого Службою у справах дітей Володимирецької райдержадміністрації Висновку №234/01-05/20 від 25.06.2020 року «Про участь [PERSON] , жителя с. Зелене Володимирецького району Рівненської області, у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та визначення місця її проживання», враховуючи відсутність постійного доходу у [PERSON] , що є однією із умов утримання дитини, служба у справах дітей рахує за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , місце проживання її матері. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Зважаючи на зазначені вимоги законодавства, матеріали справи, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини, виходячи з інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд вважає за потрібне задовольнити зустрічний позов [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю. Водночас з тих самих підстав відмовляє у задоволенні первісного позову у цій частині. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного: Як зазначено в ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує наступне. Відповідно до вимог статті 182 СК України, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. А як зазначено в ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що відповідач є батьком малолітньої дитини, зобов`язаний її утримувати до досягнення повноліття, не має інших утриманців, а також відсутні обставини, які б перешкоджали [PERSON] виконувати свій обов`язок по утриманню дитини, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року,яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ(78912)від 27лютого 1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як зазначено в ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка заявила вимогу про стягнення з відповідача на її користь, на утримання дочки аліментів в розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на дитину. Відповідач в свою чергу даний розмір аліментів вважає завищеним, посилаючись на те, що ніде не працює, не має додаткових матеріальних джерел доходу. Згідний сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум з 1 липня 2020 року становить 1859 гривень. А тому з врахуванням вищенаведених правових норм та поданих суду доказів, враховуючи рівність обов`язків матері і батька щодо утримання дитини, справедливий, виважений і розумний розмір аліментів, який відповідатиме інтересам та потребам дочки і буде необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 929 грн. 50 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на дитину, що відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи інтересів і матеріального становища, як відповідача так і позивача. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 01 червня 2020 року. Поряд з тим, рішення слід допустити до негайного виконання по платежах за один місяць, згідно ст. 430 ЦПК України. Крім того, позивачка просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання, до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку в розмірі 1500 гривень, починаючи з дня подачі заяви в суд, оскільки вона не працює та перебуває на обліку як безробітна у Володимирецькій районній філії Рівненського ОЦЗ з 04.05.2020 року, у зв`язку з чим не має змоги забезпечити дитині і собі належний рівень проживання. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на її користь, так як він працездатний та має задовільний стан здоров`я. Відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно частини першої ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частини 2, 4, 6 статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Як зазнчаено в довідці №1455 від 19.05.2020 року, виданій Володимирецькою районною філією Рівненського обласного центру зайнятості, [PERSON] перебуває на обліку як безробітна у Володимирецькій районній філії Рівненського ОЦЗ з 04.05.2020 року . Згідно Висновку №234/01-05/20 від 25.06.2020 року, наданого Службою у справах дітей Володимирецької райдержадміністрації у [PERSON] відсутній постійний дохід. Позивачка по зустрічному позову [PERSON] не довела про наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна та не надала доказів про доходи відповідача. Однак, враховуючи, що відповідач є молодою працездатною людиною, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що на його утриманні перебувають інші особи, а також відсутність істотних обставин, які могли б впливати на фінансову неспроможність відповідача надавати допомогу дружині, яка є безробітньою, і наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про стягненян аліментів на її утримання. А тому з урахуванням положень ст. 84 СК України, яка ставить можливість стягнення аліментів на дружину в залежність від можливості надавати таке утримання з боку чоловіка, з урахуванням його аліментних обов`язків по відношенню до дітей, з метою дотримання справедливого балансу інтересів, суд приходить до висновку про стягнення аліментів на утримання дружини, в розмірі 1000 грн.. Поряд з тим, рішення слід допустити до негайного виконання по платежах за один місяць, згідно ст. 430 ЦПК України. Що стосується позовних вимог про розірвання шлюбу. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ч.2 ст.112 СК України) Виходячи з наведеного, суд вважає, що даний шлюб існує формально, сторони миритися не бажають, не підтримують сімейні відносини, і наявні підстави для його розірвання. У відповідності до ст.113 СК України особа , яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка по первісному позову просить відновити дошлюбне прізвище - « [PERSON] ».

Outcome: partial