Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS]. Даний будинок відносився до категорії колгоспних дворів та станом на 15.04.1991 року до складу двору входили: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 27.11.2012 року на підставі рішення виконкому П'ятківської сільської ради [PERSON], [PERSON] та [PERSON] оформили право власності на належні їм частки вказаного будинку. Так як діти померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини, позивачка є єдиним спадкоємцем на майно померлого. У 2008 році вона оформила частину спадщини, однак отримати свідоцтво на належну померлому частку житлового будинку вона не може, оскільки останній за життя не отримував правовстановлюючий документ на дане майно. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до П'ятківської сільської ради Бершадського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за нею, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO], право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. Позивач [PERSON], до початку розгляду справи по суті, надала на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Представник П'ятківської сільської ради також надав на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що дана позовна заява надійшла до суду 13.12.2017 року, ухвалою від 14.12.2017 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду на 31.01.2018 року відповідно до вимог ЦПК України в редакції станом на день відкриття провадження. З поданих позивачем матеріалів вбачається, що [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). З копії свідоцтва про одруження вбачається, що позивачка є дружиною померлого та спадкоємцем на його майно. Відповідно до довідки П'ятківської сільської ради №875 від 04.12.2017 року, окрім дружини [PERSON], спадкоємцями на майно померлого [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON] Однак, з копії заяви від 03.11.199 року поданої до державної нотаріальної контори м. Бершадь за №463, вбачається, що діти від прийняття спадщини відмовились. У видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка на 1/4 частину житлового будинку в с. П'ятківка позивачці було відмовлено та надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №788/02-31 від 12.12.2017р. Причиною відмови є те, що до складу спадщини входить 1/4 частина житлового будинку, який розташований в [ADDRESS], який відноситься до суспільної групи - колгоспний двір. При цьому правовстановлюючі документи на належну померлому частку будинку відсутні, оскільки спадкодавець за життя не оформив право власності на належне йому нерухоме майно (житловий будинок). Згідно довідки, виданої П'ятківською сільською радою Бершадського району Вінницької області №1474 від 14.11.2012 року, станом на 15.04.1994 року до складу вказаного колгоспного двору входили: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Отже, вони є власниками вказаного будинку у рівних частина по 1/4 частині кожен. На підставі рішення виконкому П'ятківської сільської ради від 15.11.2012 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] оформили право власності на належні їм частки вказаного будинку. Однак, так як за життя [PERSON] не оформив право власності на належну йому частку житлового будинку, на даний час правовстановлюючий документ відсутній, що унеможливлює оформити спадщину після його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що правовідносини виникли між сторонами до 01.01.2004 року, а тому, як слідує із роз'яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за №7, до правовідносин які виникли до набранням чинності ЦК України в редакції 2004 року слід застосовувати законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (редакції 1963 року), зокрема розділом VІІ "Спадкове право". Так, із приписів ст.ст.524, 525, 526, 527, 548, 549, 553 Цивільного кодексу УРСР, вбачається, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, або місцезнаходження майна. Для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини, вважається, що він прийняв спадщину. Згідно ст. 101 ЦК Української РСР, в редакції від 1963 року, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що згідно довідки, виданої П'ятківською сільською радою Бершадського району Вінницької області №1474 від 14.11.2012 року, станом на 15.04.1994 року до складу вищевказаного колгоспного двору входили: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], - вони є власниками вказаного будинку у рівних частина по 1/4 частині кожен. Однак, спадкодавець [PERSON] за життя не отримував правовстановлюючі документи та не зареєстрував своє право власності у відповідних органах, що унеможливлює реалізацію позивачкою свого права на оформлення спадкового майна, як спадкоємця першої черги після смерті чоловіка. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред'являлись. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1222, 1258, 1261, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved