Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

ТОВ «Магазин "Взуття» звернулося до суду з даним позовом. Підставою для звернення позивач вказує те, що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] не дотримано вимог п.7.6 та п.7.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012р. №296/5, що на думку позивача порушує його законні права. Так приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] 07.07.2011р. було посвідчено договір купівлі-продажу, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» як продавцем та [PERSON] як покупцем, за реєстровим номером №1332. Відчужувачем за таким договором було товариство. Нотаріусу для посвідчення правочину було надано правовстановлюючий документ на нерухоме майно - свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №910734, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003р. Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції діючій на момент посвідчення правочину, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов'язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. ТОВ «Магазин «Взуття» в липні 2013 року звернулось до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна товариства. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014 р. у справі №308/12227/13-ц, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015р., які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015р. - позов ТОВ «Магазин Взуття» було задоволено: визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу та витребувано з володіння [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача нерухоме майно - вбудовані приміщення, що розташовані по вул. Корзо, 17 в м.Ужгороді шляхом передачі в натурі. Рішення судів в справі про віндикацію майна виконані органами виконавчої служби 24.07.2015р. Позивач зазначив, що нотаріус, який посвідчував договір, брав участь в справі №308/12227/13-ц при розгляді її всіма судами і отримав копію рішення. Також нотаріусом подавалась заява про перегляд рішень касаційного суду в даній справі Верховним Судом України, що підтверджується ухвалою у справі №6- З126ц15 від 28.12.2015р. Відтак, позивач вказує на те, що нотаріус був обізнаний про існування вказаного рішення суду, набрання ним законної сили та отримувала його копію. Крім того для виконання нотаріусом вимог п.7.6 та п.7.7 Порядку, ТОВ «Магазин «Взуття» рекомендованим листом звернулось із заявою та подало нотаріусу засвідчену нотаріально копію судового рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014р. у справі 308/12227/13-ц, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015р., ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015 р. Вказаний лист був отриманий нотаріусом 03.10.2016 р., що підтверджується даними поштового зв'язку. Позивач вказує на те, що нотаріус вимог вказаних нормативних актів не виконав. Таким чином, згідно даного рішення позивач набув права власності на 60/100 частини вказаних у ньому трьох будівель. Позивач зазначає, що Відповідно п. 7.6. та 7,7 Глави 1 «Основні правила посвідчення правочинів» Порядку; вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається з матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору, а документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії ,повертається відчужувачу майна. З огляду на те, що відповідачем не виконано вказані вимоги позивач просить суд зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] повернути оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по вул. Корзо, 17 в м.Ужгороді серії САА №910734, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття». Крім того до закінчення судового розгляду в дану справу вступила третя особа [PERSON], яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, пред'явивши позов до ТзОВ «Магазин Взуття», [PERSON] нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] про заборону вичнення дій, обгрунтовуючи її наступним. [PERSON] є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17, а саме: вбудованого приміщення част. Літ. А І-поверху (поз. 1, 2), загальною площею 67.4 м. кв., що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер інформаційної довідки: 65931889. Відтак третя особа [PERSON] вказує на те, що задоволення позову, поданого ТОВ «Магазин Взуття», порушить її право власності на вказаний нею обєкт, оскільки передбачає надання позовачу правостановлюючих документів на це майно. [PERSON] вказує на те, що саме по собі свідоцтво про право власності, яке вимагає позивач, втратило свою чинність після відчуження вказаного майна товариством і на даний момент не має юридичного значення, натомість її право власності на вказаний обєкт підтверджено в передбаченому законом порядку і зареєстровано вдержавному реєстрі. Крім того третя особа зазначає в позові, що рішенням суду, на яке посилається позивач було визнано недійсним договір купівлі-продажу про відчуження 134, 8 м. кв., відтак надання позивачу зазначеного ним свідоцтва неможливе, оскільки в такому разі буде підтвреджуватись право власності данного товариства на приміщення площею 269, 3 м. кв., тоді як різниця між цими площами належить взагалі третім особам, які не мають жоного відношення до спору і не є учасниками справи та ну були учасниками процессу у справі № 308/12227/13-ц. На підставі викладеного [PERSON]В, просить суд заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] повертати оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по вул. Корзо, 17 в м. Ужгороді, серії САА, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття». До закінчення судового розгляду у дану справу вступила також третя особа [PERSON], який заявив самостійні вимоги щодо предмета спору, пред'явивши позов до ТзОВ «Магазин "Взуття», [PERSON] нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] про заборону вчинення дій, обгрунтовуючи її наступним. [PERSON] є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17, а сааме: вбудованого приміщення част. Літ. А І-поверху (поз. 1, «2», 3, 4, 5, 6, 7), загальною площею 67.4 м. кв., що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер інформаційної довідки: 65931293. Відтак третя особа [PERSON]. вказує на те, що задоволення позову, поданого ТОВ «Магазин "Взуття», порушить його право власності на вказаний ним обєкт, оскільки передбачає надання позовачу правостановлюючих документів на це майно. [PERSON] вказує на те, що саме по собі свідоцтво про право власності, яке вимагає позивач, втратило свою чинність після відчуження вказаного майна товариством і на даний момент не має юридичного значення, натомість її право власності на вказаний обєкт підтверджено в передбаченому законом порядку і зареєстровано вдержавному реєстрі. Крім того третя особа зазначає в позові, що рішенням суду, на яке посилається позивач було визнано недійсним договір купівлі-продажу про відчуження 134, 8 м. кв., відтак надання позивачу зазначеного ним свідоцтва неможливе, оскільки в такому разі буде підтвреджуватись право власності данного товариства на приміщення площею 269, 3 м. кв., тоді як різниця між цими площами належить взагалі третім особам, які не мають жодного відношення до спору і не є учасниками справи та ну були учасниками процессу у справі № 308/12227/13-ц. На підставі викладеного [PERSON]А просить суд заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] повертати оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по вул. Корзо, 17 в м. Ужгороді, серії САА, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття». Крім того до закінчення судового розгляду у дану справу вступила також третя особа [PERSON], який заявив самостійні вимоги щодо предмета спору, пред'явивши позов до ТзОВ «Магазин "Взуття», [PERSON] нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] про заборону вчинення дій, обгрунтовуючи її наступним. [PERSON] є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17, а саме: вбудованого приміщення част. Літ. А І-поверху (поз. 1, «2», 3, 4, 5, 6, 7), загальною площею 67.4 м. кв., що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер інформаційної довідки: 65931293. Відтак третя особа [PERSON] вказує на те, що задоволення позову, поданого ТОВ «Магазин "Взуття», порушить його право власності на вказаний ним обєкт, оскільки передбачає надання позовачу правостановлюючих документів на це майно. Інші доводи третьої особи аналогічні поясненням інших третіх осіб. На підставі викладеного [PERSON]М просить суд заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] повертати оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по вул. Корзо, 17 в м. Ужгороді, серії САА, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття». В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та просив відмовити в задоволенні позовних заяв, поданих третіми особами. Представник третьої особи [PERSON]В, [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог ТзОВ «Магазин «Взуття» та просив задовольнити його позовну вимогу з підстав, викладених у поданому позові. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог ТзОВ «Магазин «Взуття» та просив задовольнити його позовну вимогу з підстав, викладених у поданому позові. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про причину неявки суд не повідомили. Відповідач приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] та її представник в судове засіданні не зявилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні обставини. [PERSON] нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] 07.07.2011р. було посвідчено договір купівлі-продажу, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» та [PERSON] за реєстровим номером №1332. Товариством з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» для посвідчення зазначеного правочину було надано нотаріусу [PERSON] правовстановлюючий документ на нерухоме майно - свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №910734, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003 р, яке у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції діючій на момент посвідчення правочину, було долучене до примірника правочину та залишено у справі нотаріуса. В липні 2013 року ТОВ «Магазин «Взуття» звернулось до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна товариства. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014 р. у справі №308/12227/13-ц, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015р., які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015р. - позов ТОВ «Магазин Взуття» було задоволено: визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу та витребувано з володіння [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь позивача нерухоме майно - вбудовані приміщення, що розташовані по вул. Корзо, 17 в м.Ужгороді шляхом передачі в натурі. З пояснень представника позивача встановлено, що рішення судів в справі про віндикацію майна виконані органами виконавчої служби 24.07.2015 р. Відтак, позивач вказує на необхідність здійснення ним реєстрації права власності на належну йому частину спірного нерухомого майна у розмірі 60/100 вказаних ним трьох будівель, яке знаходиться на вул. Корзо, 17 в м. Ужгороді. П.з. ч. 2 ст. 331 ЦК України регламентовано, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Положеннями статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» унормовано, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Відтак чинним законодавством передбачено, що необхідними документами для державної реєстрації речових прав є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно. Разом з тим п. 7.6, 7.7 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, законодавцем визначено, що у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору Документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, повертається відчужувачу майна. Аналогічна норма міститься у п. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, яка була чинна на час посвідчення спірних договорів. Позивач вказує на те, що для виконання нотаріусом [PERSON] вимог п.7.6 та п.7.7 Порядку, ТОВ «Магазин «Взуття» рекомендованим листом звернулось до нього із заявою та доданими до неї засвідченої нотаріально копії судового рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014р. у справі 308/12227/13-ц, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015р., ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015 р. З пояснень позивача вбачається, що вказаний лист отриманий нотаріусом 03.10.2016 р., що підтверджується даними поштового зв'язку, які відповідно містяться в матеріалах цивільної справи а. с. 28., однак нотаріус вимог заяви не виконав. Доводи невиконання вимог позивача [PERSON] нотаріусом Ужгородського міського районного нотаріального округу [PERSON] судом не встановлені, оскільки такий не зявився в судове засідання під час розгляду даної цивільної справи та не надіслав до суду свої заперечення на позов. Разом з тим ч. 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Всупереч доводів позивача треті особи з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали до суду позовні заяви до ТзОВ «Магазин Взуття», [PERSON] нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] про заборону вчинення дій, зокрема просять суд заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] повертати оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по вул. Корзо, 17 в м. Ужгороді, серії САА, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття». Вказану вимогу аргументують тим, що вони є власниками іншої частини спірного нерухомого майна, які знаходиться на вул. Корзо, 17 в м. Ужгороді. Так з наданих ними документів, що містяться в матеріалах даної справи, судом встановлено наступне. [PERSON] є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17, зокрема : вбудованого приміщення част. Літ. А І-поверху (поз. 1, 2), загальною площею 67.4 м. кв., що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер інформаційної довідки: 65931889 а.с. 84). [PERSON] є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17, а саме: вбудованого приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1, «2», 3, 4, 5, 6, 7), загальною площею 67.4 м. кв., що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер інформаційної довідки: 65931293 ( ас. .с 102). [PERSON] є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Корзо, 17, а саме: вбудованого приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1, «2», 3, 4, 5, 6, 7), загальною площею 67.4 м. кв., що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер інформаційної довідки: 65931293. ( а.с. 103). Відтак, треті особи вказують на те, що рішенням суду, на яке посилається позивач було визнано недійсним договір купівлі-продажу про відчуження 134, 8 м. кв., тому надання позивачу зазначеного ним свідоцтва неможливе, оскільки в такому разі буде підтверджуватись право власності даного товариства на приміщення площею 269, 3 м. кв., тоді як різниця між цими площами належить взагалі третім особам, які не мають жодного відношення до спору і не є учасниками справи та не були учасниками процессу у справі № 308/12227/13-ц. Разом з тим суд приходить до переконання, що вказані третіми особами доводи не грунтуються на вимогах закону з тих підстав, що неповернення приватним нотаріусом [PERSON] вказаного позивачем оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно позбавляє ТзОВ «Магазин "Взуття» його законного права на оформлення належної йому частини спірного майна та позбавляє його можливості вільно володіти та розпоряджатись вказаним нерухомим майном. Крім того третіми особами не доведено з посиланням на норми закону, що повернення документів можливе тільки у випадку визнання такого договору недійсним в цілому, адже системний аналіз норм законів, що регулюють вказані спірні правовідносини свідчить про те, що законодавством передбачено повернення нотаріусом відчужувачу майна правовстановлюючих на нього документів у випадку визнання недійсним нотаріально посвідченого договору. На підставі викладеного вище суд приходить до переконання, що позовні вимог ТзОВ «Магазин Взуття» слід задовольнити, а в задоволенні позовних вимог третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору відмовити.

Outcome: approved