Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту батьківства та прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтовує тим, його мати [PERSON] в 1975 році розірвала шлюб з [PERSON], від шлюбу в них народилося двоє дітей. З 1980 року мати [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. [INFO] в них народився син [PERSON]. 14 серпня 1983 року мати [PERSON] та батько [PERSON] зареєстрували шлюб, сім'я проживала за адресою [ADDRESS]. Під час реєстрації народження [PERSON] зі слів матері у графі батько було записано [PERSON], так як на той час діяв такий закон. Позивач зазначає, що батько [PERSON] виховував та утримував його, називав сином. Батько завжди опікувався ним, купував різні речі, проводив до школи, брав участь у батьківських зборах, водив до лікарів, разом подорожували та відпочивали, що підтверджується показами свідків та фотознімками. Також у їхній зовнішності важко не помітити візуальну схожість. З 1987 року батьки переїхали проживати на [ADDRESS]. 12 грудня 1991 року між батьками шлюб було розірвано. Формальне розірвання шлюбу батьків викликане тим, що батько у 1991 році втратив роботу, і таким чином мати отримала статус одинокої матері, що давало право додатково отримувати соціальні та трудові гарантії та пільги. Однак їх шлюбні стосунки продовжувалися до смерті [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно. Позивач зазначає, що до нього як до спадкоємця першої черги перейшли права та обов'язки в такому вигляді якими володів за життя спадкодавець, його батько. Коли позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, йому було відмовлено. Також зазначає, що відповідач [PERSON] приходилась батькові рідною сестрою, і належить до спадкоємців другої черги, однак остання вже оформила спадщину. Його обурює факт невизнання відповідачем його кровної спорідненості з [PERSON] Таким чином позивач позбавлений права на спадкування, як спадкоємець першої черги. Просить суд встановити факт батьківства та прийняття спадщини. До початку розгляду справи по суті позивач подав до суду письмову заяву про збільшення позовних вимог. Просить суд встановити факт батьківства, а саме, що [PERSON], який помер [INFO], був батьком [PERSON] [INFO]. Зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] [INFO], де прізвище змінити з "[PERSON]" на "[PERSON]". Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], видане на ім'я [PERSON]. Зобов’язати Другу Рівненську державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON] Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник просили відмовити у задоволені позову з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є рідною сестрою померлого [INFO] [PERSON]. Відповідач доглядала брата, піклувалася про нього, оскільки останній хворів, допомагала матеріально до дня його смерті, займалася його похованням. Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду лише з метою відібрати у відповідача майно. Заперечуючи у задоволенні позову, зазначає, що в 1977 році [PERSON] одружився з [PERSON], шлюб розірвали в 1979 році з причини, що брат не мав житла та біологічно не міг мати дітей. З 04.01.1983 по 16.09.1983 рік та з 21.07.по 06.02.1986 рік [PERSON] перебував на роботі в Російські Федерації, а тому фактично не міг вести спільного господарства з матір'ю позивача [PERSON] Коли повернувся проживав за адресою [ADDRESS]. Відповідач дізналася про шлюб [PERSON] з [PERSON] у 1986 році, брат пояснив що одружений формально. Завжди шкодував, що не може мати дітей. Про те, що у [PERSON] та [PERSON] не було спільних дітей свідчить рішення суду від 08.10.1991 року. Таким чином, за своє життя брат до позивача [PERSON] ставився, як до свого пасинка. З 1998 року по 2008 рік [PERSON] проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] Про те, що її брат ніколи не проживав у сім'ї [PERSON], не вів спільного господарства, не приймав участі у виховані та утримані дітей [PERSON] свідчить те, що 1983 по 1986 рік працював у Росії, з лютого 1986 року працював на будовах у Рівненській області там і проживав, з жовтня 1986 року проживав у своїй квартирі [ADDRESS]. [PERSON] не міг утримувати сім'ю [PERSON] оскільки його заробітна плата була невеликою, крім того він будувався. В них з братом були гарні родинні стосунки, однак про сина він ніколи нічого не говорив. Дітей у квартирі свого брата [PERSON] вона ніколи не бачила. Останні роки життя брат почував себе погано, хворів, жодного разу [PERSON] йому не допоміг, не було його і на похоронах брата. Таким чином вимоги позивача є надуманими та заявлені з метою заволодіти майном. Представник відповідача просив відмовити у задоволені позову з підстав, що встановлення батьківства жодними доказами не підтверджено. Не доведені обставини спільного проживання та ведення спільного господарства матері позивача і [PERSON], жодний доказ не свідчить про спільне виховання чи утримання дитини. Показання свідків у справі свідчать про їх припущення що [PERSON] був батьком [PERSON] Не має юридичних підстав визнавати свідоцтво про прийняття спадщини, оскільки не з'ясовано чи взагалі таке видавалося. Також представником позивача подано до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності з підстав, що нормою ст. 71 ЦК УРСР(яка була чинна на момент досягнення повноліття позивачем), останній пропустив загальний строк для захисту свого права. Треті особи про розгляд справи повідомлялися належним чином, поважної причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Постановою Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що при вирішенні питання про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року судам необхідно брати до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності. Згідно з ч. 3 ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] [INFO], серія [NUMBER] від 04 травня 1983 року , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Рівне, у графі батько вказано [PERSON]. 14 серпня 1983 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб зареєстрований Шубківською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис 23, серія свідоцтва [NUMBER], подружжю присвоєно прізвище [PERSON]. З наведеного убачається, що [PERSON] [INFO] на момент реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] було п'ять місяців, і в свідоцтві про його народження ім'я та по батькові батька співпадає, однак не співпадає прізвище. Відповідно до вимог ст.55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Оскільки [PERSON] на момент народження сина [PERSON] була неодружена, то запис про батька у свідоцтві про народження зроблено за її вказівкою відповідно до вимог КпШС України. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08.10.1991 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Рішенням суду встановлено, що сторони дітей не мають, довгий час не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, не ведуть господарства. З даного рішення також об'єктивно убачається, що думка відповідача у даній справі щодо наявності спільних дітей не з'ясована, оскільки справу розглянуто у його відсутність. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] тривав вісім років. У матеріалах справи наявна довідка про те, що у 1983 році здійснено таїнство хрещення [PERSON] в Свято-Покровській церкві с. Тайкури, при хресних батьках [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що він дружив з [PERSON] Останній, коли народився син попросив його бути хресним батьком [PERSON], він погодився. Хрещення дитини здійснено в с. Тайкури. Пізніше [PERSON] неодноразово приїздив разом з [PERSON] до нього в гості, відносини між ними були як між батьком та сином. Додав, що [PERSON] ніколи не скаржився на те, що не може мати дітей за станом здоров'я. Допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що як сусіди та друзі знають сім'ю [PERSON] та [PERSON] з 1980 року. Сім'я проживала на [ADDRESS], а з 1987 року на [ADDRESS], разом виховували трьох дітей: дві дівчинки та хлопчик. Їм було відомо, що дівчатка не рідні діти [PERSON], а хлопчик був сином. Стосунки в них були як батька та сина. Батько утримував та виховував сина. Це було видно, оскільки вони були сусідами і разом святкували дні народження, разом відпочивали. Стверджували, що малолітній [PERSON] називав покійного [PERSON] батьком, що між ним існував тісний психологічний зв'язок. Свідок [PERSON], який був сусідом сім'ї пояснив, що [PERSON] виховував сина [PERSON], сумнівів у нього що це не його син не має. Свідки [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що сприймали [PERSON] та [PERSON] як батька та сина, оскільки останній приймав участь у його житті, приводив та забирав зі школи, купував подарунки, [PERSON] запрошував їх додому до батька [PERSON], де вони відпочивали і гралися на комп'ютерній приставці. Їм відомо, що у [PERSON] були сестри, яких [PERSON] доньками не називав. Свідок [PERSON], вчителька [PERSON] пояснила, що батько [PERSON] цікавився дитиною, забирав зі школи, вона його сприймала як батька дитини. Неодноразово бачила їх разом, зокрема, коли [PERSON] вже закінчив школу. Свідок [PERSON], колега по роботі [PERSON] показав, що знав про те, що у [PERSON] народився в син, пригадує, що з цієї нагоди він пригощав колектив на роботі. [PERSON] неодноразово приїжджав разом з [PERSON] до нього на дачу, відносини між ними були як в батька та сина. Свідок [PERSON] перша дружина [PERSON], суду пояснила, що після їх розлучення останній приходив до неї на роботу в Рівненську обласну бібліотеку з хлопчиком, на її запитання чий хлопчик відповів що це його син. Також [PERSON] не казав їй про те, що за станом здоров'я не може мати дітей. Додала, що в останні роки життя [PERSON] мав проблеми зі здоров'ям, перебував у пригніченому стані та жалівся, що його ніхто не хоче доглядати. З оглянутих у судовому засіданні фотографій убачається, що [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON] разом на першому дзвонику в СШ №24, на відпочинку у Карпатах та в м. Севастополь, правдивість яких відповідачем не оспорюється. Зазначені докази доводять факт батьківства [PERSON] щодо позивача, оскільки вони свідчать про те, що той від народження сина спільно проживав та вів спільне господарство з його матірю , визнавав себе його батьком, виховував та утримував його. У достовірності зазначених доказів сумніву немає. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно роз'яснень, які діяли на час народження дитини, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" № 16 від 12 червня 1998 року, підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) за ст. 53 КпШС може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доводи відповідача про те, що її брат [PERSON] до народження позивача, а також у період шлюбу з матір"ю позивача [PERSON] не вів спільного господарства, не приймав участі у виховані та утримані сина, тому що був зареєстрований в с. Корнин Рівненського району та в [ADDRESS], не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки місце реєстрації не тягне за собою обов'язку постійного проживання, а характер роботи [PERSON] у період з 1983 року по 1986 рік у Російській федерації пов'язаний з відрядженнями, що вбачається з показань свідків. Досліджені в судовому засіданні довідки видані [PERSON] підтверджують лише його трудовий стаж, а не факт постійного проживання в у Російській федерації. Також з дослідженого в судовому засіданні копії паспорта [PERSON], убачається, що прописаний він був з 1981 року лише за адресою [ADDRESS]. Суд не приймає до уваги показання свідків, які стверджували що [PERSON] не є біологічним батьком позивача [PERSON], оскільки вони ґрунтується на їх припущеннях. В матеріалах справи наявні листи [PERSON] (від 08.02.1992 року, 01.08.2008 року) адресовані начальнику УПФ в м. Рівне, де [PERSON] зазначає, що десять років допомагав сім'ї, виховував трьох чужих дітей. Однак такі пояснення [PERSON] нічим не підтвердженні. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами ті іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Покликання позивача про те, що відповідач звернулась до Корнинської сільської ради і отримала як спадкодавець рішення №695 від 20.11.2012 року про дозвіл на розробку проекту земельної ділянки (№845 зареєстровано в земельно-кадастровій книзі Корнинської сільської ради), яка обліковувалась за померлим [PERSON] не знайшло свого підтвердження, оскільки у відповіді, яку надав в.о. сільського голови Корнинської сільської ради позивачу [PERSON] зазначено, що [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту земельної ділянки не як спадкоємцю. У матеріалах справи відсутні докази про те, що [PERSON] отримала свідоцтво на право на спадщину земельної ділянки після смерті [PERSON] Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як убачається з матеріалів справи на момент звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] нотаріальна контора не мала підстав видати свідоцтво про право на спадщину особі, з якою на час подання заяви були відсутні родинні зв'язки із спадкодавцем. Що стосується заяви відповідача застосувати строк позовної давності, вона не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до норм КпШС України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) позивач не обмежений для подачі заяви про встановлення батьківства. Оцінюючи надані позивачем докази у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно визнавав себе за життя батьком позивача, брав участь у його вихованні та утриманні разом з матір'ю дитини, з якою проживав однією сім'єю та вів спільне господарство, таким чином у судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставин встановлених ч.3 ст.53 КпШС УРСР, які суд приймає до уваги при встановленні батьківства. На підставі викладеного,

Outcome: partial