Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) і виділення її в натурі на місцевості. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з березня 1992 року до 31 грудня 1996 року була членом КСП «Поляна». В 1995 році під час розпаювання була включена до списку громадян-членів підприємства та мала право на земельну частку (пай) 11,25 умовних кадастрових гектарів в КСП «Поляна». Проте, у видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) їй було відмовлено керівництвом сільгосппідприємства. Про порушення свого права на земельну частку (пай) дізналася лише у 2016 році. Посилаючись на викладене, з урахування уточнених позовних вимог (а.с.81), позивачка просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 11,25 га та визнати за нею право на відведення у власність земельної ділянки площею 11,25 га в натурі із земель Широківської сільської ради Миколаївської області. Ухвалою суду від 02 травня 2019 року до участі у справі залучено в якості співвідповідачів Широківську сільську раду Миколаївської області та Снігурівську районну державну адміністрацію Миколаївської області. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача [PERSON] подала суду заяву, в якій просила справу слухати у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру Миколаївської області надав заяву про проведення судового засідання у його відсутність. Також згідно поданого раніше відзиву на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у зв"язку зі спливом строку позовної давності (а.с.38-39). Представник співвідповідача Широківської сільської ради також подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо вирішення спору послався на розсуд суду. Представник співвідповідача Снігурівської РДА подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги не визнав посилаючись на їх безпідставність. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з .ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, [PERSON] з березня 1992 року до лютого 1996 року працювала дояркою у КСП «Поляна» та була його членом, що підтверджується записами в трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с.50-52). 02 листопада 1995 року КСП «Поляна» отримало державний акт на право колективної власності на землю на підставі рішення Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 27 жовтня 1995 року (а.с.6-на звороті). Згідно додатку №1 до державного акту, [PERSON] була включена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства та значиться під номером 21 (а.с.6-7). Листом Відділу Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області від 16 вересня 2016 року на запит адвоката підтверджено, що [PERSON] дійсно включена до списку за номером 21, який додається до державного акту на право колективної власності КСП «Поляна», сертифікат при розпаюванні остання не отримувала. Розмір земельної частки паю по КСП «Поляна» складає 11,25 умовних кадастрових гектарів (а.с.9). Відповідно до ст.ст. 22,23 ЗК України від 1990 року, п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, у тому числі й пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. У роз`ясненнях, що містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Таким чином, для набуття права на земельний пай необхідна наявність таких умов: перебування у членах КСП на момент паювання землі, включення до списку осіб, долучених до державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту. Ос кільки позивачка включена до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю), який додано до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Поляна», то є підстави для визнання за нею права власності на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах, визначених для членів КСП «Поляна». Як слідує з наведених норм права член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта та не залежить від неотримання такою особою з різних причин сертифікату на право на земельну частку (пай). Таким чином, оскільки позивач набула право на земельну частку (пай) у КСП «Поляна» позовні вимоги у цій частині обгрунтовані. Згідно відповіді Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області №245 від 13 черня 2017 року на запит адвоката Кутового Б.Б. в межах території Червонодолинської сільської ради є в наявності землі запасу в розмірі 65 га.(а.с.10). Листом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 30 листопада 2017 року [PERSON] повернуто заяву стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовною площею 11,25 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення в межах території Червонодолинської сільської ради з доданими документами, оскільки бажана земельна ділянка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах (а.с с.15). Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про виділення земельної ділянки в натурі) передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначенення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", який набув чинності 01 січня 2019 року, районні державні адміністрації виключені з переліку осіб, уповноважених на розгляд заяв власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року №5245-VI внесено зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01 січня 2013 року, цим Законом змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України. Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. З огляду на викладене, належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення, є ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області. Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Оскільки рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), та документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, - таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом. Таким чином, позивачка має право на відведення у власність земельної ділянки площею 11,25 га в натурі із земель запасу Широківської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. Про те, що позивач включена до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки паю, їй стало відомо з листа Відділу Держгеокадастру у Снігурівському районі Миколаївської області від 16 вересня 2016 року, з даним позовом до суду звернулася у вересні 2018 року, тобто в межах строку позовної давності. Крім того, до цього часу право позивачки на отримання земельного паю ніхто не оспорив, а строк на протязі якого особа повинна отримати зазначений сертифікат та звернутися про виділення землі в натурі на підставі правовстановлюючого документу, законодавством не визначено. На підставі викладеного, суд приходить висновку про доведеність вимог позивача, оскільки знайшли підтвердження обставини набуття права на земельний пай, а саме перебування позивачки у членах КСП на момент паювання землі, включення до списку осіб, долучених до державного акту на право колективної власності на землю та одержання КСП цього акту, тому суд ухвалює про задоволення позову.

Outcome: approved