Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 06.02.2004 року, на праві приватної власності належить двокімнатна квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої Міським комунальним підприємством "'Управляюча компанія ''Житло-Гарант"" від 15.02.2019 року за№ 989, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: власник - [PERSON] , чоловік - [PERSON] , донька - [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] . Згідно Акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в жилому приміщенні від 15.02.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] не проживають з 2016 року по даний час. Відповідач - [PERSON] , [INFO] доводиться позивачу донькою, [PERSON] та неповнолітній [PERSON] - онуками. За вищевказаною адресою Відповідач [PERSON] зареєстрована з 16.01.1981 року, тобто коли позивач придбала вказану квартиру. Однак, на даний час у спірній квартирі [PERSON] не проживає, оскільки остання в 2016 році виїхала з вказаної квартири, своїх особистих речей не залишила, не бажає приймати участь у сплаті комунальних витрат за квартиру, які позивач важко самостійно сплачувати. Як пояснила [PERSON] , вона переїхала жити до Російської Федерації, де вже отримала громадянство Російської Федерації. Відповідач [PERSON] та неповнолітній [PERSON] зареєстровані в вказаній квартирі з дня свого народження, але з 2016 року по теперішній час проживають у Російській Федерації, де вже отримали громадянство. Таким чином, понад три роки Відповідачі та неповнолітній [PERSON] в квартирі позивача не проживають, не сплачують комунальні платежі за користування будинком та знятися з реєстрації місця проживання добровільно не бажають. Реєстрація Відповідачів та неповнолітнього [PERSON] , спричиняє для позивача суттєві незручності, оскільки порушує її право власності. Просить усунути перешкоди [PERSON] у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . 11.03.2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засідання позивач позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов визнали, не заперечували щодо його задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 06.02.2004 року, на праві приватної власності належить двокімнатна квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої Міським комунальним підприємством "'Управляюча компанія ''Житло-Гарант"" від 15.02.2019 року за№ 989, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: власник - [PERSON] , чоловік - [PERSON] , донька - [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] . Згідно Акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в жилому приміщенні від 15.02.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] не проживають з 2016 року по даний час. Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачі не проживають у вищевказаній квартирі без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованими у даній квартирі, перешкоджають позивачу належним чином використовувати свої право власника на дану квартиру. Ухвалою суду від 11.03.2019 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1536,80грн. На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved