Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Орендне підприємство "Кримтеплокомуненерго" в особі Феодосійської філії звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 11728 грн. 49 коп. Позов обґрунтовано тим, що позивач є виробником і централізованим постачальником теплової енергії на потреби населення, у тому числі здійснює постачання теплової енергії на адресу відповідача, який користується послугами теплопостачання для обігріву житлового приміщення, проте за надані послуги в період з 01.01.1998 року по 01.01.2012 оплату в повній мірі не здійснив, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 11728 грн. 49 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на неналежну якість надаваних послуг, пропуск позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS], що підтверджується адресною довідкою (а.с. 14), поясненнями відповідача та її представника в судовому засіданні та є споживачем послуг з централізованого теплопостачання вказаної квартири. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до пункту 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992, ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність у відповідача обов'язку сплачувати за надані послуги з теплопостачання. Належних та допустимих доказів неякісного надання послуг в зазначений період згідно вимог п. 33-39 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. № 630, п. 41-42 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 30 грудня 1997 р. N 1497, що були чинними до 28.12.2005 р., відповідачем не надано. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що заборгованість відповідача за надані в період з 01.01.1998 по 01.03.2012 року послуги складає 110728 грн. 49 коп. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Водночас, суд погоджується з доводами представника відповідача про застосування позовної давності з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що позивач в серпні 2012 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача наявної заборгованості, ухвалою Феодосійського міського суду АР Крим від 30.08.2012 року в прийнятті заяви про видачу судового наказ відмовлено (а.с. 6), заяву про видачу судового наказу подано 28.08.2012. Подання позивачем у серпні 2012 року заяви про видачу судового наказу є підставою для переривання строку позовної давності. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі ВССУ від 31.10.2012 у справі № 6-32559св12. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З копій розрахункової книжки відповідача (а.с. 38-40), квитанцій, наданих представником позивача (а.с.37), вбачається, що відповідач сплачувала послуги за конкретний період, який зазначала в квитанціях про сплату. Враховуючи, що у вказаних квитанціях зазначено період, за який здійснюється оплата наданих послуг (грудень 2010 року- березень 2011 року), суд доходить висновку про відсутність переривання строку позовної давності щодо заборгованості, що виникла до зазначеного періоду. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги за період з серпня 2009 року по лютий 2012 року включно в межах заявлених позовних вимог, сума якої, виходячи з даних, що містяться в довідці про розрахунки, наданої позивачем (а.с. 4-5), складає 6250 грн. 60 коп. (нараховано за надані послуги 6750 грн. 60 коп., сплачено- 500 грн.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в разі часткового задоволення позовних вимог, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 122 грн. 26 коп.

Outcome: partial