Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів, вказуючи на те, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 15.10.2005р. та є батьками [PERSON], [INFO] на якого він матеріальну допомогу в добровільному порядку не надає з січня 2014р. Тому була змушена звернутися до суду, та просила задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 3000грн, щомісячно з 01.01.2014р. до набуття дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, а саме, не заперечував про стягнення з нього аліментів в розмірі 400грн, з 01.04.2014р. пояснюючи, що проживати та вести спільне господарство офіційно перестали з квітня 2014р., на даний час не працює, однак сину допомагає, час від часу купляє одяг та одежу. Крім того, вважає, що сума в 3000грн піде на приватне життя позивачки, а не на потреби дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15.10.2005р. та є батьками [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що син [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю. Відповідач [PERSON] не цікавиться вихованням сином та його утриманням, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини для забезпечення гідних умов життя та розвитку. Позивачка одна несе витрати по утриманню сина, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Згідно із ст. 184 СК України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми, нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатні чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік та на 2015рік" визначено суму прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років - 18років: з 1 січня - 31грудня = 1286грн.; з 1 січня 2015р. - 30листопада = 1286грн - 31грудня 2015р. = 1455грн. Доводи відповідача про неможливість сплати аліментів у розмірі 3000грн, щомісячно на сина, суд вважає переконливими та обґрунтованими, оскільки на час розгляду справи встановлено, що він офіційно не працює та має нерегулярний, мінливий дохід. До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Під час розгляду справи позивачка зазначала, що відповідач не надає матеріальну допомогу з січня 2014 року, однак, як зазначив відповідач, що з квітня 2014р. вони перестали проживати разом з позивачкою та вести спільне господарство, і визнав, що саме з цього періоду перестав надавати кошти на утримання дитини, що також підтвердили свідки: [PERSON], [PERSON] Таким чином, з огляду на те, що відповідач відомості про офіційний дохід не надав, але як батько зобов'язаний утримувати сина, про що не заперечував в судовому засіданні, визнав стягнення аліментів з квітня 2014р., суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Проте враховуючи, що позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження реально отриманих відповідачем доходів, і беручи до уваги положення ст. 182 Сімейного кодексу України, наявністю у відповідача нерегулярного, мінливого доходу, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, та обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання сина у розмірі 700грн, щомісячно, з 01.04.2014р. до моменту досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону, а що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial