Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, служба у справах дітей Конотопської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування вимог зазначала, що від шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2012 року народження. В свідоцтвах про народження дітей відповідач записаний батьком, а позивач - матір`ю. 20.10.2020 року рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області, шлюб між сторонами розірвано, однак, під час винесення вищевказаного рішення судом не визначено місця проживання дітей чим і скористувався відповідач. Оскільки сторони проживають окремо відповідач забрав собі молодшого сина [PERSON] та не віддає його позивачу, обмежуючи її спілкування з ним. Відповідач не приділяє уваги вихованню та розвитку сина [PERSON] , що знаходить своє підтвердження в шкільній характеристиці. [PERSON] , зверталася до Конотопського ВП ГУНП України в Сумській області з заявами про те, що [PERSON] утримує сина та не віддає його, однак у зв`язку з відсутністю визначеного місця проживання дітей вони не можуть вплинути на відповідача по справі. Зазначила, що може надати дитині належне матеріальне утримання, оскільки працює оператором поштового зв`язку 2 класу відділення поштового зв`язку Конотоп-15 Сумської дирекції АТ «Укрпошта» та отримує щомісячно заробітну плату, позитивно характеризуюсь за місцем проживання та роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, виховує старшого сина [PERSON] . Вирішити дане питання в позасудовому порядку не можливо, а тому змушена звернутися до суду з цивільними позовом. 04.01.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що у нього є всі необхідні умови для проживання з ним дитини та власне бажання піклуватися про дитину. З урахуванням наведеного просив суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , разом з батьком. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали із зазначених підстав, додатково пояснили, що відповідач всіляко перешкоджає вихованню сина [PERSON] . Позивач неодноразово зверталася до [PERSON] з для вирішення питання щодо місця проживання сина. Зазначила, що відповідач фактично не займається сином, що суттєво вплинуло на поведінку дитини. Так, на даний час вчительським складом вирішується питання виключення сина зі школи та переведення до іншої школи. Дитина часто буває сама, без нагляду батька. В школі знизилася успішність та погіршилася поведінка. Дитина відчуває вседозволеність. Тому вважають, що найкраще в інтересах дитини проживати разом з матір`ю. У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти позову та пояснили, що молодший син [PERSON] проживає разом з батьком. За цей час, позивачка отримувала аліменти на утримання двох дітей. Зазначив, що син не бажає проживати з матір`ю, оскільки батьки позивачки, а саме бабуся та дідусь застосовують до його сина фізичну силу, в результаті чого відповідач звернувся з відповідною заявою до поліції. Вказав на те, що сину краще проживати разом з батьком, оскільки він піклується та повністю забезпечує сина всім необхідним. У відповідача є всі необхідні умови для проживання з ним дитини та власне бажання піклуватися про дитину. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала та надала висновок від 22.02.2021 року № 01-14/118 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , відповідно до якого роз`єднання дітей може негативно вплинути на їх подальші взаємини, до того ж діти сумуватимуть один за одним, що також впливатиме на їх психоемоційний стан, окреме проживання братів не можна вважати таким, що вчиняється на користь дитини. За таких обставин комісія дійшла висновку, що з метою гармонійного розвитку [PERSON] , з урахуванням його віку, статі, його відносин із братом, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Як встановлено судом, та не оспорюється сторонами, рішенням Конотопського міськрайонного суду від 20.10.2020 року шлюб між сторонами розірвано, питання щодо визначення місця проживання дітей не вирішувалося (а.с. 9-10). За час спільного проживання у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7,8). На теперішній час мати та батько малолітніх дітей проживають окремо, згоди щодо того, з ким із них буде проживати [PERSON] сторони не дійшли. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У відповідності до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Як вбачається з актів обстеження умов проживання, складених на підставі доручення органу опіки та піклування виконавчого комітету Конотопської міської ради, за адресами проживання сторін умови задовольняють санітарним нормам утримання малолітніх дітей (а.с. 59,64). Відповідно до довідки про доходи [PERSON] працює в Сумській дирекції АТ «Укрпошта» ВПЗ Конотоп-15 та її дохід з квітня 2020 року по вересень 2020 року включно становить 44 561,81 грн.(а.с. 17). Згідно довідки про доходи [PERSON] він працює В ОСББ «Юкон», його дохід за вересень-листопад 2020 року становить 12075 грн.(а.с. 55). [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 13,14,15,16). [PERSON] за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 56,57,58). Конотопським міським центром соціальних служб 19.01.2021 року було здійснено оцінку потреб сім`ї [PERSON] та встановлено, що матір проживає разом з сином [PERSON] та своїми батьками. [PERSON] під час спілкування справляє позитивне враження, поводиться виховано, здатний виражати свої вміння та здібності, свою сім`ю сприймає як значуще найближче оточення. Зі слів матері конфлікти в сім`ї відсутні. Відповідно до висновку оцінки потреб міського центру соціальних служб [PERSON] спроможна виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею, її стан та батьківський потенціал достатній для задоволення належним чином потреб дитини (а.с. 61-64). Також, Конотопським міським центром соціальних служб 20.01.2021 року було здійснено оцінку потреб сім`ї [PERSON] та встановлено, що батько проживає разом з сином [PERSON] . Дитина при спілкуванні справляє позитивне враження, але він надто самостійний для свого віку. Говорить формулюваннями та категоріями, які не властиві віку дитини, він має занадто дорослі міркування та вислови. При спілкуванні [PERSON] часто переходив на агресивні настрої, швидку зміну емоцій від позитивних до негативних. Батько має негативні стосунки з сусідами, вороже ставиться до будь-якого втручання у проблеми сім`ї. Відповідно до висновку оцінки потреб міського центру соціальних служб [PERSON] спроможний виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею, його стан та батьківський потенціал достатній для задоволення належним чином потреб дитини (а.с. 52-54). Органом опіки та піклування Конотопської міської ради надано висновок від 22.02.2021 року № 01-14/118 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , наступного змісту: «роз`єднання дітей може негативно вплинути на їх подальші взаємини, до того ж діти сумуватимуть один за одним, що також впливатиме на їх психоемоційний стан, окреме проживання братів не можна вважати таким, що вчиняється на користь дитини. З метою гармонійного розвитку [PERSON] , з урахуванням його віку, статі, його відносин із братом, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] , і це відповідає інтересам дитини, найкраще відповідає збереженню зв`язків дитини з сім`єю, га забезпечує його розвитком у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним» (а.с. 43-48). Відповідно до характеристики, наданої адміністрацією Конотопської ЗОШ І-ІІІ ступенів №7 імені Григорія Гуляницького, де в 3 класі навчається [PERSON] , [INFO] , він зарекомендував себе як недисциплінований та неуважний учень, відношення до навчального процесу змінилось у гіршу сторону: хлопець на уроках не працює, дуже часто ігнорує правила поведінки, відволікає дітей, на зауваження не реагує, періодично не виконує домашні завдання, на уроки приходить з підручниками, але часто без зошитів. Школу відвідує систематично, уроки без поважних причин не пропускає. За результатами індивідуального діагностичного обстеження практичним психологом Конотопської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 імені Григорія Гуляницького у [PERSON] , [INFO] , спостерігається можлива нестача емоційного контакту з близькими, замкнутість, недовіра, прояв негативістичних реакцій, відчуття нестачі психологічної теплоти будинку, можливі ознаки відчуження, самотності. Даниїл проявляє турботу та переживання за старшого брата. Відповідно до інформації, наданої адміністрацією Конотопської ЗОШ І-ІІІ ступенів №7 імені Григорія Гуляницького, [PERSON] проживає з батьком, [PERSON] , який відвідує батьківські збори (онлайн), проявляє інтерес до навчання та поведінки дитини, своєчасно вносить плату за харчування, забезпечує дитину канцелярським приладдям, одягом, взуттям. [PERSON] має позитивне ставлення до обох батьків. Зі слів класного керівника батько формує у сина негативне ставлення до матері. Крім того, адміністрація школи повідомляє, що аналізуючи навчання [PERSON] з 1-го класу, на даний момент зменшився контроль з боку батьків: у 3 класі знизився рівень знань, погіршилась поведінка на уроках та перервах, хлопець відчуває вседозволеність (а.с. 51). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи вбачається про існування між колишнім подружжям особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок щодо застосування частини першої статті 161 СК України зроблений в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 754/5128/16-ц, від 02 серпня 2018 року у справі № 459/1640/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд враховує інтереси дитини щодо збереження її зв`язків з сім`єю, зокрема мова йде про старшого брата [PERSON] , який проживає разом із матір`ю [PERSON] . За таких обставин, у контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам. Суд вважає за необхідним наголосити, що батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у їх житті та розвитку, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я дітей, стан їх розвитку, незалежно від того з ким вони будуть проживати. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали на те, що за час проживання дитини з батьком поведінка змінилася та стала нестерпною, дитина кидається камінням у людей, показує нецензурні жести, при цьому батько знаходиться поруч і на зауваження реагує дуже гостро, починає голосно кричати та ображати ненормативною лексикою. Пояснили, що під час проживання родини разом бачили [PERSON] в нетверезому стані, після чого було чутно сварки з будинку за місцем проживання сім`ї, неодноразово чули крики дітей та матері з їхнього будинку. Свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що батько добре дбає про сина [PERSON] , дитина одягнута по погоді, створені всі належні умови для проживання [PERSON] . Дитині краще з батьком. Під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження факт нанесення тілесних пошкоджень з боку бабусі [PERSON] відносно свого онука [PERSON] , при цьому, надана відповідачем копія повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення не свідчить про вчинення вказаного правопорушення бабусею [PERSON] відносно свого онука [PERSON] . Врахування судом думки дитини, а саме [PERSON] , 2012 року народження, з приводу його бажання проживати з батьком в силу його віку не з`ясована судом. Підставою слугувало те, що батько спілкуючись з молодшим сином навіює малолітній дитині певні обставини, адже психологія дитини цього віку легко піддається таким методам впливу та переконання. Крім того, сукупність фактів у справі свідчить, що думка дитини суперечить її інтересам, чого вона не може усвідомити в силу незалежних від неї обставин. При цьому, суд враховує байдуже ставлення батька до старшого сина [PERSON] , 2011 року народження, який проживає разом з матір`ю, оскільки ним під час розгляду справи не ставилося питання про визначення місця проживання старшого сина. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для задоволення позову.

Outcome: approved