Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON]А (далі - позивач) звернулась до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 21.09.2013 року перебувала з [PERSON]І (далі відповідач) у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду 24.06.2016 року. Під час шлюбу 23.01.2014 року, за спільні кошти вони з відповідачем придбали квартиру [ADDRESS]. Вказана квпартира була оформлена на ім'я відповідача. Крім того, у період шлюбу ними було придбано рухоме майно, а саме: пральна машинка "Самсунг" вартістю 3000 грн., стіл-книжка вартістю 300 грн., комп'ютерний стіл вартістю 1500 грн., меблева стінка вартістю 2800 грн.; холодильник "Самсунг" вартістю 6000 грн.; стіл скляний вартістю 1400 грн.; мікрохвильова піч "Самсунг" вартістю 1200 грн.; вітальня вартістю 2500 грн.; атлетична лавка вартістю 1500 грн. Через те, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного майна в добровільному порядку, вона звернулась з вказаним позовом до суду. Позивачка та її представник в судове засідання не зявились; представник позивача надав суду заяву, про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 1ст. 224 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до ч. 2ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 21.09.2013 року відділом ДРАЦС по м. Первомайську Первомайськог міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис№ 345, між сторонами був зареєстрований шлюб. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.06.2016 р., яке набрало законної сили 05.07.2016 р., вказаний шлюб розірвано (а.с.15). Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.01.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира [ADDRESS], належить відповідачеві [PERSON] Відповідно до Звіту № 88 про визначення вартості нерухомого майна, ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 31.01.2017 року, без врахування ПДВ складає 382020 грн (а.с.46). Із матеріалів позову також вбачається, що сторонами у період шлюбу було придбане рухоме майно, а саме: пральна машинка "Самсунг" вартістю 3000 грн., стіл-книжка вартістю 300 грн., комп'ютерний стіл вартістю 1500 грн., стінка вартістю 2800 грн.; холодильник "Самсунг" вартістю 6000 грн.; стіл скляний вартістю 1400 грн.; мікрохвильова піч "Самсунг" вартістю 1200 грн.; вітальня вартістю 2500 грн.; атлетична лавка вартістю 1500 грн. Позивачка просить визнати за нею\~ право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], та виділити їй у власність 1/2 частину\~ рухомого майна,\~ а саме: пральну машинку "Самсунг" вартістю 3000 грн., стіл-книжку вартістю 300 грн., комп'ютерний стіл вартістю 1500 грн., меблеву стінку вартістю 2800 грн., усе інше майно залишити у власності відповідача. Згідно зі ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Отже обовязок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надав. Наведені обставини свідчать про те, що зазначене рухоме та нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: позивачки та відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленню, майновій самостійності їх учасників. Згіднозіст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно дост. 355 ЦК Українимайно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідност. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правиламист. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідност. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихс т. 61 цього Кодексу. Ураховуючи, що вищезазначене нерухоме та рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, а позивачка має намір поділити зазначене майно, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише судовий збір в сумі 1986,10 грн.

Outcome: approved