Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

10 листопада 2014 року позивач звернулась з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35993,20 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу № 289 від 28 вересня 2007 року позивач прийнята на посаду начальника Новомосковської філії Концерну "Військторгсервіс". Згідно наказу генерального директора Концерну "Військторгсервіс" Міністерства оборони України № 17-а від 14 лютого 2014 року звільнена з займаної посади за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Пунктом 2 вказаного наказу бухгалтерії Новомосковської філії Концерну "Військторгсервіс" визначено провести необхідні розрахунки зі мною відповідно до чинного законодавства України, а саме: за фактично відпрацьований час; виплатити компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 01.10.2011 року по 30.09.2012 року терміном 24 календарних дні; виплатити компенсацію за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2011 рік терміном 4 календарних дні; виплатити компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 01.10.2012 року по 30.09.2013 року терміном 24 календарних дні; виплатити компенсацію за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2012 рік терміном 4 календарних дні; виплатити компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за період роботи з 01.10.2013 року по 20.02.2014 року терміном 9 календарних днів; виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової щорічної відпустки за період роботи з 01.10.2013 року по 20.02.2014 року терміном 1 календарний день. Водночас, фактично розрахунок з позивачем після звільнення проведено лише 22 жовтня 2014 року, чим порушено вимоги чинного законодавства України, щодо своєчасного розрахунку.Вказує, що відповідач повинен сплатити на її користь 35 993,20 грн., виходячи із розрахунку: середньомісячна заробітна плата за останні два місяці, що передували звільненню: (5332,50 грн. + 3555,00 грн.) : 2 = 4443,75 грн.; середньоденна заробітна плата відповідно становить 221,61 грн. (4443,75 грн.: 21 день) х час затримки розрахунку: за період з 20.02.2014 року по 22.10.2014 року = 8 місяців 2 дні. Крім того, внаслідок порушення законних прав позивача та порушення норм трудового законодавства, а саме через незаконну затримку повного розрахунку, їй завдано моральних страждань, які виразилися в тому, що вона не мала користуватися заробленими грошовими коштами і змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки має на утриманні неповнолітнью дитину. Враховуючи ступінь понесених психологічних страждань, моральну шкоду, завдану внаслідок порушення відповідачем законних трудових прав оцінює моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнала, вказувала на те, що затримка розрахунку при звільнені сталася не з вини відповідача, а обумовлена об'єктивними причинами, що не залежали від Новомосковської філії Концерну «Військторгсервіс». Зокрема, на час звільнення позивача залишок коштів на банківських рахунках та в касі (серед яких станом на 18.02.2014 року в філії АТ «Райффайзен Банк Аваль» [NUMBER] складав 268 грн. 82 коп.; в ПАТ «КБ»Надра» [NUMBER] - 1500 грн. 08 коп.; в касі Філії зберігались грошові кошти в сумі 2 697 грн. 14 коп. Сальдо по бухгалтерським рахункам станом на 18 лютого 2014 року становило: Поточна кредиторська заборгованість - 50 837, 82 грн., в т.ч.: 24 500, 11 грн. - заборгованість в розрахунках з поставщиками (рахунок №631); 9 818, 52 грн. - заборгованість в розрахунках з іншими кредиторами (рахунок №685); 5 310, 68 грн. - заборгованість перед пенсійним фондом (рахунок №651); 7 344, 74 грн. - заборгованість в розрахунках за податками (рахунок №641); З 863, 77 грн. - податковий кредит. Кредиторська заборгованість відповідача із заробітної плати станом на 01.02.2014 року складала 46 920, 75 грн., з якої прострочена заборгованість становила 27 583, 65 грн. Вказала, що саме [PERSON], перебуваючи на посаді своїми діями допустила зростання обсягів кредиторської заборгованості Філії. Невиплата належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України відбулися не з вини Новомосковської філії Концерну «Військторгсервіс», а в результаті неефективної діяльності колишнього начальника Новомосковської філії - Вівсяної A.B., оскільки Філія функціонує за рахунок власних коштів, отриманих від здійснення фінансово-господарської діяльності. В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON] - тимчасово виконуючого обов'язки начальника Новомосковської філії Концерну «Військторгсервіс». який підтвердив обставини, викладені в запереченнях стосовно скрутного фінансового стану підприємства станом на момент звільнення позивача та вказав, що після налагодження нормальної діяльності підприємства та отримання прибутку відповідач погасив існуючу заборгованість. При цьому позивачу протягом часу, в якому існувала заборгованість пропонувалось відвідувати підприємство для отримання розрахунку при звільненні частинами. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідка, судом встановлено наступне. Згідно матеріалів справи, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Концерном «Військторгсервіс» Міністерства Оборони України в особі Новомосковської філії Концерну «Військторгсервіс» з 28 вересня 2007 року. 14 лютого 2014 року була звільнена з посади начальника Новомосковської філії Концерну "Військторгсервіс" за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України /а.с.6-8, 9, 10-12/. При звільненні з позивачем не проведено розрахунку при звільненні, а саме: за фактично відпрацьований час; компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 01.10.2011 року по 30.09.2012 року терміном 24 календарних дні; компенсації за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2011 рік терміном 4 календарних дні; компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період роботи з 01.10.2012 року по 30.09.2013 року терміном 24 календарних дні; компенсації за невикористану додаткову щорічну відпустку за 2012 рік терміном 4 календарних дні; компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за період роботи з 01.10.2013 року по 20.02.2014 року терміном 9 календарних днів; компенсації за невикористані дні додаткової щорічної відпустки за період роботи з 01.10.2013 року по 20.02.2014 року терміном 1 календарний день на суму 6633,19 грн. /а.с.10-12/. Повний розрахунок з відповідачем проведений 22 жовтня 2014 року /а.с.14/. Законом, зокрема ст.47 КЗпП України, визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Суми, належні позивачу при звільненні сторонами не оскаржені. Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, матеріалами справи підтверджено прострочення відповідачем виплати позивачу сум, належних при звільненні, тривалість якого становить з урахуванням вихідних та святкових - 169 днів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач, вказуючи на те, що порушення строків розрахунку сталось з вини позивача не надає належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту, оскільки висновки аудиторської перевірки не є такими в розумінні положень ст.58, 59 ЦПК України. Посилання на скрутний матеріальний стан підприємства станом на час звільнення позивача також, з урахуванням положень, викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не є належною підставою для не проведення розрахунку. За встановлених обставин, враховуючи те, що на день ухвалення рішення у справі розрахунок з позивачем проведено, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до дня проведення такого розрахунку. При цьому, перевіряючи розрахунок наведений позивачем в позовній заяві, суд не може з ним погодитись в зв`язку з тим, що середньоденна заробітна плата позивача за грудень 2013 року - січень 2014 року складала 206,69 грн./день ((5332,50+3555) / (22+21)). Кількість днів прострочення становить 169 днів, внаслідок чого сума, яка підлягає виплаті позивачу за час затримки при звільненні становить 34 929,94 грн. (169 * 206,68604) і саме така сума підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу спричинені душевні страждання, а тому, з урахуванням суті позовних вимог, глибини таких страждань, обставин при яких була заподіяна шкода, ступеня вини відповідача, вимог розумності і справедливості, суд вважає вірним стягнути з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, яку просить стягнути відповідач завищеною. На підставі викладеного,

Outcome: partial