Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

I. Виклад позицій позивача та відповідача. 12.11.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Шаргородської міської ради Вінницької області про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] її матері [PERSON] , яка по день смерті проживала і була зареєстрована в м. Шаргород Вінницької області, спадкоємцем майна якої за законом є її дочка [PERSON] . Після смерті матері вона не подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини через те, що вступила у фактичне управління спадщиною і вважала, що вказані дії прирівнюються до прийняття спадщини. Просить визнати строк для прийняття спадщини пропущеним нею з поважних причин та визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини - три місяці. Представник відповідача Шаргородської міської ради Вінницької області міський голова Винокур І.М. позовні вимоги визнав у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У підготовче засідання сторони не з`явилися, до суду надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, представник відповідача Винокур І.М. визнає позовні вимоги в повному обсязі. Сторони просили ухвалити рішення у підготовчому засіданні (а.с. 22-23). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 13.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження і відкрито підготовче провадження. Підготовче засідання призначено на 10 грудня 2020 року, з викликом сторін (а.с.18-19). Відповідачеві - Шаргородський міській раді Вінницької області запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с. 18-19). Ухвалу суду від 13.11.2020 направлено на адресу відповідача, яку він отримав 13.11.2020 (а.с.21). Відповідач - Шаргородська міська рада Вінницької області відзив на позовну заяву не подала. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення в цивільній справі", у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, судом не установлено. За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. У підготовчому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка по день смерті проживала і була зареєстрована в м. Шаргород Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області 10.05.2012 та довідкою виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області № 1810 від 31.07.2020 (а.с. 7,10). Спадкоємцем майна після смерті [PERSON] по закону є її дочка [PERSON] , яка всупереч вимогам законодавства не подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини через те, що вступила у фактичне управління спадщиною і вважала, що вказані дії прирівнюються до прийняття спадщини. При зверненні в нотаріальну контору з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено у видачі правовстановлюючого документа через пропуск строків для прийняття спадщини, встановлених ст.1270 ЦК України, що підтверджується постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області Масилюк Р.М. № 571/02-31 від 29.09.2020 (а.с.16). Перешкод для пред`явлення позову про продовження строку для прийняття спадщини Судом не встановлено. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття. Закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. [PERSON] , як спадкоємець майна померлої [PERSON] за законом, своєчасно не прийняла спадщину через те, що вступила у фактичне управління спадщиною і вважала, що вказані дії прирівнюються до прийняття спадщини, що у даному випадку є поважною причиною і підставою для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1272 ЦК України. VІ. Висновки суду [PERSON] вступила у фактичне управління спадщиною після смерті [INFO] матері [PERSON] , але всупереч вимогам законодавства не подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, через те, що вступила у фактичне управління спадщиною і вважала, що вказані дії прирівнюються до прийняття спадщини. За таких обставин, враховуючи обставини справи, Суд вбачає підстави для визнання строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] пропущеним [PERSON] з поважних причин та визначення їй додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини в три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 (остаточне - 17.06.2011), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")". На підставі викладеного,

Outcome: approved