Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

У листопаді 2014р. [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про визнання особи такою, що втратила право на користування квартирою, зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру. 12.10.2010 року позивач зареєструвала у вказану квартиру свого племінника - відповідача, для того, щоб останній отримав паспорт, який був у нього відсутній. В 2010 році сестра позивача вийшла заміж та виїхала разом з сином до Росії, де й мешкає на даний час з ним. З огляду на те, що позивач має намір продати вищевказану квартиру, та реєстрація відповідача перешкоджає це зробити, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою; крім того, просить зобов'язати паспортний стіл за адресою знаходження квартири зняти відповідача з реєстраційного обліку. [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 18.02.2015 року, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення. [PERSON] в судове засідання, яке відбулося 18.02.2015 року, не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 31.05.2005 року, зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за реєстровим №212 від 03.06.2005 року (а.с. 5). Зі змісту акту від 12.09.2014 року вбачається, що комісія у складі майстрів т/д [PERSON], [PERSON] та паспортиста [PERSON] під час обстеження квартири [ADDRESS] виявили, що у вказаній квартирі проживає та зареєстрована [PERSON] На момент обстеження виявлено, що в квартирі відсутній [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з акту від 20.11.2014 року, комісія в складі майстрів т/д [PERSON], [PERSON] та паспортиста [PERSON] склали акт на предмет проживання мешканців квартири [ADDRESS], під час обстеження якої було встановлено, що за даною адресою проживає та зареєстрована [PERSON] На момент перевірки виявлено, що в квартирі відсутній [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до Довідки Форми №3 від 19.11.2014 року, виданої КП "Керуюча дирекція Шевченківського району", в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до положень ст. 163 Житлового кодексу Української РСР (далі по тексту - ЖК України), у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 цього Кодексу. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі не проживає в квартирі [ADDRESS]. Згідно роз'яснень, які містяться в абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (із змінами і доповненнями), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS], не є її власником, жодних домовленостей з позивачем щодо користування вказаної квартири не має. З приводу заявлених позовних вимог про зобов'язання паспортний стіл зняти з реєстраційного обліку відповідача, слід зазначити наступне. Частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Таким чином, зняття особи з реєстрації місця проживання є похідним від визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Поряд з цим, оскільки здійснення реєстрації місця проживання чи зняття з реєстрації здійснюється відповідними підрозділами МВС України, які є суб'єктами владних повноважень, то заявлена у даній справі позовна вимога про зняття з реєстрації, заявлена саме до відповідача, задоволенню не підлягає. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS].

Outcome: partial