Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] в серпні 2015 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просить визнати недійсним шлюб, укладений 12 грудня 2014 року між нею та [PERSON], зареєстрований у [ADDRESS], Швеція. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що влітку 2014 року через службу знайомств в інтернеті познайомилася із громадянином Швеції [PERSON] . За весь час їхнього знайомства відповідач наполягав на реєстрації шлюбу, стверджуючи, що бажає створити сім'ю, тому в грудні 2014 року після її приїду в гості до відповідача , вони одразу ж 12 грудня 2014 року зареєстрували шлюб. Однак, як виявилося після укладення шлюбу, відповідач не мав наміру створювати сім'ю, оскільки після реєстрації шлюбу попросив позивачку сплатити його борг в розмірі 500000 євро, знаючи що у неї є у власності квартира в Україні, постійна робота та доход, на що вона відмовилася та 16 грудня 2014 року повернулася в Україну. З цього часу вона таз відповідач проживають у різних країнах, відповідач не підтримує з нею подружніх відносин, відмовляється вести спільне господарство та не несе жодних обов'язків щодо сім'ї, змінив номер телефону , не спілкується з нею. За таких обставин вважає , що відповідач таким чином ввів її в оману, оскільки укладаючи шлюб, вона бажала створити сім'ю. З цих підстав вважаючи ,що укладений між ними шлюб є фіктивним, оскільки відповідач уклав його без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя, просить визнати вказаний шлюб недійсним. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак із направленого до суду протоколу від 20 січня 2016 року Окружного суду ( Швеція , Онгерманланд, Королівський суд , відділення 6 ) судом установлено ,що відповідач громадянин Швеції [PERSON] яких позовні вимоги визнає, допускає визнання шлюбу недійсним та просить розглядати справу за його відсутності. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, за відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти: 12 грудня 2014 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у [ADDRESS], Швеція, акт реєстрації шлюбу засвідчено уповноваженою особою [PERSON]. Вказане стверджується апостилем та нотаріально посвідченим перекладом свідоцтва про одруження. Статтею 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що документи видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. 22 грудня 2003 року для України набула чинності Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, згідно з положеннями якої єдиною формальною процедурою для засвідчення офіційних документів є проставлення спеціального штампу «APOSTILLE» уповноваженим органом держави-учасниці Конвенції. Швеція та Україна є країнами-учасницями вказаної Конвенції, таким чином, в Україні визнаються дійсними шведські офіційні документи, які засвідчені апостилем уповноваженим органом Швеції. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як слідує із викладених у позовній заяві обставин після укладення шлюбу позивачка виявила, що відповідач [PERSON] не мав наміру створювати сім'ю з нею сім'ю, та зареєстрував шлюб вважаючи, що вона ([PERSON].) сплатить наявний у нього борг в розмірі 500000 євро, оскільки знав, що у неї є така фінансова можливість. До одруження позивачка не знала про наявність у відповідача грошового боргу, тому відмовилась його сплачувати та 16 грудня 2014 року повернулася в Україну. З цього часу вона з відповідачем проживають у різних країнах, відповідач не підтримує з нею подружніх відносин, відмовляється вести спільне господарство та не несе жодних обов'язків щодо сім'ї, змінив номер телефону та не спілкується з нею. Відповідно до ст. 58 Закону України "Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Положеннями ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року про "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК). Онгерманландським Окружним Королівським судом направлено на адресу Тернопільського міськрайонного суду протокол судового засідання від 20 січня 2016 року про слухання відповідача [PERSON], проведеного в порядку виконання судових доручень за участі представника права [PERSON], секретаря Нотаріуса [PERSON], відповідача [PERSON], перекладача [PERSON], згідно якого відповідач [PERSON] отримав документи по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним, погоджується на визнання шлюбу укладеного між ним та [PERSON] недійсним та згідний з тим, щоб слухання справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним, яке проводитиметься в Тернопільському міськрайонному суді відбувалося за його відсутності. Переклад вказаного документу виконано 29 березня 2016 року у Бюро перекладів Тернопільської торгово-промислової палати. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-754/0/4-13 від 16 травня 2013 року "Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом" справи про визнання шлюбу недійсним, про розірвання шлюбу між одним з подружжя - громадянином України та другим із подружжя незалежно від його громадянства, які проживають за межами України, підсудні судам України (статті 63, 64 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Згідно із ст. 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. Статтею 45 СК України встановлено, що недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов'язків подружжя, а також прав та обов'язків, які встановлені для подружжя іншими законами України. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши наявні у справі докази, їх взаємний зв'язок у сукупності, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке, на думку суду, є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовна вимога про визнання шлюбу недійсним є обґрунтованою та підлягає до задовольнення. На підставі наведеного та

Outcome: approved