Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочену сплату аліментів. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2020 цивільну справу 753/4057/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про стягнення неустойки (пені) за прострочену сплату аліментів передано до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.06.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.10.2020 до суду від позивачки [PERSON] надійшла уточнена позовна заява, яка прийнята судом. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 25.11.2006 по 02.03.2010 [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. Від шлюбу у сторін є дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2009 стягнуто с [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 03.02.2009 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист щодо примусового виконання вищезазначеного рішення перебуває на виконанні у Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Починаючи з квітня 2016 року [PERSON] сплата аліментів проводилась у неповному обсязі у зв`язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів. Враховуючи викладене позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 78 185,81грн, що дорівнює суму заборгованості по сплаті аліментів, оскільки розмір пені складає в 10,4 рази вище самої заборгованості зі сплати аліментів. Відповідач відзив на позовну заяву не подав до суду, однак надав документи, які на його думку спростовують доводи та докази позивачки щодо заборгованості по сплаті аліментів. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Зайцев І.Ю. в судових засіданнях позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що в нього відсутня заборгованість по сплаті аліментам, а розрахунок наданий виконавцем не відповідає закону. Третя особа - Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) свого представника в судові засідання не направили, про день та час судових засідань повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. З 25.11.2006 по 02.03.2010 [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. Від шлюбу у сторін є дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1030. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2009, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Омельченком В.В. від 25.06.2011 відкрито виконавче провадження №27289722 з примусового виконання виконавчого листа №2-2352, виданого 20.01.2011 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] зазначає, що донька [PERSON] перебуває на її утримані, а батько дитини [PERSON] з вересня 2015 року не в повному обсязі виконує свої зобов`язання, щодо сплати аліментів у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на липень 2020 року в розмірі 78185,81грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплаті аліментів, виконані державним виконавцем від 04.02.2020, 03.08.2020, 11.02.2021 та 24.02.2021. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно із частин 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами першою, другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» Згідно розрахунків заборгованості по сплаті аліментів від 04.02.2020, 03.08.2020, 11.02.2021 та 24.02.2021, виконані державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що за спірний період, а саме з вересня 2015 року по серпень 2020 включно, розмір заборгованості становить 78185,81грн. Однак, судом установлено, що як останній так і попередні розрахунки заборгованості по аліментам, відповідачем оскаржувалися. Як убачається з листа від 24.02.2021, підписаний старшим державним виконавцем Савенковою О.В., державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час підготовки розрахунку заборгованості брав за основу, що у період з вересня 2015 по серпень 2018 року включно, а також з лютого по липень 2020 року включно [PERSON] не працював, а тому розмір заборгованості зі сплати аліментів визначався виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, як це передбачено частиною другою статті 195 Сімейного кодексу України; у період з вересня 2018 року по січень 2020 року включно працював (довідка Державний Університет Телекомунікацій від 27.02.2020 №01/425), а тому розмір аліментів визначався у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; у жовтні 2015 року погасив заборгованість зі сплати аліментів за період з лютого 2009 по вересень 2015 року у розмірі 24 313,84грн відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Києва; у листопаді 2019 року погасив заборгованість зі сплати аліментів за попередній період у розмірі 7 436,30грн. Однак судом встановлені наступні преюдиційні факти, які відповідають приписам ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а саме: Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.04.2018, скаргу [PERSON] на дії державного виконавця частково задоволено, скасовано постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 13.03.2018 у виконавчому проваджені №27289722, на підставі встановлення відсутності заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів станом на 21.03.2016, та за період з березня 2016 року по лютий 2018 рік. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2018, скаргу [PERSON] на дії державного виконавця задоволено, скасовано постанову державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобами від 13.03.2018 у виконавчому проваджені №27289722, на підставі встановлення відсутності заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів станом на 21.03.2016, та за період з березня 2016 року по лютий 2018 рік. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2018, скаргу [PERSON] на дії державного виконавця задоволено, скасовано постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовим чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 13.03.2018 у виконавчому проваджені №27289722, на підставі встановлення відсутності заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів станом на 21.03.2016, та за період з березня 2016 року по лютий 2018 рік. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2019, скаргу [PERSON] на дії державного виконавця задоволено, скасовано постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 27.02.2018 у виконавчому проваджені №27289722, на підставі встановлення відсутності заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів станом на 21.03.2016, та за період з березня 2016 року по лютий 2018 рік. Крім того встановлено, що представником Деснянського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві доводи [PERSON] не спростовані. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2020, скаргу [PERSON] на дії державного виконавця задоволено частково, зобов`язано державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вжити заходів до скасування складеного рахунку заборгованості від 03 серпня 2020 року за аліментами боржника (платника аліментів) [PERSON] по виконанню виконавчого листа № 2-2352, виданого 20 січня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, визначеної за період з вересня 2015 року по липень 2020 року станом на 01 серпня 2020 року у загальній сумі 78 185,81грн, а також вжити заходів для проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням наданих платником аліментів - [PERSON] усіх платіжних квитанцій (документів) про сплату ним аліментів на користь [PERSON] за період часу з вересня 2015 року по липень 2020 року, та з урахуванням ухвал, постановлених Дарницьким районним судом м.Києва від 19 квітня 2018 року, від 17 грудня 2018 року, від 17 грудня 2018 року, від 09 жовтня 2019 року за наслідками розгляду скарг [PERSON] на дії державного виконавця Деснянського районного відділі державної виконавчої служби у місті Києві, якими встановлений факт про відсутність заборгованості платника аліментів [PERSON] по сплаті аліментів за певний період, оскільки судом встановлено, що державним виконавцем порушені правила проведення розрахунку заборгованості за аліментами відповідно до ст. 195 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою Київського апеляційного суду від 16.02.2021апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року скасувати в частині вимог про визнання дій старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни щодо винесення постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року незаконними, скасування постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року, винесеної старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесею Володимирівною, у виконавчому провадженні ВП №27289722, стягнення зі старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни на користь держави 1681,60грн судового збору та стягнення з [PERSON] на користь держави 4204грн судового збору та в цій частині провадження у справі закрито, оскільки не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Постановою Київського апеляційного суду від 31.03.2021, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 23.12.2020 залишено без змін. Отже із зазначеного вище судом беззаперечно встановлено, що у відповідача [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів за 2016, 2017, 2018 роки. Однак, державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було проігноровано встановлені обставини в Ухвалах Дарницького районного суду міста Києва та в Постанові Київського апеляційного суду. Так, державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час виготовлення розрахунку заборгованості, враховує, що у період з вересня 2015 по серпень 2018 року включно, а також з лютого по липень 2020 року включно [PERSON] не працював, а тому розмір заборгованості зі сплати аліментів визначався виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, як це передбачено частиною другою статті 195 Сімейного кодексу України. Однак суд, ставиться критично до вищезазначеного, оскільки державному виконавцю Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відомо про відсутність заборгованості за 2016, 2017 та 2018 року і про офіційне місце роботи [PERSON] в Державному Університеті Телекомунікацій з 06.09.2018, інформації про його звільнення або переведення на іншу роботу у державного виконавця відсутня. Державний виконавець не врахував, що відповідач продовжує працювати в Державному Університеті Телекомунікацій, не здійснив жодних дій щодо направлення запиту для уточнення достовірності інформації, чим порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до довідки №70 від 11.01.2021, видана [PERSON] , який працює в Державному Університеті Телекомунікацій з 06.09.2018, на посаді Старший викладач, нарахований дохід за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 становить 57676,19грн. Згідно із довідок №18 та № 72 від 16.02.2021 та від 11.01.2021, видана [PERSON] , який працює в Державному Університеті Телекомунікацій з 06.09.2018, на посаді Старший викладач, нарахований дохід за період з 01.01.2020 по 31.08.2020 становить 61429,84грн, а за період з 01.09.2020 по 31.12.2020 становить 28741,33грн. За єдиний період з лютого 2018 року по вересень 2018 року в матеріалах справи відсутні будь-які документи щодо підтвердження, що [PERSON] офіційно має роботу або відсутність працевлаштування, але також відсутні належні та допустимі докази щодо заборгованості відповідача по сплаті аліментів, саме за цей же період. Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що розмір заборгованості по аліментах, який зазначає позивачка, не відповідає дійсному розміру, оскільки з боку державного виконавця не виконано Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2020 про здійснення перерахунку, оскільки розрахунок від 04.02.2020, 03.08.2020 та розрахунки від 11.02.2021 та 24.02.2021 не відрізняються один від одного, зазначені однакові періоди та суми заборгованості, які були вже визнанні судом, як відсутність заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Всі питання щодо погашення заборгованості по аліментах вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення про стягнення аліментів, а шляхи вирішення даного питання передбачені вимогами Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно із частин 4, 13 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України. Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 21 березня 2018 року №855/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 849/31801 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», а саме пункту 4 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України. До того ж враховуючи практику Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 (заява №55723/00) та «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17.12.2004 (заява №33348/96) - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Отже завданням судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідальною посадовою особою державної виконавчої служби. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що суд не може взяти за основу розрахунки заборгованості від 04.02.2020, 03.08.2020 та розрахунки від 11.02.2021 та 24.02.2021, оскільки встановлена заборгованість в зазначених розрахунках не відповідає дійсності, не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому унеможливлює суд встановити дійсність наданого розрахунку позивачкою щодо нарахування пені за прострочену заборгованість по сплаті аліментів. Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв`язку із юридичним фактом порушення особою обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже судом встановлено, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість за аліментами виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем, а саме у зв`язку із помилковим тлумаченням останнім норм ст. 195 СК України при розрахунку щомісячної суми стягнення для платника аліментів. До того ж, судом встановлено, що відповідач сплачує як заборгованість за аліментами щомісячно, так і визначені аліменти за виконавчим листом, що також свідчить про відсутність у нього умислу на ухилення від сплати по аліментам. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочену сплату аліментів, не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах Закону України «Про виконавче провадження» та Сімейного кодексу України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed