Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позиція позивача , процесуальні дії, вчинені по справі. У січні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, посилаючись на те, що 25.10.2018 року в денний час гр-н [PERSON] , шляхом віджиму пластикового вікна проник в приміщення житлового будинку, що належить [PERSON] , що в [ADDRESS] , звідки таємно викрав належне їй майно та грошові кошти, а саме: - мобільний телефон "Samsung SM-J105HDS", вартістю 1056,37 грн.; - мобільний телефон "Samsung G 350E", вартістю 1000,00 грн.; - мобільний телефон "Nokia E 52-1", вартістю 500,0 грн.; - фотоапарат "Samsung ES28", вартістю 800,0 грн.; - Power benk (портативний зарядний пристрій) "Xiaomi 1000 Mah" вартістю 370, 00 грн.; - пляшку шампанського "Movdoro Brut", вартістю 335,00 грн.; - пару сережок із камінцями блакитного кольору, вартістю 500,00 грн.; - ноутбук "Lenovo B 580", вартістю 3000,00 грн.; - 81000, 00 грн. грошових коштів; - 1150,00 доларів США (що складає 32441,50 грн. згідно курсу НБУ станом на 25.10.2018 року), а всього на загальну суму 121002,87 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму. За даним фактом 25.10.2018 року слідчим СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018170330000482 за ознаками ч.3 ст.185 КК України. Факт викрадення [PERSON] майна потерпілої [PERSON] доведено в ході досудового розслідування та в суді. Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні таємного викрадення майна [PERSON] та інших злочинів, йому призначено покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року щодо [PERSON] залишено без змін. На даний час збитки, заподіяні позивачу [PERSON] внаслідок викрадення [PERSON] належного їй майна, не відшкодовано. Ухвалою суду від 06.01.2021 року вирішено відкрити провадження у справі, справу розглядати у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано строк для подання відзиву на позов. Ухвалою від 12.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, але представник позивача адвокат Підченко В.М. подав письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, на даний час відбуває покарання в ДУ "Харківська виправна колонія № 43", адреса: 61089, Харківська обл., м.Харків, вул.Таджицька, 17. В своїй заяві заперечував проти задоволення позову. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні таємного викрадення майна [PERSON] та інших злочинів, йому призначено покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року щодо [PERSON] залишено без змін. На даний час збитки, заподіяні позивачу [PERSON] внаслідок викрадення [PERSON] належного їй майна, не відшкодовано. Норми права, застосовані судом. Частинами 1,2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В силу ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна при розгляді в порядку цивільного судочинства позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з роз`ясненням, даним у п. 3 постанови N 11 Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року "Про судове рішення", визначає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами і зібраних з ініціативи суду. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з вищевказаного вироку, потерпіла від кримінального правопорушення [PERSON] з цивільним позовом в межах кримінального провадження не зверталася. Враховуючи, що вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушення, підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач на підставі п. 2, п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» на момент звернення позивача до суду із позовною заявою відповідно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1210,03 грн.

Outcome: approved