Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У липні місяці 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від січня місяця 2021 року, просить суд зняти з реєстрації місця проживання громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , - у відповідному органі реєстрації виконавчого комітету міської ради, що здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання особи, а також виселити всіх мешканців та інших осіб, які не зареєстровані та проживають у вказаному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 04.06.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNN0G100000058, згідно якого АТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 12600,00 доларів США строком до 30.05.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] уклали договір іпотеки, згідно якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 46,60 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договором іпотеки передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у вказаному будинку (предметі іпотеки) інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. АТ КБ "Приватбанк" вказує, що відповідачем, всупереч вимог договору іпотеки, порушено його обов`язок та у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином АТ КБ "Приватбанк" вважає, що мешканці, які були зареєстровані з порушенням вимог законодавства у вищезгаданому житловому будинку, що є предметом іпотеки, не мають права користуватись житловим будинком, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року відкрите загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року прийнято до розгляду уточнений позов АТ КБ «Приватбанк». В судове засідання представник позивача адвокат В.О. Пришляк не з`явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі. Тому, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNN0G100000058, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит на строк до 30 травня 2017 року у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 11200,00 доларів США шляхом видачі готівки через касу зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с.4-6). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04 червня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір іпотеки № DNN0G100000058, зареєстрований в реєстрі за № 1460 (а.с.7-9). Згідно з п. 35.3. Договору іпотеки, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме житловий будинок загальною площею 46,6 м.кв., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 червня 2007 року. Отже, будинок за адресою [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , є предметом іпотеки, виступає як забезпечення зобов`язання за споживчим кредитом, наданим йому ЗАТ КБ «ПриватБанк» в іноземній валюті - доларах США. У даному будинку зареєстровано місце постійного проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10, 23-25). За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України). Абзацом 5 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ч. 1 ст. 379 Цивільного кодексу України, надано визначення поняттям «місце проживання» та «житла фізичної особи». Так, місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до абз. 11 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Доказів не виконання вищевказаних договорів відповідачем, розірвання чи припинення їх дії до 30.05.2017 року, а так само звернення стягнення на предмет іпотеки вказаного іпотечного майна, позивачем суду не надано. Крім того, позивачем не доведено, та не надано належних доказів у підтвердження того, що відповідачі мають будь-яке інше майно у власності. Позивачем не спростовано того факту, що відповідачі використовують спірне житло, яке є іпотечним майном, як місце постійного проживання. Позивачем не доведено підстави та суспільна необхідність втрати відповідачами права користування житловим будинком, який належить відповідачу [PERSON] на праві власності. Позивачем не доведено, що реєстрація у будинку за адресою [ADDRESS] , членів сім`ї іпотекодавця порушує права позивача, перешкоджає йому у реалізації, у передбачений законом спосіб, прав іпотекодержателя. Також суд звертає увагу, що ні Цивільний кодекс України, ні Закон України «Про іпотеку» не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Безпідставними є посилання на п. 20.12 договору іпотеки від 04.06.2007 року, згідно якого визначений обов`язок іпотекодавця не надавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без згоди на це іпотекодержателя. Оскільки такий пункт договору іпотеки не переважає конвенційний статус житла. Доводи про те, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки, тому така реєстрація є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду, не заслуговує на увагу, оскільки відсутній спір між органом, який здійснює реєстрацію, та позивачем щодо зняття з реєстрації відповідачів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, оскільки при вирішенні питання щодо позбавлення особи права користування житловим приміщенням, на підставах, передбачених Законом України «Про іпотеку», необхідно керуватися вимогами статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статтею 109 ЖК УРСР. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідачів та їх виселення, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed