Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Представник по довіреності [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням-будинковолодінням по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником житлового будинку за вказаною вище адресою. Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.12.2015 року він визнаний недієздатним та призначено опікуна його дружину [PERSON]. Відповідач зареєстрований [ADDRESS] як член сім"ї, оскільки був одружений з їхньою дочкою [PERSON], однак рішенням Долинського районного суду від 21.08.2014 року шлюб між ними розірвано. Вже більше 5 років відповідач не проживає за вказаною адресою, місце знаходження його невідоме. Реєстрація відповідача порушує право позивача, як власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення та оголошення в газету "Галичина" від 10.08.2017 року №57 (5307). Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що дану справу можна розглянути в порядку заочного провадження, а позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], опікуном якого згідно рішення Долинського районного суду від 30.12.2015 року являється [PERSON] (а.с.7), є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом 14.05.1988 року (а.с.11-12). Про те, що позивач є власником вказаного вище будинковолодіння вказують і світлокопії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого ОКП "Івано-Франківське ОБТІ" від 06.10.2008 року та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 10.04.2008 року (а.с.13, 28-31). З довідки про склад сім"ї та зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористування, виданої Княжолуцькою сільською радою Долинського району за №1970/02-27 від 21.06.2017 року [PERSON], вбачається про те, що до складу її сім"ї входять: чоловік [PERSON], дочка [PERSON] та зять [PERSON], які зареєсровані по [ADDRESS] (а.с.14). Згідно рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.08.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 37). Як вбачається з Акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 27.06.2017 року, складеного депутатом Княжолуцької сільської ради за участю сусідів, [PERSON] зареєстрований в господарстві [PERSON], проте у ньому не проживає (а.с. 15). Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у будинковолодінні по [ADDRESS] понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини його відсутності чи наявність домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування будинком, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 391, ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved