Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування Черкаської міської ради, управління державної міграційної служби України в Черкаській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, вказуючи, що вона, перебуває у шлюбних відносинах з гр. [PERSON], [INFO], з 04 квітня 1992 року. Під час шлюбу у них з відповідачем народилась донька - [PERSON], [INFO] і відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.10.2002 року [PERSON] записаний батьком дитини. Найближчим часом вона планує виїхати разом з донькою до Російської Федерації, оскільки там проживають її батьки, і здоров'я її матері погіршилось, тож має намір їх провідати. Відповідач страждає на алкоголізм, проблеми сім'ї його не цікавлять, тому він відмовляється надавати добровільну згоду на виїзд за кордон у її супроводі, необгрунтовуючи своєї відмови. Тому змушена звернутись до суду та просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд до Російської Федерації у період з 01.06.2014 по 15.01.2015 та виготовлення проїзних документів на малолітньої дитину - [PERSON], [INFO], у її супроводі без згоди батька дитини - відповідача [PERSON]. В судове засідання позивачка не з'явилася, до початку надала заяву від 04.06.2014, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, до початку надав заяву від 04.06.2014, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позові вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування служби у справах дітей Черкаської міської ради в судове засідання не з'явився, до початку надали заяву від 04.06.2014, в якій просили розглядати справу без участі їхнього представника, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник третьої особи - Управління державної міграційної служби України в Черкаській області в судове засідання не з'явився, до початку надали заяву від 26.05.2014, в якій просили розглядати справу без участі їхнього представника, у вирішенні спорту поклалися на розсуд суду. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що позивачка - [PERSON] перебуває у шлюбних відносинах з гр. [PERSON], [INFO], з 04 квітня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.04.1992. В період шлюбу у них народилась донька - [PERSON], [INFO] і відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.10.2002 року [PERSON] записаний батьком дитини, [PERSON] - матір'ю. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка найближчим часом планує виїхати разом з донькою до Російської Федерації, оскільки там проживають її батьки, і здоров'я її матері погіршилось, тож має намір їх провідати. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Чоловік позивачки - відповідач страждає на алкоголізм, проблеми сім'ї його не цікавлять, тому він відмовляється надавати добровільну згоду на виїзд за кордон у її супроводі, необгрунтовуючи своєї відмови. Відповідно до ст. 4, 7 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.п.16,18 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995р., № 231, відомості про дітей, які не досягли 18-річного віку і їдуть за кордон разом з батьками, записуються в паспорті батьків; самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків; за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно п. 4. Постанови КМ України від 27.01.1995, №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, або його нотаріально засвідченої копії. Статтями 7, 155 Сімейного Кодексу України встановлено - дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батько дитини - відповідач [PERSON] відмовляється надавати добровільну згоду на виїзд доньки, [PERSON], за кордон у її супроводі, нічим необгрунтовуючи своєї відмови, чим порушує її конституційне право на вільне пересування, що сприяє гармонійному та всебічному розвитку. Статтями 3,6 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, учасником якої Україна стала 27.09.19991р., встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 27 цієї Конвенції передбачає - держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов підлягає до задоволення, оскільки позивачка є матір'ю дитини, несе матеріальні витрати на її утримання, та враховуючи той факт, що позивачка виїжджає не на постійне місце проживання за кордон, а тимчасово: до батьків у гості до Росії. На підставі: ст. 33 Конституції України; ст. 2, 4, 7 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"; п.п.16,18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМ України від 31.03.1995р. №231; п. 4. Постанови КМ України від 27.01.1995, №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України"; ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України; Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 212, 213, 223,224,225,226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved