Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

22.12.2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся з позовом до Дмитрівської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області (далі - відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] в м. Авдіївка, Донецької області помер його дядько [PERSON], про що 10.09.2007 року зроблено відповідний актовий запис № 410, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області. У передбачений законом шестимісячний строк він не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини через те, що до жовтня 2017 року йому не було відомо про те, що у дядька на території Дмитрівської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області є земельна частка (пай). Про цей факт позивач дізнався у кінці жовтня 2017 року, отримавши повідомлення від директора ТОВ «Весна». Після цього у документах своєї матері, яка померла [INFO] позивач знайшов державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я спадкодавця. 15.11.2017 року позивач звернувся до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, на що отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з пропущенням строку прийняття спадщини. Мотивуючи свою постанову, нотаріус зазначила, що згідно зі ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, у зв'язку з тим, що на момент смерті спадщину після померлого він не прийняв (заяву про прийняття спадщини не подав), то пропустив термін на прийняття спадщини. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого головою Петропавлівської райдержадміністрації 11.12.2007 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7.260 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На час смерті спадкодавця він не був одружений. Мати позивача [PERSON], яка була рідною сестрою [PERSON], померла [INFO]. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Позивач на підставі ст.ст. 1270, 1220, 1272 ЦК України звернувся до суд з даним позовом з метою захисту порушеного права. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в порядку глави 10 ЦПК України ( в редакції 03. 10.2017 року ) . На виконання ухвали суду від 29.12.2017 року, яку відповідач отримав 05.01.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відповідач проти розгляду справи в такому порядку заперечень суду не направив, ухвала суду чинна. Відзив на позовну заяву відповідач суду також не надав і тому суд розглядає позовну заяву за наявними у справі матеріалами. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦПК України передбачає, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Стаття 76 ЦПК України визначає, що Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях У судовому засіданні встановлено, що [INFO] в м. Авдіївка, Донецької області помер дядько позивача [PERSON], про що 10.09.2007 року зроблено відповідний актовий запис № 410, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Родинні відносини між позивачем та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження позивача та його матері [PERSON], яка мала прізвище до одруження "[PERSON]" по батькові "[PERSON]" , що підтверджується також витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 19.10.2017 року в якому вказано, що мати позивача змінила дошлюбне прізвище [PERSON] після укладення шлюбу 07.02.1961 року , на [PERSON]. Отже, [PERSON] була рідною сестрою померлого [PERSON] і померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданого Межівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; У передбачений законом шестимісячний строк позивач не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини через те, що до жовтня 2017 року йому не було відомо про те, що у дядька на території Дмитрівської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області є земельна частка (пай). Про цей факт позивач дізнався у кінці жовтня 2017 року, отримавши повідомлення від директора ТОВ «Весна». Дана обставина підтверджується листом ТОВ "Весна" від 18.10.2018 року № 57 в якому позивачеві пропонують вирішити питання щодо оформлення права (спадщини) на земельну частку (пай) яка належала [PERSON]. Позивачем надана до матеріалів справи копія державного акту. 15.11.2017 року позивач звернувся до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, на що отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з пропущенням строку прийняття спадщини, що підтверджується постановою державного нотаріуса від 15.11.2017 року. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого головою Петропавлівської райдержадміністрації 11.12.2007 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 7.260 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На час смерті спадкодавця він не був одружений. Мати позивача [PERSON], яка була рідною сестрою [PERSON], померла [INFO]. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України. Так, у відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1222 ЦК України визначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Отже, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом земельної ділянки площею 7,260 га, яка належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого головою Петропавлівської державної районної адміністрації 11.06.2007 року. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач після смерті спадкодавця від спадщини не відмовлявся, але йому стало відомо про наявність земельної ділянки у померлого лише в кінці жовтня 2017 року. Позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] який доводиться йому рідним дядьком, інших спадкоємців у померлого немає, і тільки після смерті матері, яка була рідною сестрою померлого, він мав доступ до документів та дізнався, що померлий мав земельну ділянку розташовану на території Дмитрівської сільської ради про що він був також повідомлений директором ТОВ "Весна" лише у жовтні 2017 року. Отже, причина пропуску строку вказана позивачем була доведена судом і суд, з метою поновлення прав позивача, вважає за необхідне визнати її поважною. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). Позивач звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у якому вказав, що строк на прийняття спадщини пропущений з поважних причин і суд може його поновити. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. У п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку до подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. За змістом абзацу 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, належним відповідачем у цій справі є Дмитрівська сільська рада, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, на території якої розташоване спадкове майно у вигляді земельної ділянки. Суд встановив, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судові витрати що складаються з судового збору в сумі 640 гривень суд вважає за необхідне в порядку ст. 141 ЦПК України, покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved