Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є користувачем веб-інтерфейсу LIQPAY, відносини з використання якого врегульовані угодою користувача, що розміщена на сайті. Вважає, що при проведенні в веб-інтерфейсі LIQPAY переліку операцій в березні-травні 2014 року відповідач без наявної на те правової підстави набув грошові кошти ПАТ КБ "ПриватБанк" в загальній сумі 32 540 грн. 00 коп. внаслідок того, що поповнивши рахунок LIQPAY на суму 41 540 грн. 00 коп., ініціював та отримав виконання від банка операцій з переказування на власні рахунки та рахунки третіх осіб коштів на загальну суму 74 080 грн. 00 коп., внаслідок чого набув та зберігав у себе кошти без правової на те підстави. На суму 32 540 грн. 00 коп. ним за правилами ст. 536 ЦК України нараховано проценти в сумі 11 641 грн. 20 коп., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача Якименко О.В., діючий на підставі довіреності від 01 серпня 2013 року (а.с.40), позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов»язань за договором та його умов, з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а.с.38-39). За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Позивач вважає, що [PERSON] є користувачем веб-інтерфейсу LIQPAY, відносини з використання якого врегульовані угодою користувача, що розміщена на сайті. Вважає, що при проведенні в веб-інтерфейсі LIQPAY переліку операцій в березні-травні 2014 року відповідач без наявної на те правової підстави набув грошові кошти ПАТ КБ "ПриватБанк" в загальній сумі 32 540 грн. 00 коп. внаслідок того, що поповнивши рахунок LIQPAY на суму 41 540 грн. 00 коп., ініціював та отримав виконання від банка операцій з переказування на власні рахунки та рахунки третіх осіб коштів на загальну суму 74 080 грн. 00 коп., внаслідок чого набув та зберігав у себе кошти без правової на те підстави. Суд вважає, що позивач не довів перебування сторін у договірних правовідносинах, й за наслідками порушення зобов»язань відповідач має нести відповідальність. Так, згідно спірних правовідносин договір не укладений у письмовій формі, як того вимагає закон, а тому останній є недійсним за правилами ст.ст. 203, 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов»язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. Матеріали справи не містять жодного доказу про те, що сторони перебувають у договірних правовідносинах, те, що відповідач погодив умови договору, засвідчивши, що всі умови йому зрозумілі, й він вважає їх справедливими по відношенню до себе, та підтвердив свою здатність виконувати умови договору вцілому. Обставини справи, відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов»язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивач, звертаючись до суду, не надав достовірності, повноти доказів, які обґрунтовують його вимоги. Оскільки позивачем не надані належні докази по справі, суд розцінює доказування позивача, як такі, що ґрунтуються на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положенням ст. 207 ЦК України визначені вимоги до письмової форми правочину. У письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України (п.1 ч.1 ст. 208 ЦК України). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст. 203 ЦК України). Враховуючи наведене, суд вважає, що вимогипозивача не доведені, обставини, викладені в позовній заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки вони взагалі відсутні, відтак законні підстави для задоволення позову судом не встановлені. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 11, 203, 207, 215, 509, 627, 628, 629 ЦК України,

Outcome: dismissed