Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

05.06.2018 року позивач в особі уповноваженого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого прохав суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за послуги теплопостачання, що надаються у квартиру за адресою: [ADDRESS] з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у загальній сумі 54569,63 грн. та судовий збір 1762, 00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що позивачем за адресою [ADDRESS] надаються послуги з централізованого теплопостачання. Договір між сторонами не укладався, але відповідач є фактичним споживачем таких послуг. Законодавством покладено на споживача обов`язок здійснювати оплату за спожиті послуги теплопостачання. У зв`язку з тим, що утворилась заборгованість з оплати послуг теплопостачання, яка за період з 01.03.2010 по 01.05.2018 р. становить 39184,5 грн., відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем нараховано на заборгованість індекс інфляції у розмірі 12790,74 грн. та 3% річних у розмірі 2594,39 грн. Загальна сума заборгованості становить 54569, 63грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 08 червня 2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст.. 278 ЦПК України він має право подати на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали. 14.06.2021 року відповідачка [PERSON] подала до суду письмовий відзив у якому частково заперечувала проти задоволення позову та просила суд при розгляді даної справи застосувати строк позовної давності. 29.06.2021 року представник позивача Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надіслала до суду відповідь на відзив в якому підтримала позовні вимоги та вказала, що позиція відповідача щодо пропуску строків позовної давності за період з 01.03.2010 року по 01.05.2018 року ігноруючи ти самим звернення з тими самими вимогами в порядку наказного провадження 21.11.2017 року є помилковими та необґрунтованими, оскільки строк позовної давності був перерваний. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу без її участі. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, встановив наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про теплопостачання", у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно п. п. 17, 18 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення", послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 30 вказаних Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] яка є споживачами послуг Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», не оплатила в повному обсязі надані послуги у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з чим, за період 01.03.2010 року по 01.05.2018 року утворилась заборгованість в сумі 39184,05 гривень. За період з 01.05.2010 року по 01.05.2018 року нараховано індекс інфляції в сумі 12790,74 гривень, та 3% річних в сумі 2594,39 грн. Загальна сума заборгованості в розмірі 54569,63 грн. Розмір заборгованості підтверджується доданими до позову розрахунками. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно ст. 162 ЖК України відповідач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, в тому числі і за послуги з теплопостачання у строки, встановлені чинним законодавством. Відповідно дост.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим, 1406.2021 року відповідач подав до суду клопотання в якому просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, відповідно до вимог ст.267 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із сплином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). У правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Також відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов`язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до положень листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», в якому зазначається про наступне: «Вирішуючи питання застосування строків позовної давності, суди мають приділяти належну увагу такому поняттю як момент, з якого особа дізналася про порушення свого права, та керуватися доказами, які підтверджують його настання. Суди, інколи відмовляючи в задоволенні позову по суті, додатково підставою для відмови в задоволенні позову зазначають сплив строку позовної давності, що є неправильним. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж встановлено, що таке право порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд ухвалює рішення про відмову в позові у зв`язку із закінченням строку позовної давності. Якщо ж причину пропуску цього строку суд визнає поважною, порушене право повинно бути захищене. Особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права». Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться уст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1ст. 259 ЦК України). Так, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась за період з 01.03.2010 року по 01.05.2018 року, а звернувся в суд із позовом 05.06.2018 року, тобто позивач пропустив трирічний строк позовної давності за вимогою за період з 01.03.2010 року по 01.05.2018 року, у тому числі по інфляційним нарахуванням та 3% річних за відповідний період. Тобто відповідно законодавства, ураховуючи матеріали справи та надані позиви сем розрахунки заборгованість необхідно рахувати, саме з червня 2016 року по червень 2018 року, що відповідає заборгованості в сумі - 16 949, 99 грн. за опалення, 5843,93 грн. за гаряче водопостачання, а всього в сумі 22793,92 грн. Посилання представника позивача на переривання строку позовної давності у зв`язку з існуванням у 2017 році наказаного провадження відносно відповідачки, суд вважає необґрунтованими, оскільки ураховуючи вищевказані періоди нарахування позивачем заборгованості та дату звернення з відповідним позовом до суду строк позовної давності не переривався, а трирічний строк із дня виникнення у позивача права на звернення до суду за захистом свого порушеного права було пропущено. Таким чином, заборгованість по сплаті за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, з урахування строку позовної давності, становить 22793,92 грн., індекс інфляції за час прострочення у розмірі 6099, 32 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 1310 грн. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовна заява ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягає частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі

Outcome: partial