Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вказаною позовною заявою, в якій просили визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що є співвласниками квартири [ADDRESS]. За цією адресою зареєстрований [PERSON], який є їх сином. [PERSON] не проживає в цій у квартирі з 2006 року, а тому втратив право користування житловим приміщенням. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Просили їх задовольнити, не заперечували проти прийняття заочного рішення у справі. Треті особи в судове засідання представників не направили. Про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи відповідно до ст. 74 ЦПК України. Заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON], на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співласниками квартири [ADDRESS]. Цей факт підтверджено договором дарування частини квартири посвідченим 17.10.2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, свідоцтвом про право власності на житло, видане 08.04.2011 року УЖКГ виконкому Кременчуцької міської Ради, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2013 року та від 28.09.2011 року, технічним паспортом, виданим 14.12.2010 року КП «КМБТІ». В квартирі [ADDRESS], яка належить позивачам, зареєстрований їх син [PERSON], що підтверджено довідкою ТОВ "Добробит" №38/36, адресною довідкою УДМС в Полтавській області. [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з 2006 року, що підтверджено актом про не проживання ТОВ "Добробит" від 16.06.2014 року, та допитаними в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON] При вирішенні справи суд керуються такими вимогами закону. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вимогами частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Водночас відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В статті 405 ЦК України, встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не проживає більше року у квартирі [ADDRESS]. Зважаючи на викладене, з врахуванням ст. 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] втрачено право на користування зазначеним житлом. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

Outcome: approved