Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] 12 листопада 2020 року звернулася до Любешівського районного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини, з якою проживає дитина. Позов обґрунтовано тим, що 01 листопада 2003 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, у якому в них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що оскільки подружні стосунки з чоловіком погіршились, нею подано до суду заяву про розірвання шлюбу. Після розлучення їх діти будуть проживати з нею в будинку її батьків. На даний час відповідач коштів на утримання дітей не надає. Крім того, у зв`язку з перебуванням позивача у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, вона не може вийти на роботу та почати працювати, відтак потребує матеріальної допомоги на своє утримання. У зв`язку з вищевказаним позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення ними повноліття. Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дочкою [PERSON] трьохрічного віку. Стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. Ухвалою судді від 27 листопада 2020 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Згідно ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд зі згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, згідно свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 05 травня 2014 року, та свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 02 евітня 2019 року, їх батьком є [PERSON] . Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~Постанови №3\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 15.05.2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» та ст. 141 Сімейного кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище та стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатного віку, наявність у нього рухомого та нерухомого майна та інші обставини, що мають істотне значення. Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача. Крім того, на даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Відповідач є працездатною особою, не надав належних та допустимих доказів щодо заборони працювати у зв`язку із захворюванням, на його утримані немає інших неповнолітніх чи малолітній дітей. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, потреби дітей, матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей. Cуд зауважує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків обов`язку по утриманню дитину. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій у розмірі 1 500 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду із позовною заявою до досягнення дітьми повноліття. Такий визначений судом розмір аліментів буде достатнім для забезпечення дітям належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища як відповідача так і позивача, та принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у\~ст.7 СК України. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд керується таким. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. З огляду на викладене, враховуючі всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, враховуючи інші обставини, що мають істотне значення,\~\~суд вважає позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення -\~у розмірі 1 500 гривень щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитиною 3-х річного віку. Згідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК\~України рішення у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України). Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,\~\~п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано копію договору про надання правничої допомоги та додатку до нього від 21 вересня 2020 року, копію акта виконаних робіт від 23 жовтня 2020 року, та квитанцію про сплату 2000 (двох тисяч) гривень за договором від 21 вересня 2020 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами наявність понесених витрат, тому вимога про стягнення цих витрат з відповідача підлягає до задоволення. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до п. 5 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» \~з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80грн., встановлений\~Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VІ\~з урахуванням ставок судового збору станом на 01 січня 2020 року.

Outcome: approved