Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до Подільського районного суду міста Києва з даним позовом на предмет стягнення з відповідача різниці між виплаченою страховою виплатою та фактичним розміром матеріальної шкоди, з підстав того, що 28 листопада 2019 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Альфа Страхування» укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №330.0000110.214.9217, предметом якого є страхування транспортного засобу «Hyundai I130», державний номер [NUMBER] , а 12 грудня 2019 року з вини відповідача сталась ДТП за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota Prado», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] та яким керувала [PERSON] , що встановлено постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, тому 12 грудня 2019 року власник пошкодженого автомобіля [PERSON] звернувся із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування до позивача. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Hyundai I130», державний номер [NUMBER] проведено його огляд, про що складено протокол огляду ТЗ від 13 січня 2020 року та складено висновком експертного автотоварознавчого дослідження №39-D/64/3, яким встановлено суму матеріальної шкоди у розмірі 202 086,48 грн. та вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, яка складає 287 203,86 грн. Позивачем складено страховий акт №1589.206.19.01від 18 лютого 2020 року на підставі розрахунку страхового відшкодування, виконаного 10 лютого 2020 року, згідно з даними яких сума страхового відшкодування складає 174 936 грн., з яких 10710 грн. віднесено на утримання несплаченої суми страхувальником страхової премії та визначено для перерахування страхового відшкодування власнику пошкодженого у ДТП автомобіля «Hyundai I130», державний номер [NUMBER] , суму 164 226 грн., внаслідок чого позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 164 226 грн., у зв`язку з чим набув право вимоги безпосередньо до відповідача, як особи, винної у заподіянні шкоди під час ДТП та цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС» полісом АО5375485, діючого станом на 12 грудня 2019 року, яке повернуло позивачеві у рахунок погашення частини виплаченого страхового відшкодування у розмірі 98 000 грн., однак фактичні витрати позивача склали 174 936 грн., що перебільшує суму, яка повернута АТ «СГ «ТАС» за полісом АО5375485, на 76 936 грн., на підставі чого позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь непокриту страховим полісом АО5375485 в АТ «СГ «ТАС» суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 76 936 грн. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2270,00 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року справу передано Кіровському районному суду м. Дніпропетровська за підсудністю, яка надійшла до канцелярії суду 23 червня 2021 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 06 липня 2021 року судді Колесніченко О.В. З відкриттям спрощеного позовного провадження без виклику сторін за ухвалою суду від 09 липня 2021 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідачу копія ухвали про відкриття спрощеного провадження разом з примірником позову з додатками надсилалась рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням за адресою встановленого відповідно до ч.6 ст. 187 ЦПК України зареєстрованого місця проживання, проте відправлення повернуто на адресу суду з відміткою пошти про причину невручення - "Відсутня адреса", у зв`язку з чим, за відсутності інших відомих засобів зв`язку, як номер телефону, адреса електронної пошти, суд згідно ч.1 с.131 ЦПК України вважає відправлення з копією позовної заяви та ухвали суду доставленим відповідачу. Відповідно, суд вважає, що відзив не поданий без поважних причин. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.ч.5, 8 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 12 грудня 2019 року о 09 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Toyota Prado», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , на перед поворотом ліворуч не переконалась в безпеці маневру, не зайняла відповідне крайнє положення та допустила зіткнення з автомобілем марки «Hyundai I130», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив п.10.1,10.4 Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. Дані обставини встановлені та підтверджуються постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року, яка набрала законної сили 21 березня 2020 року, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП з накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. в дохід держави (а.с.42-44). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вказана постанова суду від 10 березня 2020 року має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи. Також судом встановлено, що 28 листопада 2019 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Альфа Страхування» укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №330.0000110.214.9217, зі страховою сумою у розмірі 280 000 грн., предметом якого є страхування транспортного засобу «Hyundai I130», державний номер [NUMBER] , яким під час ДТП керував [PERSON] (а.с.5) Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. За правилами ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Разом з тим, автомобіль «Toyota Prado», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] та яким керувала [PERSON] в момент ДТП, був забезпечений у АТ «СГ «ТАС» полісом АО5375485, діючим до 29 березня 2020 року, згідно з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.7,27). Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, в даному випадку після виплати позивачем страхового відшкодування потерпілому за договором страхування відбувся перехід від страхувальника до позивача прав кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). Тобто саме положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається. Згідно з даними протоколу огляду транспортного засобу від 13 січня 2020 року, який проводився ФОП [PERSON] у м. Дніпрі на СТО «[INFO]» за участю представника власника пошкодженого автомобіля «Hyundai I130», державний номер [NUMBER] , визначені пошкодження зазначеного автомобіля (а.с.12). Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №39-D/64/3 з визначення матеріальної шкоди, спричиненої володільцю КТС від 22 січня 2020 року, складеного експертом ФОП [PERSON] (свідоцтво №1940 від 30 березня 2018 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) та складеної ремонтної калькуляції вартості ремонтних робіт, матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП власнику колісного транспортного засобу «Hyundai I130», державний номер [NUMBER] , на дату ДТП становить 202 086,48 грн., а вартість відновлювальних ремонтних робіт з урахуванням ПДВ - 287 203,86 грн. (а.с.13-22). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Судом встановлено, що 12 грудня 2019 року водій [PERSON] , який в момент ДТП керував автомобілем «Hyundai I130», державний номер [NUMBER] , повідомив про настання страхової події та подав заяву про виплату страхового відшкодування у зв`язку зі зазначеною ДТП (а.с.10), яка згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" визнана страховим випадком. Згідно страхового акту № 1589.206.19.01 від 18 лютого 2020 року та розрахунку страхового відшкодування (а.с.24) страховиком визнана сума збитку у розмірі 174 936 грн., з яких 10 710 грн. утримано за не сплачену страхувальником страхову премію, та сума у розмірі 164 226 грн. без врахування ПДВ виплачена власнику пошкодженого автомобіля «Hyundai I130», державний номер [NUMBER] - [PERSON] за платіжним дорученням №7997 від 28 лютого 2020 року (а.с.26). Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також судом встановлено, що АТ «СГ «ТАС», де застрахований автомобіль «Toyota Prado», державний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] та яким керувала [PERSON] в момент ДТП, повернуло позивачеві у рахунок погашення частину виплаченого страхового відшкодування у розмірі 98 000 грн., однак фактичні витрати позивача склали 174 936 грн., що перебільшує суму, яка повернута АТ «СГ «ТАС» за полісом АО5375485, діючим до 29 березня 2020 року, на 76 936 грн., тому у позивача виникло, в силу ст. 1194 ЦК України, право вимоги до відповідача, як винної у скоєнні ДТП особи, до повного відшкодування завданої ним шкоди, яка не покрита страховою виплатою у АТ «СГ «ТАС». Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми доказами розміру та підстав здійсненої страхової виплати страхувальнику та підстави набуття права вимоги в порядку суброгації до відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved