Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

У серпні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 11.11.2019 року (т. 2 а.с. 184-193), просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх його доходів (заробітків) щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти за минулий час за 6 місяців у розмірі 46 881,46 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць; вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Проживання однією сім`єю з відповідачем на даний час припинено. Син проживає разом із позивачем, а відповідач окремо від них. Починаючи з кінця вересня 2016 року відповідач не надає позивачу будь-яких грошових коштів на утримання дитини і жодним чином не бере участі у його вихованні. [PERSON] ніяким чином не створювала відповідачу будь-яких перешкод щодо його участі у вихованні сина, зокрема щодо його права на особисте спілкування з дитиною. Проте, батько не спілкується з дитиною більше 2,5 років і дитина вже не пам`ятає його. Вихованням та утриманням дитини займається лише мати і їй допомагають її батьки (дід та баба дитини). Річна структура витрат позивача на утримання дитини (орієнтовна) наступна: харчування - 24 000,00 грн.; одяг - 20 000,00 грн.; відпочинок (оздоровлення дитини) -15 000,00 грн.; спортивна секція (кружок) - 15 000,00 грн.; дозвілля - 3 000,00 грн.; дошкільний навчальний заклад №382 - 5 000,00 грн.; медичне обстеження, лікування - 20 000,00 грн.; іграшки - 7 000,00 грн.; інші витрати. Крім того, витрати на комунальні послуги з утримання квартири (будинку, прибудинкової території) за адресою: [ADDRESS] , становлять в опалювальний період 2 300,00 грн., а в неопалювальний період - 1 700,00 грн. щомісяця. Грошових коштів для належного утримання та гармонійного розвитку дитини не вистачає. Відповідач працює в Генеральній прокуратурі України на посаді прокурора відділу забезпечення представництва у Верховному Суді. Від першого шлюбу відповідач має сина [PERSON] , [INFO] , який проживає окремо від відповідача разом з матір`ю [PERSON] . 02.02.2019 року [PERSON] надіслала відповідачу Заяву від 02.02.2019 року з вимогою брати участь у вихованні та утриманні малолітнього сина [PERSON] , щомісячно перераховувати аліменти на утримання дитини у розмірі не менш ніж 1/4 частину свого заробітку, погасити заборгованість з сплати аліментів за минулий час, за період з вересня 2016 року по січень 2019 року, а також брати участь у додаткових витратах на дитину, яку [PERSON] отримав 09.02.2019 року. Також 02.02.2019 року позивач звернулась з відповідними заявами до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації. Крім цього, 09.02.2019 року відповідачу надіслано «Досудове врегулювання спору» щодо участі батька у вихованні, розвитку та утриманні дитини від 08.02.2019 року з вимогою брати участь у вихованні та утриманні сина [PERSON] , щомісячно перераховувати [PERSON] грошові кошти (аліменти) на утримання сина, укласти з нею нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів, у якому визначити розмір та строки виплати аліментів, додаткові витрати на дитину, перед укладанням договору про сплату аліментів надати довідку з місця роботи про розмір заробітної плати, а також укласти нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав щодо участі у вихованні сина, надати конкретні пропозиції письмово до 01.03.2019 року за адресою: [ADDRESS] . 05.03.2019 року позивач надіслала відповідачу нову письмову вимогу щодо його участі у вихованні та утриманні дитини, запропонувала щомісячно перераховувати аліменти на утримання дитини, брати участь у додаткових витратах на дитину, вихованні, повідомити про прийняте рішення та попередила, що змушена буде звернутись до суду. Натомість, 29.03.2019 року позивач отримала від відповідача лист від 27.03.2019 року з фотокопіями листів від 23.01.2019 року, 01.03.2019 року, договором від 01.03.2019 року про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, у якому він неправдиво, викривляючи фактичні обставини звинуватив позивача у невиконання батьківських обов`язків, у перешкоджанні йому виконувати батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини, запропонував підписати договір, всупереч розпорядженню Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.02.2019 року №140 про визначення місця проживання дитини, і чомусь вважає, що дитина має проживати з ним в 1-кімнатні квартирі за адресою: [ADDRESS] . 12.04.2019 року позивач надіслала відповідачу нову письмову вимогу щодо його участі у вихованні дитини та сплати аліментів. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, який не передбачений законом або договором. Позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства і суд зобов`язаний закрити провадження у справі. Позивачем безпідставно заявлено вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач має двох дітей. Максимальним присудженим розміром аліментів на кожного з них може бути 1/6 від частки його заробітку (доходу). Відповідач має хронічне захворювання, що потребує значних фінансових затрат. Утримання дітей не може погіршувати життєвий рівень будь-кого з батьків. Присудження 1/4 частки від заробітку (доходу) на утримання дитини не лише погіршить життєвий рівень відповідача, але й порушуватиме його права як батька. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір аліментів із урахуванням реальних витрат на дитину, і не надано документальні підтвердження здійснених витрат на дитину. Позивач безпідставно включила до витрат на дитину витрати на комунальні послуги з утримання квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки в ній не проживає, оплату дошкільного навчального закладу, який є комунальним закладом, та витрати на медичне обстеження і лікування дитини, оскільки дитяча поліклініка є комунальним закладом охорони здоров`я. Позивачем безпідставно заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій формі у розмірі 68 918,10 грн. за минулий час, попередні 6 місяців, розрахований на підставі даних про дохід відповідача, зазначених у щорічній електронній декларації за 2018 рік, оскільки максимальний присуджений розмір аліментів на кожну дитину може бути 1/6 від частки заробітку (доходу) і не подано документальне підтвердження витрат на дитину за минулий час в сумі 68 918,10 грн. Позивач не надала доказів на підтвердження проживання малолітнього сина з позивачем та вжиття заходів щодо одержання аліментів за минулий час. Відповідач заявляє, що він є батьком дитини і не відмовляється від свого сина [PERSON] . В той же час повідомляє, що звернувся з позовом про оспорювання свого батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини. Відповідач заявляє, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо участі у вихованні та утриманні дитини, оскільки з кінця вересня 2016 року позивач та її батьки умисно створюють йому в цьому перешкоди, та має обґрунтований сумнів в тому, що його син проживає разом з позивачем. Грошові кошти на утримання дитини не перераховував, оскільки не знав на який рахунок здійснювати переказ. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені витрати на правову допомогу. Відповідач у судовому засіданні при визначенні розмірі аліментів просив врахувати всі обставини справи та його заперечення, викладені у відзиві, а у задоволенні вимог про стягнення з нього аліментів за минулий час відмовити, оскільки від утримання своєї дитини він не ухилявся. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 05.09.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 18.11.2019 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву та відповідь на відзив на позовну заяву. Ухвалами суду від 18.11.2019 року повернуто [PERSON] матеріали позовної заяви про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача від 18 жовтня 2019 року про закриття провадження у цивільній справі №761/34299/19, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача від 18 жовтня 2019 року про закриття провадження у цивільній справі №761/34299/19. Протокольною ухвалою суду від 18.11.2019 року ухвалено викликати і допитати в якості свідка [PERSON] . Ухвалою суду від 22.11.2019 року питання про відвід судді Шевченківського районного суду м.Києва Осаулова А.А. від розгляду цивільної справи за №761/34299/19-ц за заявою [PERSON] від 21.11.2019 року передано до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ суду для визначення іншого судді в порядку проведення автоматизованого розподілу вказаної заяви в системі документообігу суду. Протокольною ухвалою суду від 18.12.2019 року до матеріалів справи долучено лист від 28.01.2019 року Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації та висновок служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації; прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 11.11.2019 року; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів; клопотання відповідача про призначення експертизи залишено без розгляду; ухвалено викликати і допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] ; крім того, долучено до матеріалів справи копію наказу від 21.11.2019 року; відмовлено у задоволенні клопотання про визнання явки позивача обов`язковою. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено не було, проте, вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвами про народження серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 13). Розпорядженням Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації від 21.02.2019 року № 140 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (т. 1 а.с. 56). На даний час вказане розпорядження оскаржується відповідачем окремо у судовому порядку (т. 1 а.с. 200-205, т. 2 а.с. 133-134). Між тим, вказана обставина не спростовує встановлений у судовому засіданні факт проживання [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] у квартирі батьків останньої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено у ході розгляду справи показаннями свідка [PERSON] , який являється батьком позивача. Доказів того, що [PERSON] , який знає про свій обов`язок утримувати дитину, надає матеріальну допомогу [PERSON] на утримання сина [PERSON] матеріали справи не містять. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст. 182 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Зокрема, судом враховано, що хоча у відповідності до наказу №1672ц від 21.11.2019 року [PERSON] звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів держави управління організації участі прокурорів в суді Департаменту представництва інтересів держави в суді Генеральної прокуратури України, проте, на даний час відповідач є працездатною особою. На утриманні [PERSON] також перебуває його син [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 133). Відповідач має хронічне захворювання, що потребує фінансових затрат (т. 1 а.с. 135-137). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 серпня 2019 року до досягнення сином повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребам дитини і не призведе до порушення прав відповідача, незважаючи на наявність обов`язку утримувати і сина [PERSON] , 2010 р.н. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час за 6 місяців варто зазначити, що статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття. За загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє. В той же час у відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. Саме позивач повинен надати суду докази, того, що він вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їхньої сплати. За загальним правилом, визначеним СК України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів, в тому числі не подав позов про стягнення аліментів. 02.02.2019 року [PERSON] надіслала відповідачу Заяву від 02.02.2019 року з вимогою брати участь у вихованні та утриманні малолітнього сина [PERSON] , щомісячно перераховувати аліменти на утримання дитини у розмірі не менш ніж 1/4 частину свого заробітку, погасити заборгованість з сплати аліментів за минулий час, за період з вересня 2016 року по січень 2019 року, а також брати участь у додаткових витратах на дитину, яку [PERSON] отримав 09.02.2019 року (т. 1 а.с. 19-24). Крім цього, 09.02.2019 року відповідачу надіслано «Досудове врегулювання спору» щодо участі батька у вихованні, розвитку та утриманні дитини від 08.02.2019 року з вимогою брати участь у вихованні та утриманні сина [PERSON] , щомісячно перераховувати [PERSON] грошові кошти (аліменти) на утримання сина, укласти з нею нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів, у якому визначити розмір та строки виплати аліментів, додаткові витрати на дитину, перед укладанням договору про сплату аліментів надати довідку з місця роботи про розмір заробітної плати, а також укласти нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав щодо участі у вихованні сина, надати конкретні пропозиції письмово до 01.03.2019 року за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 27-29). 05.03.2019 року позивач надіслала відповідачу нову письмову вимогу щодо його участі у вихованні та утриманні дитини, запропонувала щомісячно перераховувати аліменти на утримання дитини, брати участь у додаткових витратах на дитину, вихованні, повідомити про прийняте рішення та попередила, що змушена буде звернутись до суду (т. 1 а.с. 30-32). 12.04.2019 року позивач надіслала відповідачу нову письмову вимогу щодо його участі у вихованні дитини та сплати аліментів, яку він отримав 15.04.2019 року (т. 1 а.с. 41-45). Отже, позивач надала суду докази, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача. При цьому, пояснення свідка [PERSON] про те, що позивач не зверталась до відповідача з вимогою утримувати дитину суд оцінює критично, адже вони суперечать наявним матеріалам справи. Як пояснив відповідач у судовому засіданні, грошові кошти на утримання дитини він не перераховував, оскільки не знав на який рахунок здійснювати переказ. На вказані обставини також звернув увагу допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який вказав, що відповідач не знав, на який рахунок перераховувати кошти на утримання сина [PERSON] . Проте, з вказаним твердження суд погодитись не може, оскільки, відповідач мав можливість перераховувати кошти на утримання сина [PERSON] засобами поштового зв`язку, як це він робить, перераховуючи кошти на утримання старшого сина [PERSON] (т. 1 а.с. 170-178), які мали б зберігатись там до їх отримання позивачем. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави вважати, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, проте, останній ухилявся від їх сплати. Як вбачається із довідки Генеральної прокуратури України від 17.09.2019 року №18-644зп, заробіток [PERSON] за період з 01.03.2019 року по 31.08.2019 року становить 262 183,48 грн. Відповідно, без врахування військового збору та податку з доходів фізичних осіб відповідач отримав 211 057,70 грн. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років в розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року становить 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень. У той же час, суд, перевіривши розрахунок позивача та її представника щодо визначення сум до стягнення (т. 2 а.с. 189) вважає їх правильними. Таким чином, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти за минули час, а саме, за шість місяців з 01 березня 2019 року по 30 серпня 2019 року на утримання сина [PERSON] включно в розмірі 46 881,46 грн. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України). В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З метою отримання професійної правничої допомоги позивач уклала з адвокатом Топчій П.І. Договір про надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) від 01.02.2019 року до якого 23.08.2019 року була укладена Додаткова угода №2 до Договору про надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) від 01.02.2019 року (т. 2 а.с. 194-196). Як вбачається із Додаткової угоди №2, за здійснення представництва та захист інтересів клієнта в Шевченківському районному суді м. Києва у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги, пов`язаним із розглядом даної справи, відповідно до умов цього договору, клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі 15 000,00 грн., який є орієнтовним у порядку та в строки за погодженням сторін. На підставі вищезазначеного Договору адвокат Топчій П.І. надавав позивачу професійну правничу допомогу. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України сторона позивача надала детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатам Топчій П.І. (т. 2 а.с. 197-199). Фактичне здійснення оплати на правову допомогу у сумі 2 000,00 грн. підтверджується відповідною квитанцією (т. 2 а.с. 205). Таким чином позивач понесла витрати на правову допомогу у загальному розмірі 2 000,00 грн., що документально підтверджено у ході розгляду справи. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги вимоги ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, враховуючи задоволення даного позову, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 2 000,00 грн. На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони позивача під час розгляду справи, професійну підготовку представника до її розгляду та значення даної справи для позивача. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved