Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до НПП «Подільські Товтри» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 11.11.2013 р. працювала в НПП «Подільські Товтри» провідним бухгалтером фінансово-економічного відділу, 05.09.2018 р. змушена була з роботи розрахуватись в зв'язку з невиконанням керівництвом НПП «Подільські Товтри» вимог законодавства України про працю та умов Колективного договору установи. Як одинока мати мала право на щорічну основну та додаткову соціальну відпустку на дитину до 15 років в зручний для неї час. Графіком відпусток НПП «Подільські Товтри» їй як працівнику було передбачено надання щорічної основної відпустки в червні, серпні 2018 р. Про надання відпустки в червні її не було письмово попереджено за два тижні і відпустка не була надана, а тому 02.07.2018 р. подала заяву з проханням надати додаткову щорічну соціальну відпустку на дитину тривалістю 10 календарних днів з 23.07.2018 р. та щорічну основну відпустку тривалістю 29 календарних днів згідно графіка відпусток з 02.08.2018 р. Заява на відпустку була погоджена начальником фінансово-економічного відділу - головним бухгалтером Гнапінською А.Ф. 10.07.2018 р. звернулась до в.о. директора НПП «Подільські Товтри» [PERSON] з проханням надати письмову відповідь на що отримала відповідь-лист №515 від 18.07.2018р., що повинна погодити термін відпустки з керівником свого підрозділу. В результаті цього, для забезпечення можливості догляду за дитиною під час шкільних канікул та її оздоровлення змушена була з роботи розрахуватись, написавши заяву про надання додаткової щорічної соціальної відпустки на дитину, як одинокій матері, тривалістю 10 календарних днів з 23.07.2018 р. та невикористаної щорічної основної відпустки з 02.08.2018 р. з наступним звільненням за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст.44 КЗпП України в зв'язку з невиконанням керівництвом НПП «Подільські Товтри» вимог законодавства про та умов колективного договору. 20.07.2018 р. було оформлено наказ №85-к про надання їй додаткової щорічної соціальної та щорічної основної відпусток, в кінці того ж робочого дня було оформлено наказ №88-к про її звільнення з 05.09.2018 р. із займаної посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, а не згідно ч.3 ст.38 КЗпП України як просила у своїй заяві. Оплату відпусток було здійснено тільки 24.07.2018 р. з порушенням вимог ст. 115 КЗпП України та ст.21 Закону України «Про відпустки». Оскаржувала протиправні дії до Кам'янець-Подільської міської ради, в Урядовий контактний центр. Наказом від 02.08.2018 р. №95-к до наказу від 20.07.2018 р. №88-к відповідачем було внесено зміни в частині посилання на підстави звільнення на ч.3 ст.38 КЗпП України. 20.08.2018 р. подала заяву про надання їй невикористаної щорічної додаткової відпустки за ненормований робочий день згідно п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про відпустки», п.5.1.19 та Додатку №5.4 Колективного договору НПП «Подільські Товтри» за період з 11.11.2013 р. по день звільнення та просила дату звільнення перенести на останній день заявленої відпустки (заява №89 від 20.08.2018р.). 23.08.2018 р. подала заяву про надання їй невикористаної щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці при роботі за комп'ютером згідно п.1. ч.І ст.8 Закону України «Про відпустки» та поз. 58 розділу XXII Списку №2 Постанови Кабінету Міністрів України №1290 від 17.11.1997р. теж за період з 11.11.2013 р. по день звільнення та просила дату звільнення перенести на останній день заявленої відпустки(заява №91 від 23.08.2018р.). Вказані вище щорічні додаткові відпустки, в порушення трудового законодавства не надавались їй на протязі 5 років. Наказом №95-к від 02.08.2018р. фінансово-економічному відділу було доручено провести повний розрахунок із нею на фактичний день звільнення, тобто на 05.09.2018р. однак на день подання позовної заяви їй не виплачено вихідну допомогу в сумі 12865,38 грн. згідно її розрахунку, а також компенсацію за щорічну додаткову відпустку за ненормований робочий день в розмірі 1227,66 грн. та компенсацію за щорічну додаткову відпустку за роботу на комп'ютері в розмірі 2455,32 грн. Безпідставне ненадання їй як одинокій матері додаткової щорічної соціальної відпустки на дитину в літній період, а також щорічної основної відпустки згідно графіка відпусток на 2018 р через що змушена була звільнитись з роботи, зумисне неправильне формулювання відповідачем причин звільнення з роботи у наказі №88-к від 20.07.2018р., порушення її прав, гарантованих вимогами ст.38, ст.235 КЗпП України, невиплата їй відпускних у законодавчо встановлені строкин, невиплата їй вихідної допомоги та не проведення повного розрахунку в день звільнення завдало їй значної моральної шкоди, яку оцінює в 30000,00 грн. Позивач просить суд винести рішення яким: стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу в розмірі мого тримісячного середнього заробітку, що дорівнює 12865,38 грн., компенсацію за 7 календарних днів невикористаної додаткової щорічної відпустки за ненормований робочий день у розмірі 1227,66 грн., компенсацію за 14 календарних днів невикористаної додаткової щорічної відпустки за роботу на комп'ютері у розмірі 2455,32 грн., моральну шкоду в розмірі грн., середню заробітну плату в зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні за період з 06.09.2018р. по дату фактичного розрахунку або дату прийняття рішення судом. В суді позивач до початку розгляду справи по суті позовні вимоги уточнив, просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на її користь: вихідну допомогу в розмірі її тримісячного заробітку, що дорівнює 12865,38 грн., компенсацію за 2 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за роботу на комп'ютері в розмірі 350,76 грн,, середню заробітну плату в зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні у розмірі 1266,16 грн., компенсацію у зв'язку з порушенням строків виплати зарплати у розмірі 428,05 грн., моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. В суді позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, просять їх задовльнити. Суду позивач пояснив, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підтримує згідно уточнених позовних вимог в сумі 1266,16 грн. Представник позивача в суді пояснив, що первинні позовні вимоги в частині компенсації за ненормований робочий день не підтримують оскільки фактично під час розгляду справи відповідачем кошти були доплочені в грудні 2018 р. позивачу однак від оформлення заяви про залишення цих вимог без розгляду, закриття провадження в частині цих вимог в суді відмовився. Представники відповідача в суді позовні вимоги позивача, в т.ч. і уточнені не визнали, просять відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суду представники позивача пояснили, що дійсно позивач працювала в їх установі бухгалтером фінансово-економічного відділу, на 2018 рік їй було запланована відпустка в червні та серпні місяці, графік відпусток був вивішений на підприємстві на видному місці та був їй знайомий, на прохання позивача частину яка припадала на червень їй надали з 25.05.2018 р. по 01.06.2018 р., в подальшому виникли непорозуміння оскільки замість запланованої на серпень 2018 р. основної частини відпустки позивач наполягала на надання їй відпустки в кінці липня 2018 р., виникли непорозуміння оскільки позивач була відповідальна за нарахування заробітної плати в установі яке здійснюється саме в цей період, однак підприємство знайшло змогу і надало їй відпустку в строк який вона просила; її заява про звільнення була задоволена, наказом від 20.07.2018 р. її було звільнено за власним бажанням; в подальшому в зв'язку із перевіркою за скаргою позивача працівниками інспекції праці було внесено зміни наказ про її звільнення щодо підстав звільнення та зазначено на ч.3 ст.38 КЗпП; позивачу вихідна допомога передбачена ст.44 КЗпП України не нараховувалась і не виплачувалась, права на неї вона не має, при звільненні з позивачем було проведено повний розрахунок; після подачі позову до суду установою було перевірено розрахунки з позивачем та встановлено, що компенсацію за роботу на комп'ютері їй було нараховано і виплачено помилково, всупереч діючому законодавству, натомість установою було доплачено позивачу компенсацію за ненормований робочий день як потім виявилося в дещо більшому розмірі яку в грудні 2018 р. перерахували на банківський рахунок позивача; в колективному договорі який діяв в установі в 2012-2013 роках не було передбачено відпусток за особливий характер роботи, за роботу на комп'ютері взагалі; оскільки звільнення позивача відбулося за її заявою, установою було виплачено всі передбачені законодавством виплати, розрахункові, а тому вимоги позивача вважають безпідставними; Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні колективний договір НПП «Подільські Товтри» за 2012-2013 роки, суд встановив наступне. Позивач з 11.11.2013 р. працювала в НПП «Подільські Товтри» провідним бухгалтером фінансово-економічного відділу. Рішенням суду від 05.02.2014 р.(а.с.49) розірвано шлюб позивача з [PERSON] Від шлюбу позивач має доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу батьків проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. 02.07.2018 р. позивач зверталася із заявою до заступника директора установи про надання їй основної та додаткової соціальної відпустки як одинокій матері тривалістю 10 днів(а.с.18). В зв'язку із відсутністю відповіді 10.07.2018 р. позивачем було повторно подано заяву в який вона просила надати письмову відповідь(а.с.15). 19.07.2018 р. позивачем було подано заяву на ім'я в.о. директора НПП «Подільські Товтри» було подано заяву в якій вона просила надати їй додаткову соціальну відпустку на дитину як одинокій матері тривалістю 10 днів з 23.07.2018 р. та невикористану щорічну основну відпустку з 02.08.2018 р. з наступним звільнення за власним бажанням в зв'язку з невиконанням вимог законодавства про працю та умов колективного договору установи, крім того просила провести з нею остаточний розрахунок у строки передбачені ст..116 КЗпП України та здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку згідно ст..44 КЗпП України(а.с.14). Наказом в.о. директора установи від 20.07.2018 р. № 85-к(а.с.5) позивачу було надано щорічну відпустку з 02.08.2018 р. по 05.09.2018 р. в кількості 34 календарних днів та додаткову соціальну відпустку на дітей з 23.07.2018 р. по 01.08.2018 р. Наказом в.о. директора установи від 20.07.2018 р. № 88-к(а.с.6) її було звільнено із займаної посади з 05.09.2018 р. за власним бажанням(ст..38 КЗпП України). Наказом № 95-к від 02.08.2018 р. «Про внесення змін до наказу про звільнення» (а.с.4) було внесено зміни до наказу № 88-к від 20.07.2018 р. «Про звільнення із займаної посади [PERSON].» яким викладено наказ у такій редакції: «[PERSON] - провідного бухгалтера фінасово-економічного відділу звільнити із займаної посади з 05.09.2018 р. за власним бажанням(ч.3 ст.38 КЗпП України). Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як встановлено судом позивачу при звільненні вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку виплачена не була. Суд критично оцінює заперечення представників відповідача в суді, що позивач не має права на отримання вихідної допомоги в розмірі визначеному ст.44 КЗпП України, при цьому суд враховує, що відповідачем позивач була звільнена остаточно згідно наказу № 95-к від 02.08.2018 р. саме за ч.3 ст. 38 КЗпП Ураїни, факт порушення відповідачем трудового законодавства при винесенні наказу про звільнення від 20.07.2018 р. № 88-к також підтверджується актом інспекційного відвідування інспекторами праці управління Держпраці в Хмельницькій області НПП «Подільські Товтри» від 03.08.2019 р. № 22-02/1999-113, копія якого витребувана судом у відповідача в порядку ч.7 ст. 81 ЦПК України і приєднана до матеріалів справи. Так згідно вказаного акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 03.08.2018 р. інспекторами праці в ході перевірки НПП «Подільські Товтри» встановлено, «що в установі під час звільнення працівника [PERSON] згідно наказу від 20 липня 2018 р. № 88-к допущено порушення вимог статті 38 КЗпП України, щодо звільнення працівника з роботи з причин, які спонукають його до розірвання трудового договору і які працівник визначає самостійно.» Згідно довідки відповідача від 25.01.2019 р. № 3(а.с.113) розмір середньомісячного заробітку позивача складав 4288,46 грн., в зв'язку з цим розмір вихідної допомоги яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі тримісячного середнього заробітку становить 4288,46 грн. х 3 = 12865,38 грн., з яких підлягають до стягнення податки та обов'язкові платежі. В зв'язку з викладеним вимоги позивача в частині стягнення вихідної допомоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Наказом № 134 від 30.08.2018 р. «Про виплату компенсації за невикористані відпустки»(а.с.3) було зобов'язано фінансово-економічний відділ виплатити [PERSON]: компенсацію за невикористану відпустку за ненормований робочий день на момент звільнення в кількості 11 календарних днів за робочий період з 11.11.2013 р. по 05.09.2017 р.; за невикористану відпустку за особливий характер праці при роботі за комп'ютером на момент звільнення в кількості 4 календарних днів за робочий період з 11.11.2013 р. по 05.09.2018 р. Згідно зазначеного наказу установою було нараховано позивачу компенсацію в сумі 2630,70 грн. за 15 днів, що підтверджується копією Докладного розрахунку нарахувань від 30.08.2018 р.(а.с.86 на звороті), з якої після утримання податків було перераховано позивачу на банківський рахунок у вересні 2018 р. 2117,71 грн., що підтверджується розрахунковим листком за вересень 2018 р.(а.с.102). Крім цього, як встановлено судом, після подачі позову до суду відповідачем було прийнято наказ № 170 від 10 грудня 2018 р. «Про внесення змін до наказу № 134 від 30.08.2018 р. «про виплату компенсації за невикористану відпустку» провідному бухгалтеру [PERSON].» яким п.1 наказу № 134 від 30.08.2018 р. було викладено в новій редакції: «Фінансово-економічному відділу виплатити провідному бухгалтеру [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку за ненормований робочий день на момент звільнення 05.09.2018 р. в кількості 18(вісімнадцяти) календарних днів за робочий період з 03.04.2014 р. по 05.09.2018 р.», а також вилучено п.2. На підставі цього наказу відповідачем добровільно було нарахована позивачу компенсація ще за 3 дні в сумі 526,14 грн., з якої після утримання встановлених діючим законодавством податків та обов'язкових платежів було перераховано на банківську картку позивача 423,54 горн. В суді позивач та його представник не заперечили щодо надходження вказаних коштів. Оскільки фактично відповідачем сплачено позивачу компенсацію за невикористані нею дні додаткової відпустки за ненормований робочий день позивачу за 18 днів, а тому вимоги позивача в частині стягнення компенсації за 7 календарних днів невикористаної додаткової щорічної відпустки за ненормований робочий день у розмірі 1227,66 грн. згідно первинної позовної заяви(а.с.44) задоволенню не підлягають. Не підлягають, на думку суду до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача компенсації за 2 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за роботу на комп'ютері в розмірі 350,76 грн. за період роботи на підприємстві з 11.11.2013 р. по 31.03.2014 р.(згідно заяви про уточнення позовних вимог від 07.02.2019 р.(а.с. 116, 118) оскільки: позивачем не доведено, що в зазначений період вона працювала на комп'ютері; оглянутим в судовому засіданні колективним договором який діяв в установі відповідача в 2012-2013 роках і до прийняття нового колективного договору схваленого загальними зборами трудового колективу від 03.04.2014 р. № 2, копія якого приєднана позивачем до матеріалів справи(а.с.19-29) не було передбачено в установі відповідача надання такого виду відпустки; відповідно до ч.1 ст. 10 закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка, передбачена статтею 7 та пунктами 1 і 2 частини першої статті 8 цього Закону, надається понад щорічну основну відпустку за однією підставою, обраною працівником; відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 р. N 1290 «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці», на які посилається позивач в обгрунтвання своїх позовних вимог, передбачено в абз.3 п.й постанови, що щорічні додаткові відпустки з кількох підстав (частина перша статті 10 Закону України "Про відпустки") надаються працівникам, професії та посади яких позначені у цих Списках значком (*), при цьому зазначені під № 58 «Працівники, які працюють на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах» в розділі «XXII. ЗАГАЛЬНІ ПРОФЕСІЇ ЗА ВСІМА ГАЛУЗЯМИ ГОСПОДАРСТВА» зазначених списків значком значком (*) у списках не позначені. Як вище встановлено судом, при звільнені з установи відповідачем всупереч вимог ст.116 КЗпП України не було своєчасно виплачено позивачу вихідну допомогу, компенсацію за невикористану додаткову відпустку. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем під час розгляду справи було уточнено позовні вимоги в частині стягнення середньої заробітної плату в зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні яку вона просила стягнути з відповідача у розмірі 1266,16 грн. Враховуючи вимоги ст.13 ЦПК України, розмір середньомісячної заробітної плати позивача який згідно довідки відповідача від 25.01.2019 р. № 3(а.с.113) складає 4288,46 грн., ту обставини, що на час розгляду справи відповідачем не виплачена позивачу вихідна допомога в розмірі передбаченому ст.44 КЗпП України, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення, при цьому із зазначеної суми підлягають до стягнення податки та інші обов'язкові платежі. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Механізм надання компенсації розроблено відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ, за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 01.01.2001 року. Згідно статті 2 вказаного Закону під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159. Відповідно до пункту 4 зазначеного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Обов'язок власника чи уповноваженого ним органу сплатити належні працівнику суми при звільненні встановлений ст. 117 КЗпП України. Оскільки відповідачем при звільненні позивача не були виплачені вихідна допомога та в повному обсязі компенсація за невикористану додаткову відпустку, а тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача компенсації втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати щодо виплати вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за ненормований робочий день підлягають до задоволення. При визначені розміру компенсації за несвоєчасно виплачену компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за ненормований робочий день суд враховує уточнені позовні вимоги позивача(а.с.116), наданий нею розрахунок компенсації(а.с.120), час виплати цієї компенсації(груень2018 р.) та офіційні індекси споживчих цін (інфляції) Держкомстата за жовтень 2018 р.(101,7%) та листопад 2018 р.(101,4%), а тому розмір компенсації становить 13,13 грн. з яких підлягають до стягнення податки та обов'язкові платежі: 1,017х1,014= 1,031-1,000=0,031; 0,031 х 423,54 грн.(сума виплаченої в грудні компенсації) = 13,13 грн. В зв'язку з цим вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення. При визначені розміру компенсації за несвоєчасно виплачену вихідну допомогу суд враховує уточнені позовні вимоги позивача(а.с.116) та ст.13 ЦПК України, наданий позивачем розрахунок компенсації(а.с.120), що на час винесення рішення судом вихідна допомога не виплачена, офіційні індекси споживчих цін (інфляції) Держкомстата за жовтень 2018 р.(101,7%), листопад 2018 р.(101,4%), грудень 2018 р.(100,8%), а тому розмір компенсації становить 403,91 грн. з яких не підлягають до стягнення податки та обов'язкові платежі: 1,017х1,014х1,008 = 1,039-1,000=0,039; 12865,38 грн.(розмір вихідної допомоги) х18%- 2315,77 грн.(податок на доходи фізичних осіб); 12865,38 грн. х1,5%- 192,98 грн.(військовий збір); 12865,38 грн. - 2315,77 грн. - 192,98 грн. = 10356,63 грн.; 10356,63 грн. х 0,039 - 403,91 грн. В зв'язку з цим вимоги позивача в цій частині також підлягають до задоволення. Що ж стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 11,01 грн. компенсації втрати частину заробітку у зв'язку із порушенням строків виплати компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за роботу на комп'ютері то вони задоволенню не підлягають, оскільки вимоги позивача щодо стягнення компенсації за 2 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за роботу на комп'ютері в розмірі 350,76 грн. за період роботи на підприємстві з 11.11.2013 р. по 31.03.2014 р. визнані судом такими, що не підлягають до задоволення. Ст.2371 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, приймаючи до уваги пояснення позивача, представника позивача, надані позивачем в обгрунтування позовних вимог докази які підтверджують вимушеність нею звільнення з установи, підстави звільнення позивача зазначені в наказі № 95-к від 02.08.2018 р., акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 03.08.2018 р. № 22-02/1999-113, копія якого витребувана судом в порядку ч.7 ст.81 ЦПК України в якому містяться посилання на допущені відповідачем порушення трудового законодавства відносно позивача(в установі під час звільнення працівника [PERSON] згідно наказу від 20 липня 2018 р. № 88-к допущено порушення вимог статті 38 КЗпП України, щодо звільнення працівника з роботи з причин, які спонукають його до розірвання трудового договору і які працівник визначає самостійно; оплату відпустки на загальну суму 6000,00 грн. працівнику [PERSON] здійснено в порушенням законодавче встановленого строку, що є порушенням вимог ч.4 ст.115 КЗпП України, ст.12 закону України «Про відпустки»), враховуючи обставини справи, час затримки з розрахунком по виплаті заробітної плати, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 4000,00 грн. Оскільки позовні вимоги позивача щодо стягнення відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а тому і вимоги щодо стягнення сплаченого судового збору в цій частині також підлягають частковому задоволенню відповідно до ст..141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 38, 44, 74, 76, 83, 115, 116, 117, 231-233, 2371 КЗпП України, законом України «Про відпустки», законом України «Про оплату праці», Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ,

Outcome: partial