Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

17.10.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із зазначеним позовом. Просив суд поновити його на посаді юрисконсульта 2-ї категорії сектору тендерної роботи відділу матеріально-технічного постачання і тендерної роботи у ДП "Херсонський морський торгівельний порт" та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.09.2018 року до дня поновлення на роботі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 17.05.2016 року перебував з відповідачем у трудових правовідносинах, обіймав посаду юрисконсульта 2-ї категорії сектору тендерної роботи відділу матеріально-технічного постачання і тендерної роботи. 17.09.2018 року його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку із скороченням штату, проте при звільненні відповідачем не було дотримання процедури, відповідно до ст. 49-2 КЗпПУ, не враховано його переважне право на залишення на роботі, наявність неповнолітніх дітей тощо. Відповідачем не було запропоновано всіх вакантних посад, наявних у штатному розкладі ДП "Херсонський морський торгівельний порт". Посилаючись на викладені обставини просив позов задовольнити. Ухвалою від 18.10.2018 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. 31.10.2018 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву з додатками, а також докази на підтвердження направлення відзиву на адресу позивача (а.с. 37-129) 12.11.2018 року позивачем надано відповідь на відзив (а.с. 142-156). Ухвалою від 19.11.2018 року забезпечено докази шляхом їх витребування (191-206). Ухвалою від 06.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у наданій до суду позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання заявлені вимоги вважала необґрунтованими, зазначила, що звільнення відповідача відбулося відповідно до вимог діючого законодавства, проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позов. (а.с. 73-75). Суд, дослідивши матеріали справи, наявні докази, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу (розпорядження) ДП "Херсонський морський торгівельний порт" від 16.05.2016 року № 146-к позивач [PERSON] 3 17.05.2016 року тимчасово на період непрацездатності (вагітність та пологи) прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта 2-ї категорії сектору тендерної роботи відділу матеріально-технічного постачання і тендерної роботи (а.с. 7). Наказом (розпорядженням) ДП "Херсонський морський торгівельний порт" від 14.19.2018 року № 473-к звільнено [PERSON] з посади юрисконсульта 2-ї категорії сектору тендерної роботи відділу матеріально-технічного постачання і тендерної роботи з 17.09.2018 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (у звязку із скороченням штату) (а.с. 8). Відповідно наказу від 15.06.2018 року № 389 у звязку із змінами в організації праці та виробництва зі штатного розпису з 17.09.2018 року виключено посаду провідного юрисконсульта (а.с. 58). Наказом від 18.06.2018 року № 295-к, працівників юридичного відділу та сектору тендерної роботи відділу матеріально-технічного постачання і тендерної роботи, в тому числі позивача, попереджено про майбутнє вивільнення у звязку із скороченням посад 17.09.2018 року, про що свідчить підпис [PERSON], датований 27.06.2018 року (а.с. 59). 27.06.2018 року позивач був ознайомлений з наявністю вакансій ДП "Херсонський морський торгівельний порт", серед яких: начальник відділу внутрішнього аудиту, інженер 2 категорії, прибиральник виробничих приміщень, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду, електромеханік, прибиральник службових приміщень, прибиральник виробничих приміщень (портові майстерні), електромеханік судновий, моторист 1 класу-матрос 1 класу, старший електромеханік судновий, старший кранівник-матрос 1 класу, начальник юридичного відділу, заступник начальника юридичного відділу та провідний юрисконсульт (а.с. 18-19). Наказом ДП "Херсонський морський торгівельний порт" №546 від 16.08.2018 року створена комісія з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на вивільнення (а.с. 62). Згідно наказу № 546 від 16.08.2018 року комісії в строк до 03.09.2018 року визначено провести роботу з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлене обмеження на звільнення, на підставі порівняльної таблиці (Додаток №1 до наказу), характеристик та поданих працівниками документів. 30.08.2018 року на засіданні комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, позивача [PERSON] визнано таким, що підлягає звільненню 18.09.2018 року згідно із наказом від 15.06.2018 року № 389, про що складено відповідний протокол за №3 та повідомлено позивача (а.с. 64-66). 04.09.2018 року [PERSON] ознайомлено з наявністю наступних вакансій: головний енергетик, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду, електромеханік, старший електромеханік судновий, старший кранівник-матрос 1 класу, електромеханік судновий та маляр 6 розряду (а.с. 20). 10.09.2018 року на адресу Голови профспілкового комітету в.о. директора ДП "Херсонський морський торгівельний порт" [PERSON] спрямовано подання за № 04-50/134 про погодження звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 68), 11,09.2018 року на засіданні профкому прийнято рішення про надання згоди на звільнення позивача (а.с. 69). 14.09.2018 року позивач також був ознайомлений з наявністю вакансій ДП "Херсонський морський торгівельний порт", а саме: електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду, електромеханік, змінний помічник капітана-змінний механік судовий, старший електромеханік судновий, старший кранівник-матрос 1 класу та електромеханік судовий (а.с. 21). Від ознайомлення з переліком наявних вакансій станом на 17.09.2018 року, серед яких: електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду, електромеханік, змінний помічник капітана-змінний механік судовий, старший електромеханік судновий, старший кранівник-матрос 1 класу, електромеханік судовий, а також маляр 6 розряду позивач відмовився, про що свідчить відповідний акт від 17.09.2018 року (а.с. 22-23). Зазначені обставини також підтвердженні позивачем у судовому засіданні. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У частині першій\~статті 21 КЗпП України\~передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга\~статті 40 КЗпП України). Аналіз положень ст. 40 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що гарантією для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Частиною третьою\~статті 49-2 КЗпП України\~передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15). З матеріалів справи встановлено і підтверджується наданими відповідачем на виконання ухвали від 19.11.2018 року доказами, що в період з 15.06.2018 року до 17.09.2018 року у ДП "Херсонський морський торгівельний порт" були наявні вакантні посади на які були прийняті нові працівники та переведені з інших підрозділів підприємства, а саме: фахівець з безпеки, начальник відділу внутрішнього аудиту, Уповноважений з антикорупційної діяльності, інженер з охорони праці 1-ої категорії, головний енергетик, моторист 1 класу-матрос 1 класу, кухар 2-ої категорії, машиніст бульдозера 6 р., технік-лаборант 2 категорії, про що видані відповідні накази (а.с. 208-223). Судом встановлено, що з дня видачі наказу від 18.06.2018 року № 295-к «про персональне попередження працівників про майбутнє вивільнення у звязку із скороченням штату» та фактичного попередження [PERSON] про вивільнення його з роботи - 27.06.2018 року до дня розірвання з ним трудового договору, відповідачем видано накази про прийняття на роботу та переведення, в тому числі наказ № 418-к від 17.08.2018 року про прийняття [PERSON] на посаду фахівця з безпеки; № 431-к від 23.08.2018 року про прийняття [PERSON] на посаду в.о. уповноваженого з антикорупційної діяльності. Зазначені посади фахівця з безпеки, уповноваженого з антикорупційної діяльності не були запропоновані позивачу [PERSON] і не включені до переліку вакансій, наявних станом до 27.06.2018 року, 04.09.2018 року, 14.09.2018 року та 17.09.2018 року, про що у судовому засіданні не заперечував представник відповідача. Верховний Суд\~ у своїй постанові від 10.09.2018 року по справі № 487/6407/16-ц зауважив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1\~статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої\~статті 235 КЗпП України\~у\~разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~«Про запобігання корупції»\~іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями\~статті 43 Конституції України\~дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої\~статті 235\~КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України було здійснено з порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу [PERSON] не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення і які існували на день його звільнення. При цьому суд не приймає доводи представника відповідача про невідповідність позивача кваліфікаційним вимогам до посад фахівця з безпеки, начальника відділу внутрішнього аудиту, оскільки, як було встановлено у судовому засіданні, позивача [PERSON] зазначені посади не пропонувалися та кандидатура щодо відповідності кваліфікаційним вимогам до них взагалі не розглядалася. Частиною другою\~статті 235 КЗпП України\~встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 5 розділу ІV вказаного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). \~ \~ \~ \~Останніми двома місяцями, що передують звільненню позивача є липень 2018 року та серпень 2018 року. З наданої довідки від 10.10.2018 року № 07-21/743 вбачається, що заробітна плата позивача за останніми двома місяцями, що передують звільненню, тобто за липень 2018 року та серпень 2018 року складає 5765,12 грн. та 3523,13 грн. відповідно (а.с. 12). Таким чином середньоденна заробітна плата складає: липень 2018 року 5765,12 грн. + серпень 2018 року 3523,13 грн.: 29 робочі дні = 320,28 грн. Кількість робочих днів за період затримки розрахунку за час затримки розрахунку з дня звільнення позивача, а саме: 18.09.2018 року на день постановлення рішення, а саме: 01.03.2019 року складає 115 днів. Таким чином загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 36832,20 грн. (320,28 грн. х 29 днів = 36832,20 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного, ст.ст. 40, 49-2, 235 КЗпП України, ст.ст. 6-13, 81, 141, 258, 259, 263- 265, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved