Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

02.03.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі і гідності фізичної особи та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] об 11-й годині 13-й хвилині 14-й секунді під час доповіді Позивачем питання рядку денного пленарного засідання чергової 7 сесії Ізюмської міської ради 8 скликання, депутат Ізюмської міської ради 8 скликання [PERSON] , перебуваючи на місці для голосування у залі пленарних засідань, публічно звернувся до Позивача із образливою фразою такого змісту (російською мовою):«[INFO]» Поширена стосовно Позивача інформація є такою, яка принижує честь та гідність Позивача. Повідомлення [PERSON] інформації про Позивача у публічному виступі, є поширенням інформації. Під час публічного виступу, в залі пленарних засідань були присутні 44 особи (депутати Ізюмської міської ради та запрошені особи). Також, здійснювалась онлайн трансляція пленарного засідання чергової 7 сесії Ізюмської міської ради 8 скликання у мережі Інтернет на веб-сайті "You tube" за адресою: [INFO] Відповідно до інформації за вищезазначеним в мережі Інтернет посиланням, станом на 01.03.2021 року, відеозапис пленарного засідання переглянули 9 288 користувачів. При цьому, оскільки фраза (російською мовою) "[INFO]" прямо адресована доповідачу який перебував на трибуні для доповідей та проголошена під час доповіді питання порядку денного пленарного засідання чергової 7 сесії Ізюмської міської ради 8 скликання, то зазначені відомості дають підстави для висновку про те, що інформація, яка повідомлена [PERSON] у репліці стосується саме Позивача. У фразі адресованій Позивачу, [INFO] Відповідач висловив твердження такого змісту: (російською мовою) "[INFO]". Використання у публічному виступі зазначених тверджень, свідчить, що нібито Позивач є "дебілом". Відповідно до Тлумачного словника іншомовних слів, слово «Дебіл» означає: «той, хто страждає вродженою психічною неповноцінністю, розумовою відсталістю; недоумкуватий». В першу чергу слово «Дебіл» є медичним терміном. Це хворобливий стан психіки, що характеризуються загальними клінічними ознаками та застосовується до осіб, які страждають на «Дебільність» - найлегша і найрозповсюдженіша форма олігофренії. Позивача було обрано депутатом Ізюмської міської ради 8 скликання тішення Ізюмської міської ради від 01.12.2020 року №0002 "Про інформацію Ізюмської міської територіальної виборчої комісії Ізюмського району Харківської області про результати виборів Ізюмського міського голови та депутатів Ізюмської міської ради 8 скликання"). На даний час Позивач перебуває на посаді заступника Ізюмського міського голови з 1 грудня 2020 року (рішення Ізюмської міської ради від 01.12.2020 року № 0011 "Про затвердження на посаді заступника Ізюмського міського голови"). Посада заступника Ізюмського міського голови є виборною посадою на яку особа затверджуються відповідною радою (стаття 3 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування"). Посада заступника Ізюмського міського голови відноситься до четвертої категорії посад органів місцевого самоврядування (стаття 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування"). Тобто безумовно, що Позивач є публічною особою, посада якої за своїм характером залежить від ділової репутації та іміджу особи. Крім того, образа посадової особи органів місцевого самоврядування спотворює авторитет органів місцевої влади. Тобто, суб`єктивні висловлювання Відповідача стосовно особистих розумових якостей Позивача здійснені в принизливій, непристойній формі, яка суперечить прийнятому у суспільстві спілкуванню між людьми та є образливою для Позивача, носять характер образи, а тому, беззаперечно принижують честь та гідність Позивача. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Слід зазначити, що дії "Відповідача", що завдали моральної шкоди "Позивачу" відбулися на сесії Ізюмської міської ради, в присутності депутатського корпусу міської ради та інших осіб. Звертаю увагу суду на те, що "Позивач" є депутатом Ізюмської міської ради 8-го скликання, окрім того працює на посаді заступника Ізюмського міського голови та за своїми посадовими обов`язками опікується гуманітарним напрямком роботи (культура, освіта, медицина, спорт, соціальний захист). В той же час образливий виступ "Відповідача" значно принизив "Позивач", його особистість в очах численних підпорядкованих йому осіб, фактично це призвело до певної руйнації авторитету, який "Позивач" набував, роками працюючи в органах місцевого самоврядування. Вказані обставини призвели до того, що вже після сесії міської ради, спілкуючись з підлеглими "Позивач" відчував певний дискомфорт та невпевненість, що вплинуло на його працездатність в певний проміжок часу. Просить суд: визнати, що поширене [PERSON] , [INFO] об 11 год. 13 хв. висловлювання на адресу [PERSON] (російською мовою) «дыбил» носить явно образливий характер і є таким, що ображає честь та гідність [PERSON] . Стягнути з [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ( реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) 10000 грн. (десять тисяч гривень) у відшкодування завданої моральної шкоди. 12.04.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву зазначивши, що даний цивільний позов Позивач обґрунтовує тим, що на його думку при його виступі як доповідача [INFO] при проведенні 7 сесії Ізюмської міської ради пролунала образлива фраза «[INFO]», яку він без жодних підстав та надання суду доказів сприйняв на свою адресу. У позовній заяві Позивач посилається на те що він доповідав на сесії як посадова особа, на посаді заступника міського голови , а захист честі, гідності та відшкодування моральної просить у суду громадянин [PERSON] . Гр. [PERSON] намагається довести суду, що порушені права громадянина, а не посадової особи до якої на думку Позивача була спрямована образлива фраза «[INFO]». На сесії доповідав не громадянин [PERSON] , а публічна посадова особа. З таким же успіхов громадянин [PERSON] може заявити, що порушено права депутата Ізюмської міської ради 8 скликання [PERSON] . Заступник Ізюмського міського голови [PERSON]., як посадова особа, як особа публічного права має право та всі можливості на відповідь та спростування любої інформації, яка на його думку не відповідає дійсності та стосується його діяльності. Крім того його оціночні судження не мали та не мають до посадової особи, заступника Ізюмського міського голови, [PERSON] жодного відношення. Відповідач наголошує на тому, що з позову не зрозуміло яким чином і на підставі чого [PERSON] пов`язує фразу, яку він визначив в позові, із його особистістю та приниженням його честі та гідності. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, та просив стягнути судовий збір у розмірі 3178,00 гривень. Відповідач, у судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у повному обсязі, пояснив, що він сказав «Ты не просто отмороженый, ты тупил». Позивач знаходився в сесійній залі, як посадова особа, а подав позов, як громадянин. Що відповідач поширив інформацію під час виконання посадових (службових) обов`язків депутата Ізюмської міської ради, тому належним поширювачем інформації, яку подав відповідач є Ізюмська міська рада. Судом не була залучена в якості відповідача юридична особа - Ізюмська міська рада. Доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачами та її недостовірності, має відбуватися в загальному порядку. Також, позивачем не обґрунтовано в чому саме відбулось порушення особистих немайнових прав позивача поширенням інформації. За таких умов позивачем не доведено, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню. Необхідно взяти до уваги відсутність достатнього балансу для необхідності втручання суду в процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів. Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їхню правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Представник відповідача [PERSON] зазначив відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я (МКХ-Ю) такий діагноз як «дебільність» більше не використовується. Згідно із розділом F МКХ-1 нормативним є термін «легка розумова відсталість». Отже, «дебіл» та «дебільність» на теперішній час будь-якого відношення до медичної термінології не мають. Якщо ж аналізувати слово «дебіл» без хибної прив`язки до медичної термінології, то за усіма мовностилістичними ознаками таке слово є оціночними судженнями, що непідлягає спростуванню. Позивач не надав суду жодного висновку експерта та не ініціював проведення судової семантико-текстуальної експертизи, яка би могла встановити, чи є висловлювання «[INFO]» фактичним твердженням та чи не належить воно до оціночних суджень. Позивач не довів у встановленому чинним законодавством порядку існування усіх елементів юридичного складу правопорушення, не довів те, що його немайнові права були порушені саме Відповідачем та жодним чином не обґрунтував розмір нібито спричиненої йому моральної шкоди. Просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі та гідності фізичної особи та відшкодування моральної шкоди у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, допитавши свідків судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] затверджено на посаді заступника Ізюмського міського голови, що підтверджується Рішенням Ізюмської міської ради 1 сесія 8 скликання від 01.грудня 2020 року № 0011.(а.с.8) [INFO] депутат Ізюмської міської ради 8 скликання [PERSON] , перебуваючи на місці для голосування у залі пленарних засідань, публічно звернувся до позивача із образливою фразою такого змісту: «[INFO]»,що підтвердили у судових засідання свідки, а саме. [PERSON] 01.09.2021 року в судовому засіданні пояснив, що [INFO] в ході перепалки в сесійній залі [PERSON] сказав на [PERSON] -«[INFO]». Здійснювалась відео зйомка, він чітко чув « Дебіл », сидів [PERSON] позаду свідка і він все чув. [PERSON] 01.09.2021 року в судовому засіданні пояснив, що під час одного з засіданьчергової сесії Ізюмської міської ради позивач [PERSON] доповідав одне з питань. [PERSON] висловлювався не коректно і образливо в сторону [PERSON] та назвав «дебіл». [PERSON] знаходився також в сесійній залі на своєму місці для голосування, образи говорив в мікрофон всі чули чітко. [PERSON] пояснив, що [INFO] на пленарному засіданні чергової сесії доповідав [PERSON] . Після доповіді пролунало в залі від [PERSON] російською мовою «[INFO]. [PERSON] зухвало поводив себе на кожній сесії. Він знаходився в залі засідань біля вікна. [PERSON] знаходився в залі, говорив голосно, він чітко почув. Відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно вимог ст. 269 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Частиною 1статті 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції Українифізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до ст. 3 Конституції України, честь та гідність визнаються найвищою соціальною цінністю, а ст.28 Конституції передбачено, що кожний має право на повагу до його гідності. Право людини на захист від посягань на честь, гідність і ділову репутацію закріплено в таких актах, як Загальна декларація прав людини, прийнята і проголошена резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Європейська конвенція захисту прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. В п. 15 даної постанови вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 761/7719/18 зроблено висновок, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, яка міститься, зокрема, в Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 року № 12/1984/84/131 «Справа Лінгенса», «на думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна». Виходячи зі змісту поняття за словником іншомовних походжень дебіл (лат. debilis - немічний, кволий): людина із вродженою психічною неповноцінністю, розумовою відсталістю; недоумок. Дебільність (лат. debilis - «слабкий») - термін, що застосовується у психіатрії для визначення слабкого ступеня олігофренії. Відповідно до МКХ-10, розділу F, нормативним є термін «легка розумова відсталість». Отже, висловлювання відповідача на адресу позивача «дебіл» містить фактичні дані (інформацію) про те, що останній із вродженою психічною неповноцінністю. Матеріали справи не містять даних про захворювання [PERSON] на психіатричні хвороби. Також в судовому засіданні 19.05.2021 року свідок [PERSON] , пояснив суду, що [INFO] був присутній на засіданні сесії Ізюмської міської ради. На сесії заступник Ізюмського міського голови [PERSON] виступав з низкою питань протягом 1-2 годин, він вів себе провокаційно, не відповідав на запитання депутатів. Ображав депутатів, говорив «Ви хами». Декілька раз звертався [PERSON] з зауваженнями. [PERSON] надавав оціночні судження з приводу роботи [PERSON] . Він пам`ятає «Ти тупіл» це було оціночне судження депутата [PERSON] Фрази «[INFO]» не чув, була фраза «[INFO]». Ця інформація є негативною, оскільки стверджується про порушення позивачем принципів моралі, неетичної поведінки в особистому та суспільному житті, а відтак, поширення такої інформації порушує право [PERSON] на повагу до його гідності та честі. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 280 ЦК України передбачено, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Щодо захисту прав позивача шляхом компенсації моральної шкоди суд зазначає наступне. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як слідує із роз`яснень, викладених у п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. №4(із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до роз`яснень п. 5 та п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під судом, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Зважаючи на те, що у відношенні позивача була поширена інформація, яка принижує його честь та гідність, позивачу було заподіяно моральної (немайнової шкоди), яка виходячи із принципу розумності визначається судом у розмірі 5000 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки вимоги позивача задоволено частково, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2043,00 гривень.

Outcome: partial