Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 11.08.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Кравцов Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков Олег Віталійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 11.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №2003399392 в порядку і на умовах якого ПАТ «ОТП Банк» надало [PERSON] споживчий кредит на споживчі цілі та придбання послуг продавців у розмірі 55\~400 грн., строк кредиту 36 місяців з 11 квітня 2013 року по 11 квітня 2016 року. 17.07.2020 року представник [PERSON] ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ВП №62417481, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова О.В. та встановив, що 07.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим В.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №716, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №2003399392 від 11.04.2013 року, на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс»» заборгованість за період з 29.01.2019 року по 28.02.2020 року у сумі 37109,29 грн. та за вчинення виконавчого напису нотаріусу 371,09 грн. Позивач вважає, що у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Позивач зазначає, що ним не отримувалось письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги з зазначенням грошової вимоги, яка підлягає виконанню та письмової вимоги боржнику про усунення порушень, тому звернення ТОВ «ФК «Прайм Альянс»» з заявою про вчинення виконавчого напису є передчасним. Позивач наголошує, що повідомлення про усунення порушень кредитного договору він не отримував. Позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 07 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцова Олександра Олександровича, зареєстрований в реєстрі №716, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»» загальну суму у розмірі 37\~480,38 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2020 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У підготовче судове засідання 14.09.2020 року сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 21.09.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає, просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору утворилася кредитна заборгованість, ПАТ «ОТП Банк» було направлено позивачу повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором. ТОВ «ФК «Прайм Альянс»» було направлено позивачу повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором та вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, ТОВ «ФК «Прайм Альянс»» належним чином повідомляло позивача про наявність заборгованості. Відповідач зазначає, що ним дотримано трирічний строк з дня виникнення права вимоги, адже момент з якого у ТОВ «ФК «Прайм Альянс»» виникло право примусового стягнення обчислюється з дня направлення вимоги про погашення кредиту, а саме 01.03.2019 року, отже виконавчий напис вчинено з дотриманням встановлених строків. У підготовче судове засідання 25.11.2020 року сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 18.02.2021 року сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. 31.03.2021 року справа не розглядалась у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи відкладено на 19.05.2021 року. У судове засідання 19.05.2021 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності та з повідомленням, що проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 28.05.2021 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №2003399392 в порядку і на умовах якого ПАТ «ОТП Банк» надало [PERSON] споживчий кредит на споживчі цілі та придбання послуг продавців у розмірі 55\~400 грн., строк кредиту 36 місяців з 11 квітня 2013 року по 11 квітня 2016 року. 13.06.2016 року ПАТ «ОТП Банк» за договором факторингу №13/06/16 відступлено право вимоги за кредитним договором №2003399392 від 11.04.2013 року до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»». 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс»» було укладено договір факторингу 29/01/19 відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс»» набуло право нового кредитора до позичальника за кредитним договором №2003399392 від 11.04.2013 року. 07.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим В.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №716, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №2003399392 від 11.04.2013 року, на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс»» заборгованість за період з 29.01.2019 року по 28.02.2020 року у сумі 37109,29 грн. та за вчинення виконавчого напису нотаріусу 371,09 грн. 25.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62417481 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс»» грошової суми в розмірі 37\~480,38 грн. Вважаючи виконавчий напис №716 від 07.04.2020 р. протиправним, позивач звернувся із позовною заявою до суду, в якій просив визнати його таким, що не підлягає виконанню. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). За результатами аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі N 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України "Про нотаріат" та главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З наявних у справі доказів убачається, що виконавчий напис №716 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова Олександра Олександровича від 07.04.20 р. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс»» заборгованості за кредитним договором №2003399392 від 11.04.2013 року виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172. Постановою Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" (заява N 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява N 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень" суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у тому числі: "п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". Оскільки вищезазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22 лютого 2017 року, то з цієї дати чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Із матеріалів справи вбачається, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 07 квітня 2020 р., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, оскільки в момент вчинення виконавчого напису 07 квітня 2020 р., були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі N 158/2157/17. Додатково враховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України "Про нотаріат". Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172. За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округ Кравцов Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков Олег Віталійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн. згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, покладається на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved