Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна. Позовні вимоги мотивує тим, щоз відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1994 року по 04 березня 2014 року. В листопаді 1994 року вона разом з чоловіком поселилась в будинку [ADDRESS], який на той час належав тітці відповідача [PERSON], і в ньому прописалася 21 лютого 1995 року. 04 листопада 2004 року вищезазначений будинок [PERSON] подарувала відповідачу. Оскільки [PERSON], ще до її вселення в будинок, пообіцяла, що подарує його відповідачу, вона з відповідачем за спільні кошти почала робити ремонт в будинку і його реконструкцію. Зокрема, в період з 1995 по 2012 рік вони поміняли двері, майже все внутрішнє оздоблення, провели воду і газ, замінили всю електропроводку, повністю обладнали і оздобили ванну, у всіх приміщеннях постелили ламінат або плитку, добудували до будинку два приміщення загальною площею 29,3 метра і повністю оздобили їх, повністю перекрили з розширенням його і на нові приміщення,спорудили окрему, ще не завершену будівництвом, двоповерхову будівлю літньої кухні і гаража на першому поверсі, частково встановили нову огорожу з гофрованої сталі і виконали цілий ряд інших ремонтно-будівельних робіт, внаслідок чого, загальна ринкова вартість будинковолодіння збільшилась з 314743 грн. до 632388 грн., або на 317645 грн., тобто в два рази, що свідчить про суттєве його покращення і обумовлює визнання його спільною власністю і можливість його розподілу в натурі у відповідності з розмірами часток у його вартості, що припадають на кожного з них. При цьому, на відповідача припадає доля розміром 473568 грн., з яких 314743 грн. вартість будинку до покращення, 158825 грн. - половина вартості покращень, а на неї 158825 грн.,тобто лише половина вартості покращень.Оскільки в неї іншого житла не має, а розмір будинку і його план дозволяють його розподіл у відповідності з названими частками, просить виділити їй згідно варіанту № 2 висновку спеціалістів ТОВ "Ріялті-О" квартиру під умовним № 1,в яку включити приміщення № 6, площею 20,5 м.кв. і № 7, площею 8,2 м.кв. в будинку та приміщення № 3, площею 17,6 м.кв., №4, площею 2,1 м.кв. першого поверху та № 6 другого поверху, площею 44 м.кв., в будівлі літньої кухні і гаражу, загальною вартістю 150024 грн. Оскільки вартість вказаних приміщень на 8 801 грн. менше частки, що на неї припадає, просить додатково виділити їй приміщення № 2, площею 25,3 м.кв., в будівлі літньої кухні і гаража, яке має окремий вхід і є абсолютно ізольованим,а його вартість складає 7726,88 грн., тобто повністю вкладається в розмір різниці вартості квартири, згідно висновку спеціалістів, ще з залишком в розмірі 1074,12 грн.Таким чином загальна вартість вищезазначеної її частки в будинковолодінні складатиме не більше 157750,88 грн., що на 1074,12 грн. менше половини вартості покращень. Крім цього зазначає, що за час шлюбу вона з відповідачем придбала цілий ряд предметів рухомого майна, а саме: набір меблів для спальні з 7-и предметів, орієнтовноювартістю, з врахуванням амортизації, біля 6000 грн., набір м'яких меблів з 4-х предметів, вартістю 5000 грн., телевізор "Томсон", вартістю 4000 грн., телевізор "Самсунг", вартістю 2500 грн., тумбочку під телевізор, вартістю 600 грн., люстру з 5-а лампочками, вартістю 1000 грн., комп'ютерний стіл, вартістю 800 грн., три люстри з 3-а лампочками, вартістю 150 грн. кожна, всього 450 грн., два світильники, вартістю по 100 грн. кожний, всього 200 грн., два настінні бра, вартістю по 120 грн. кожний, всього 240 грн., набір меблів для кухні із 7-и предметів, вартістю 3000 грн., мікрохвильову піч, вартістю 1200 грн., холодильник "Норд", вартістю 3000 грн., пральну машину "Ардо", вартістю 4500 грн., м'який куток для кухні з двох предметів, вартістю 1700 грн., дубовий стіл, вартістю 2500 грн., набір меблів для прихожої з висувними шухлядами з 2-х предметів, вартістю 2500 грн., ще один набір меблів для прихожої з 2-х предметів, вартістю, 1500 грн., комод, вартістю 800 грн., мотоблок з причепом, вартістю 12500 грн., мотоцикл Kanuni Nostalgia, вартістю 5000 грн., бетономішалку, вартістю 2500 грн., трьохкамфорну газову плиту, вартістю 1 200 грн., всього на суму 62 690 грн.. Просить будинковолодіння [ADDRESS] розділити в натурі на дві ізольовані квартири, присудивши їй квартиру з умовним №1, до якої включити приміщення під № 6, площею 20,5 м.кв., і № 7, площею 8,2 м.кв., в будинку, та приміщення №2, площею 25,3 м.кв., № 3 площею,17,6 м.кв., №4, площею 2,1 м.кв. та № 6, площею 44 м.кв. в будівлі літньої кухні і гаражу, загальною вартістю 157750,88 грн., а відповідачу всі інші приміщення в будинку: №1, площею 9,3 м.кв., №2, площею 22,3 м.кв., №3, площею 20,3 м.кв., №4, площею 6,4 м.кв. та №5, площею 11,3 м.кв., в будівлі літньої кухні і гаражу: № 1, площею 41,2 м.кв., № 5, площею 68,7 м.кв., а також сарай і коптилку, загальною вартістю більше 474637,12 грн.. Спільно нажите нами рухоме майно просить поділити порівно і виділити їй тумбочку під телевізор, вартістю 600 грн., три люстри, вартістю по 150 грн., на загальну суму 450 грн., набір меблів для кухні з 7-и предметів, вартістю 3000 грн., мікрохвильову піч, вартістю 1200 грн., пральну машинку, вартістю 4500 грн., м'який куток для кухні з двох предметів, вартістю 1700грн., дубовий стіл, вартістю 2500 грн., набір меблів для прихожої з висувними шухлядами з 2-х предметів, вартістю 2 500 грн., телевізор "ТОМСОН", вартістю 4000 грн., набір меблів для спальні з 7-и предметів, вартістю 6000 грн., комп'ютерний стіл, вартістю 800 грн., трьохкамфорну газову плиту, вартістю 1200 грн., всього на суму 32000 грн.. Решту рухомого майна присудити відповідачу. Також просить стягнути з відповідача в її користь судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 2041,1 грн. та 2000 грн. витрат за правову допомогу. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Крім цього позивач пояснила, що прибудова до спірного будинку була здійснена після того, як [PERSON] подарувала житловий будинок відповідачу. Також зазначила, що відсутні свідки, які б могли вказати за чиї кошти здійснювалася добудова та ремонт будинку. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та пояснили, що згідні із варіантом поділу рухомого майна, що зазначений в позові, однак не визнають позовні вимоги щодо поділу нерухомого майна. Відповідач також зазначив, що добудова до будинку та ремонт були здійснені його тіткою [PERSON] до укладення договору дарування. Також зазначив, що тітка [PERSON] вкладала свої кошти у ремонт та добудову свого будинку. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1994 року, який було розірвано рішенням Тячівського районного суду від 19 лютого 2014 року (а.с. 7). Згідно договору дарування будинку від 04 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірною спорудою, що розташований в [ADDRESS], загальною площею 98,3 м.кв., житловою площею 42,6 м.кв. (а.с. 17-18). Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до роз'яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",майно, яке належало одному із подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеного при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно з ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначеними нормами визначено, що майно набуте подружжям за час їх шлюбу та істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя є спільною сумісною власністю за відсутності спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю. У разі виникнення спору між подружжям щодо цього майна за наявності посилання другим із подружжя у внесенні ним трудових або грошових витрат, таке майно може бути визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя лише за рішенням суду. Для застосування передбачених зазначеною нормою правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11, ч.1 ст. 57 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON], заявляючи вимоги про розподіл житлового будинку, посилалася на норми ч.1 ст.62 СК України згідно з якими, - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому [PERSON] виходила з того, що внаслідок проведеного ними за час шлюбу ремонту вартість житлового будинку істотно збільшилася. Як встановлено судом, право власності на житловий будинок з надвірною спорудою, що розташований в [ADDRESS], загальною площею 98,3 м.кв., житловою площею 42,6 м.кв., набуте позивачем 04 листопада 2004 року на підставі договору дарування. Шлюб між сторонами було розірвано 04 березня 2014 року. Відповідач не заперечував того факту, що в спірному будинковолодінні дійсно був проведений ремонт та добудова, однак зазначив, що ремонті роботи та добудова до житлового будинку проводилась ще до оформлення ним права власності на нього, тобто попереднім власником [PERSON]. Також зазначив, що позивач не може ставити питання про розподіл літньої кухні та гаражу, оскільки дані споруди є самочинно збудовані, їх будівництво не завершено, і вони не є зареєстровані. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" від 30.03.2012 року самочинно збудоване майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Із постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 418 від 20 жовтня 2014 року вбачається, що [PERSON] інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.96 КУпАП, за будівництво господарської споруди - гаражу без правовстановлюючих документів (а.с.122). Отже самочинно збудований гараж та літня кухня не є об'єктом права власності та поділу не підлягає. Згідно звіту ТОВ "Ріалті-О" від 2014 року, загальна вартість житлового будинку з прибудовою, з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS], складає 632 388 грн., початкова вартість будинковолодіння до проведення робіт по покращенню складає 314 743 грн., тобто, вартість ремонтно-будівельних робіт по покращенню домоволодіння складає 317 645 грн. (а.с. 20-79). При цьому суд зазначає, що в даному звіті не досліджувався конкретний період проведення конкретних ремонтних робіт, а час їх проведення вказано зі слів позивача. Із копії плану будинку [ADDRESS] за 27 вересня 2004 року, тобто до укладення договору дарування, вбачається, що загальна площа будинку, що на той час належав [PERSON], з врахуванням прибудови, складала 98,3 м.кв. (а.с.89-90). Суд не бере до уваги пояснення позивача про те, що прибудова до будинку була здійснена до укладення договору дарування, оскільки дані пояснення спростовуються самим договором дарування від 04 листопада 2004 року, з якого вбачається, що загальна площа житлового будинку на час його дарування становила 98,3 м.кв., тобто, на час укладення договору дарування спірний будинок був подарований з прибудовою. Жодних доказів того, що прибудову до спірного будинку та ремонт у ньому до укладення договору дарування проводили сторони, а не попередній власник [PERSON], суду не подано, як і не подано жодних доказів того, які саме ремонтні роботи проводилися в спірному будинку після укладення договору дарування. Разом з тим, у разі збільшення цінності будинку за рахунок ремонту та поліпшення допоміжних приміщень, відповідно до згаданих норм матеріального права, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" (п.п. 4, 5) така участь дає право вимагати не визнання права власності, а відшкодування затрат на будівництво. За таких обставин, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду справи не доведена наявність правових підстав вважати, що будинковолодіння [ADDRESS] за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок саме спільних трудових чи грошових затрат подружжя, а отже і відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо розподілу даного будинковолодіння. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині розподілу рухомого майна визнав повністю, і його визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов в частині розподілу рухомого майна, підлягає задоволенню, і слід розділити спільне рухоме майно подружжя та виділити [PERSON]: тумбочку під телевізор, вартістю 600 грн., три люстри, вартістю по 150 грн., на загальну суму 450 грн., набір меблів для кухні з 7-и предметів, вартістю 3000 грн., мікрохвильову піч, вартістю 1200 грн., пральну машинку "Ардо", вартістю 4500 грн., м'який куток для кухні з двох предметів, вартістю 1700 грн., дубовий стіл, вартістю 2500 грн., набір меблів для прихожої з висувними шухлядами з 2-х предметів, вартістю 2 500 грн., телевізор "ТОМСОН", вартістю 4000 грн., набір меблів для спальні з 7-и предметів, вартістю 6000 грн., комп'ютерний стіл, вартістю 800 грн., трьохкамфорну газову плиту, вартістю 1 200 грн., всього на суму 28 450грн.. Виділити [PERSON]:набір м'яких меблів з 4-х предметів, вартістю 5000 грн., телевізор "Самсунг", вартістю 2500 грн., люстру з 5-а лампочками, вартістю 1000 грн., два світильники, вартістю по 100 грн. кожний, всього 200 грн., два настінні бра, вартістю по 120 грн. кожний, всього 240 грн., холодильник "Норд", вартістю 3000 грн., набір меблів для прихожої з 2-х предметів, вартістю 1500 грн., комод, вартістю 800 грн., мотоблок з причепом, вартістю 12500 грн., мотоцикл Kanuni Nostalgia, вартістю 5000 грн., бетономішалку, вартістю 2500 грн., всього на суму 34 220грн.. 10 вересня 2014 року Тячівським районним судом Закарпатської області по даній справі винесено ухвалу про забезпечення позову (а.с.101). Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути пропорційно до розміру задоволеного позову судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 406 грн. 30 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 1 000 грн.

Outcome: partial