Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

у березні 2019 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Світоч» звернулося до Карлівського районного суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] має у приватній власності земельну ділянку площею 6,4962 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Максимівської сільської ради Карлівського району Полтавської області. 31.01.2018 року [PERSON] уклав договір оренди землі з СТОВ «Світоч» строком на 10 років, з правом пролонгації та правом передачі в піднайом (суборенду), який зареєстрований 20.07.2018 року у Державному реєстрі речових прав державним реєстратором Мирошниченко С.А. 02.10.2018 року вказаний договір було розірвано на підставі Угоди про дострокове розірвання Договору оренди землі від 31.01.2018 року, відомості внесені до реєстру 04.10.2018 року відповідачем - 2. Вже 05.12.2018 року зареєстроване інше речове право право оренди земельної ділянки відповідачем 3 на підставі Договору оренди землі від 05.12.2018 року, укладеного між третьою особою 2, ФГ «Кумечко» та відповідачем 1, [PERSON] , строком на 7 років, дата закінчення строку дії речового права 05.12.2025 року. Позивач повідомляє, що до створення довіреності та угоди про дострокове розірвання договору ніякого відношення не має, про що повідомив правоохоронні органи та відповідні відомості внесені до ЄРДР за ч.1 ст.358 КК України, проводиться досудове розслідування. Оскільки при укладенні Угоди від 02.10.2018 року про дострокове розірвання Договору оренди землі від 31.01.2018 року було відсутнє волевиявлення позивача як орендаря на розірвання договору оренди землі від 31.01.2018, просить визнати недійсною вказану Угоду та скасувати державну реєстрацію іншого речового права на підставі вказаної Угоди; визнати недійсним Договір оренди землі від 05.12.2018 року, укладений між ФГ «Кумечко» та [PERSON] і скасувати державну реєстрацію іншого речового права на підстві вказаного правочину (а.с.5-14т.1). Ухвалою судді Карлівського районного суду Попова М.С. від 27.03.2019 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 64 т.1). 28.03.2019 року заяву представника позивача СТОВ «Світоч» Новицького В.В. про забезпечення позову задоволено частково та заборонено ФГ «Кумечко, [PERSON] та [PERSON] та їх довіреним особам вчиняти всі значимі юридичні дії із земельною ділянкою площею 6,4962 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Максимівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, кадастровий № 5321683400:00:001:0161, власником якої є [PERSON] (а.с.72 т.1). Постановою Полтавського апеляційного суду від 03.09.2019 року ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 28.03.2019 року змінено та виключено висновки про задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони передавати в оренду чи суборенду земельну ділянку з кадастровим номером: 5321683400:00:001:0161, заборони вносити в Статутний капітал, відчужувати право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) з кадастровим номером кадастровий № 5321683400:00:001:0161 (а.с.114-117 виділених матеріалів). 18.04.2019 року відповідач 2 подала відзив (а.с.92-115 т.1) з проханням відмовити у задоволенні позову, покликаючись на те, що нею 02.10.2018 року при державній реєстрації припинення договору оренди землі ( № запису про інше речове право 27136304 від 17.06.2018) дотримано вимоги Порядку проведення державної реєстрації прав, що встановлений статею 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових парв на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме встановлено особу заявника гр.України [PERSON] на підставі паспорту у формі картки та перевірено обсяг повноважень на підставі довіреності, виданої СТОВ «Світоч» від 27.08.2018 року №54. Під час формування та реєстрації заяви державним реєстратором з оригіналів документів виготовлено електронні копії шляхом сканування таких документів. Також державним реєстратором встановлено відсутність підстав, передбачених законом, а саме ч.1 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для зупинення розгляду заяви та для відмови в державній реєстрації. Зазначає, що відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Звертає увагу суду, що жодних вимог до неї позивач СТОВ «Світоч» не заявляє. В послідуючому, у липні 2019 року, ця справа з Карлівського районного суду Полтавської області на підставі розпорядження в.о.голови Карлівського районного суду Попова М.С. надійшла до Машівського районного суду Полтавської області, яка автоматизованим розподілом судової справи між суддями визначена для розгляду судді Косик С.М. (а.с.167-173 т.1) Ухвалою від 30.07.2019 року суддя Косик С.М. прийняла справу до свого провадження та повторно призначила підготовче засідання (а.с.174 т.1). У заяві від 19.08.2019 року відповідач - 2 просить розглядати справу за її відсутності та позовні вимоги не визнає в повному обсязі (а.с.196,197, 237-239 т.1). Одночасно зі справою до Машівського районного суду надійшов зустрічний позов, датований 16 липня 2019 року, [PERSON] до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Світоч» про визнання угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки недійсною (а.с.247-252 т.1) та ухвалою Машівського районного суду від 18.09.2019 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Світоч» про визнання угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки недійсною та повернуто її заявникові (а.с.12,13 т.2). 18.03.2020 року [PERSON] подала зустрічний позов від імені [PERSON] , який мотивований також тим, що в листопаді 2017 року під психологічним тиском з боку [PERSON] підписав договір оренди землі без дати та після проходження Поліграфу було підтверджено, що правочин від 31.01.2018 року вчинений особою проти його справжньої волі внаслдіок застосування психічного тиску з боку [PERSON] . Також зазначає, що [PERSON] не підписував Угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки б/н від 01.01.2009 року, датовану 10.01.2018 року та СТОВ «Світоч» здійснило реєстрацію права оренди за Договіором оренди землі б/н від 31.01.2018 року з порушеннями, оскільки діяв Договір оренди землі від 01.01.2009 року, що призвело до подвійної реєстрації (а.с.234-257 т.2, 1-25 т.3), який ухвалою суду від 06.04.2020 року прийнятий до розгляду та об`єднаний з первісним позовом (а.с.26,27 т.3). \~ \~ \~ \~У відзиві на зустрічний позов представник позивача СТОВ «Світоч» Новицький В.В. просить відмовити в задоволенні зустрічного позову та в обгрунтування зазначає, що викладені доводи [PERSON] базуються на припущеннях, так як відповідач до офісу орендаря звертався в листопаді 2017 року, натомість вирішив звернутися до Центру психофізіологічних тестувань для проходження Поліграфу через 2,5 роки. Вважає що висновок психофізіологічного опитування особи не відноситься до висновків експерта чи документів в розумінні глави 5 ЦПК України «Докази і доказування», а тому має орінтовне, а не доказове значення. Також звертає увагу, що згідно з п.3.1 договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.01.2009 року між СТОВ «Світоч» та [PERSON] , термін дії договору 10 років, починаючи з моменту реєстрації договору, а саме 18.01.2012 року. Засновником та головою господарства ФГ «Кумечко» є [PERSON] та інших засновників та членів не зареєстровано. Крім того, зазначає, що подвійна реєстрація договорів оренди має місце, оскільки власник земельної ділянки всупереч існуючим договірним відносинам між сторонами укладає правочин, за яким передає право оренди іншій юридичній особі. Представник відповідача до зустрічної позовної заяви додала завірену копію Угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 01.01.2009 року, датовану 10.01.2018 року(а.с.98-108 т.3). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні, покликаючись на те, що 31.01.2018 року між СТОВ «Світоч» і [PERSON] укладений договорі оренди належної останньому земельної ділянки та в цьому ж році менеджер підприємства дізналася про те, що невідома особа з прізвищем [PERSON] звернувся до державного реєстратора та зареєстрував угоду від 02.10.2018 року про дострокове розірвання договору оренди землі, укладеного між СТОВ «Світоч» та [PERSON] 31.01.2018 року, у зв`язку з чим СТОВ «Світоч» звернулося до поліції та зі скаргою на дії державного реєстратора до Міністерства юстиції. Оскільки провадження триває та в задоволенні скарги відмовлено, позивач звернувся до суду за захистом прав. Представник позивача зазначив, що під час укладення спірної угоди генеральний директор був у відпустці та не міг підписати такої угоди, СТОВ «Світоч» очолює генеральний директор, а не директор, а тому державний реєстратор повинна була це з`ясувати та не проводити відразу реєстрацію правочину, перевірити особу, яка подала договір на реєстрацію, але цього не було зроблено, тому дії державного реєстратора є неправомірними. Просив у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити, пояснивши, що земельна ділянка [PERSON] тривалий час перебуває в оренді СТОВ «Світоч» та в 2018 році було вирішено переукласти договора оренди з пайщиками, а тому було розірвано договір оренди, укладений в 2009 році та 31.01.2018 року укладений договір на нових умовах, [PERSON] добровільно підписав договір оренди, без примусу, висновок опитування за допомогою поліграфа не є доказом. Натомість наполягав на тому, що угода від 02.10.2018 року про дострокове розірвання договору оренди від 31.01.2018 року, є підробленою та не підписувалася генеральним директором СТОВ «Світоч», довіреність на невідому особу з прізвищем [PERSON] , не видавалася, така особа ніколи на підприємстві не працювала. Представник відповідача-1 просила у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов її довірителя задовольнити з підстав, викладених у зустрічному позові та пояснила, що у 2009 році СТОВ «Світоч» був укладений договір з [PERSON] , який в подальшому був розірваний, після чого [PERSON] уклав договір з ФГ «Кумечко, договір від 31.01.2018 року, укладений між СТОВ «Світоч» та [PERSON] під тиском на останнього, угоду від 10.01.2018 року про розірвання договору оренди від 01.01.2009 року [PERSON] не підписував, саме тому СТОВ «Світоч» не надає оригінал сказаної угоди. Представник відповідача-3 просила відмовити в задоволенні позову СТОВ "Світоч" за недоведеністю та задовольнити зустрічний позов, пояснивши, що договір від 31.01.2018 року [PERSON] підписав під тиском директора СТОВ "Світоч" [PERSON] , після завершення договору оренди зі СТОВ "Світоч" від 01.01.2009 року правомірно уклав договір з ФГ "Кумечко", таким чином розпорядившись своєю власністю. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно, причини неявки не повідомили, неявка третіх осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому суд уважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,4962\~га з\~кадастровим \~номером:\~5321683400:00:001:0161,\~призначеної для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва\~та розташованої\~на території\~Максимівської сільської\~ради Карлівського\~району Полтавської\~області, на підставі державного акта на право приватної власності серії та номера ІV-ПЛ № 057782, виданого 07.05.2003 року Максимівською сільською Радою народних депутатів (а.с.32-37 т.1). 31.01.2018 р. укладений договір оренди землі між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Світоч», за умовами якого [PERSON] передав СТОВ «Світоч» в оренду належну йому земельну ділянку з кадастровим номером: 5321683400:00:001:0161, строк дії договору складає 10 років до 31 січня 2028 року, зі сплатою орендної плати не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.38-40 т.1). У частині першій статті 626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин першої-п`ятої ст.203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частинами першою та другою ст.215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, мають безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки - підлягають виконанню. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду землі»\~\~відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст.13\~Закону України\~«Про оренду\~землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення вимог або відмову в їх задоволенні. Вирішуючи питання про визнання договору оренди землі недійсним, необхідно враховувати вимоги статті 4\~ЦПК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд має встановити, чи дійсно право орендодавця порушено та з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав чи інтересів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в першому місяці 2018 році переукладалися договора з пайщиками та [PERSON] підписав договір оренди належної йому земельної ділянки, потім вияснилося, що договір був розірваний на підставі підробленої угоди, яку він не підписував та довіреності нікому не видавав, на той час взагалі був відсутній на території України. Обов`язки директора виконувала головний бухгалтер, але права підпису вона не мала. Свідок [PERSON] повідомила, що вона працює старшим менеджером СТОВ «Світоч» та у січні 2018 року з усіма пайщиками товариство переукладало договори оренди землі. [PERSON] отримав орендну плату та йому було запропоновано переукласти договір оренди, він особисто, в її присутності, підписав пакет документів угоду про розірвання договору від 2009 року (яка була в послідуючому втрачена) та договір від 31.01.2018 року. Укладення договору відбувалося в дружній, теплій обстановці, без тиску [PERSON] на підприємстві поважали, він був хороший механізатор та [PERSON] його цінував. Також пояснила, що укладенням та реєстрацією договорів займається вона, на початку року їй видається довіреність, довіреність на іншу особу генеральний директор не видавав і угоду про розірвання договору оренди землі з [PERSON] не підписував, в той період часу вони були у відпустці, печать на підприємстві не залишали. [PERSON] , будучи допитаною в якості свідка, показала, що вона працює головним бухгалтером СТОВ «Світоч» та [PERSON] спочатку діяльності підприємства здає в оренду належну йому земельну ділянку (пай), у 2018 році договір був переукладений, вона була присутня при його підписанні в кабінеті директора [PERSON] , [PERSON] особисто підписав пакет документів, без тиску, та в подальшому виявилося що [PERSON] уклав договір з ФГ «Кумечко». Також повідомила, що СТОВ «Світоч» платить орендну плату в більшому розмірі, ніж передбачено в договорі, в залежності від урожаю, пайщикам за їх бажанням видають зерно та здійснюють обробіток присадибних ділянок, намагаються виплатити орендну плату до кінця року. Повідомила, що довіреність на [PERSON] не видавалася, оскільки така довіреність могла бути видана тільки на матеріально відповідальних осіб. Підтвердила, що в серпні 2018 року, за відсутності [PERSON] , який разом з працівники їздив відпочивати на море, вона виконувала обов`язки генерального директора, проте ніяких договорів не підписувала, ніяких дій не вчиняла та печаткою не користувался. Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 15 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13, від 09 грудня 2015 року у справі № 6-849цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення, у зв`язку з його укладенням, прав та охоронюваних законом інтересів. Суд доходить висновку, що за взаємною згодою та діючи добровільно, позивач СТОВ «Світоч» та [PERSON] 31.01.2018 року уклали новий договір оренди землі, в якому змінили розмір орендної плати і строк дії договору, при цьому жодна із сторін не заперечувала проти укладення нового договору, а тому відповідачем [PERSON] не доведено обставини, які б свідчили про недійсність укладеного ним договору оренди земельної ділянки та порушення його прав при укладанні оспорюваного правочину. Факт подвійної реєстрації договорів оренди, укладених між тими самими сторонами, не свідчить про недійсність оспорюваного договору. Суд не бере до уваги висновок спеціаліста поліграфолога, який провів психофізичне дослідження (опитування [PERSON] ) (а.с.244-257 т.2, а.с.1-7 т.3) та уважає його неналежним та недопустимим доказом в розумінні статей 76-80 ЦПК України та при цьому враховує вказівки ККС Верховного Суду, викладені в Постанові від 18 серпня 2020 року по справі № 628/2370/17. Також Верховний Суд в постанові від 25 травня 2020 року по справі № 475/793/17 вказав, що висновок експертного психологічного дослідження не відповідає вимогам закону, оскільки спеціаліст, який його проводить, не попереджається про кримінальну відповідальність, а також не входить до реєстру судових експертів. Правомірність дій сторін договору оренди землі, спрямованих на продовження договірних відносин щодо користування земельними ділянками, що розпочинаються до закінчення строку дії попереднього договору, заснована, зокрема, на статті 33\~Закону України\~«Про оренду\~землі» (у редакції, чинній на час укладення оспорюваних договорів), яка передбачає, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Узгодження питання щодо продовження договору оренди землі розпочинається не пізніше одного місяця до закінчення строку дії договору та відповідна угода укладається сторонами в місячний термін. Отже, доводи відповідача [PERSON] про наявність підстав для недійсності оспорюваного договору оренди землі від 31.01.2018 року, а саме, укладення нового договору оренди землі до закінчення дії попереднього договору оренди землі від 01.01.2009 року, є необґрунтованими. Аналогічних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду при розгляді справ №288/1556/17 та №583/1278/18, викладених у постановах від 19 червня 2020року та 22 квітня 2020року, відповідно. Наведені норми матеріального права надають сторонам договору оренди землі можливість до закінчення строку його дії домовитися про продовження орендних відносин, у тому числі змінивши умови договору оренди. Зібрані у справі докази підтверджують свободу волевиявлення позивача, як орендаря за договорами оренди землі, та відповідача, як орендодавця, на досягнення домовленості про продовження між ними орендних відносин. Зазначена домовленість була оформлена належним чином. Крім того, 10.01.2018 року СТОВ «Світоч» та [PERSON] уклали угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки б/н від 01.01.2009 року, яким сторони домовилися укласти новий договір оренди земельної ділянки після припинення Договору оренди земельної ділянки від 01.01.2009 року (а.с.195 т.3) та клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи представник відповідача-1 не заявляла, посилаючись на відсутність спірної Угоди у позивача, який повідомив про відсутність Угоди. Розглядаючи доводи позивача СТОВ «Світоч» щодо недійсності правочинів, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом як істотні. Відповідно до частин 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Договір оренди землі від 31.01.2018 року, укладений між СТОВ «Світоч» та [PERSON] було розірвано на підставі Угоди від 02.10.2018 року (а.с.58,59 т.3). Як убачається Державного реєстру прав, в останньому містяться відомості про реєстрацію вказаної Угоди, внесені державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Реєстраційний центр майнових прав» Ялосовецької сільської ради Хорольського району Полтавської області [PERSON] (а.с.187-189, 209-212 т.3). 19.10.2018 року до ЄРДР внесені відомості за заявою генерального директора СТОВ «Світоч» Кириченка В.П. про вчинення кримінального правопорушення невстановленою особою, яка підробила додаткову угоду до договору оренди землі від 31.01.2018 року між орендарем СТОВ «Світоч» та орендодавцем [PERSON] , тим самим здійснила порушення права оренди СТОВ «Світоч» на земельний пай площею 6,4962 га (а.с.31 т.1). Також з наданих позивачем СТОВ «Світоч» документів убачається, що керівником СТОВ «Світоч» є [PERSON] , що стверджується Витягом з ЄДРПОУ станом на 24.10.218 року (а.с.17-20 т.1) та який приступив до обов`язків генерального директора на підставі протоколу зборів учасників №1 від 02.02.2017 року, за змістом Статуту СТОВ «Світоч» генеральний директор без довіреності діє від імені Товариства, укладає будь-які господарські правові угоди від імені Товариства (а.с.21-24 т.1). У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. За нормами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підстави та порядок набуття права на землю громадянами та юридичними особами встановлено ЗК України. Частиною першою ст. 93 ЗК України, як один з видів права на землю, визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Згідно з приписами частин 1, 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV, державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Частиною п`ятою ст. 12 Закону №1952-ІV визначено, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Під час розгляду справи представник позивача стверджував, що генеральний директор СТОВ «Світоч» не підписував спірну угоду від 02.10.2018 року про розірвання договору оренди землі від 31.01.2018 року та просив призначити судово-почеркознавчу експертизу, проте в задоволенні такого клопотання було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу правочину (а.с.157,158 т.4). Представник позивача та представник відповідача-1 повідомили про відсутність оригіналу оспорюваної угоди, зокрема представник відповідача-1 повідомила про це суд 31.03.2021 року (а.с.213 т.4). Главою 5 ЦПК України визначені основні положення про докази, доказування. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За правилами ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 4 ст. 81 ЦПК України визначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. З огляду на те, що відповідач -1 не надав суду оригінал Угоди від 02.10.2018 року та представником відповідача-1 протягом розгляду справи не заперечувався підпис [PERSON] в оспорюваній Угоді, вимогу суду про надання цього доказу представник відповідача-1 не виконала, з урахуванням положень про доказування, визначених у ч. 4 ст. 81, ч. 10 ст. 84 ЦПК України, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що в діях генерального директора СТОВ "Світоч" дійсно було вільне волевиявлення, яке відповідало його внутрішній волі, суд вважає встановленою ту обставину, що Угоду від 02.10.2018 року про дострокове розірвання договору оренди землі від 31.01.2018 року, укладену між СТОВ «Світоч» та [PERSON] , представник СТОВ «Світоч» в особі генерального директора Кириченка В.П., не підписував. В оцінці застосування положень статей 203, 205, 215, 229-233, 627, 638? ? ЦК? ? України та статей 14, 15, 18 Закону України "Про оренду землі" за подібних правовідносин Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19)). Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, який полягав у тому, що договір, укладений без волевиявлення позивача, зокрема підписаний не ним, а іншою особою, може бути визнано недійсним на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. З огляду на викладене, угода від 02.10.2018 року не підлягає визнанню недійсною. 05.12.2018 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Кумечко» укладений договір оренди землі, за умовами якого в оренду передається належна [PERSON] земельна ділянка з кадастровим номером: 5321683400:00:001:0161 на строк 7 років зі сплатою орендної плати в розмірі 3% від вартості земельної ділянки в грошовій, натуральній або відробітковій формі (а.с.162-164 т.3). Розглядаючи доводи представника позивача СТОВ «Світоч» щодо недійсності вказаного договору оренди землі з тих підстав, що договір був укладений під час дії договору про оренду землі від 31.01.2018 року, укладеного між СТОВ «Світоч» та [PERSON] та державний реєстратор в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснила державну реєстрацію правочину, суд зазначає таке. Так, відповідно до п.2 ч.3 ст.175\~ЦПК України позивач на власний розсуд визначає особу, яка стає відповідачем, про що зазначається в позовній заяві. Згідно з положеннями ст.51\~ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Таким чином, з аналізу вищевказаних норм права вбачається, що діючим законодавством саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Суд уважає що належним відповідачем у даній справі також має виступати особа, з якою [PERSON] 05.12.2018 року уклав оспорюваний договір оренди, тобто\~ ФГ «Кумечко». Натомість в судовому засіданні представник позивача наполягав на тому, що саме державним реєстратором та відповідачем [PERSON] порушені права СТОВ «Світоч», а ФГ «Кумечко» правильно залучене позивачем як третя особа. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Такий висновок узгоджується з правовою позицію, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц та Верховний Суд виклав у своїй постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 583/3361/17. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 6 листопада 2019 року у справі № 826/3051/18 (провадження № 11-567апп19) зазначила, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач уважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору. Отже, з наведених вище підстав, суд доходить висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів в повному обсязі. \~ \~ \~ \~У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, оскільки у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено, судові витрати сторін (а.с.227-231,246 т.1, а.с.232 т.2, а.с.32- 38 т.4) відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed