Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в Хмільницький міськрайонний суд з позовом до територіальної громади в особі Терешпільської сільської ради про визнання за ним право власності на спадщину, а саме: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Колос" с. Терешпіль Хмільницького району Вінницької області, розміром 3,25 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, вартістю 38242,01 гривень, яка розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району та належала [PERSON], згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ВН № 0391813, виданого 26 червня 2001 року на підставі розпорядження Хмільницької РДА від 23 червня 2001 року № 133. Сертифікат зареєстровано 26 червня 2001 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 12917. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 2 квітня 2005 року померла його тітка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АП № 000512. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з земельної частки (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Колос" с. Терешпіль, Хмільницького району, Вінницької області, розміром 3,25 в умовних кадастрових гектарах. Нормативна грошова оцінка зазначеної земельної ділянки становить 38242,01 гривні. Окрім позивача по справі, інших спадкоємців першої черги, які б могли претендувати на спадщину після смерті тітки - немає, оскільки дітей у неї не було та проживала вона одинокою. З моменту відкриття спадщини у позивача виникло право на спадкування за заповітом, так, як ще за життя спадкодавець [PERSON] залишила на нього заповіт на все майно. Позивач по справі у визначений законом строк звернувся до Первомайської державної нотаріальної контори Автономної Республіки Крим, про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 27 квітня 2014 року набрав чинності Закон "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасового окупованій території України" від 15 квітня 2014 року № 1207. Вказаним Законом визначено статус території, тимчасової окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації - Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності в умовах цього режиму, додержання та захисту прав фізичних та юридичних осіб. Будь-які органи, їх тимчасові та службові особи на тимчасового окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт виданий органами або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, Міністерство юстиції України своїм листом 14 серпня 2014 року № 13-32/387 повідомили про заборону використання під час вчинення нотаріальних дій документів, що надходять з тимчасово окупованої території України, посвідчених нотаріусами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, які отримали ліцензії на право зайняття нотаріальною діяльністю за законодавством Російської Федерації. У зв'язку з вище викладеним позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд та вирішення справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився. Відповідач у справі Терешпільська сільська рада про день, місце і час судового засідання повідомлена належним чином і через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність її представника за наявними у справі документами. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. 02.04.2005 року померла тітка позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АП № 000512, виданим 04.04.2005 року Гвардійською сільською радою Першотравневого району Автономної Республіки Крим (а.с. 6). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, а саме: право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Колос" с. Терешпіль, Хмільницького району Вінницької області, розміром 3,25 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, нормативна грошова оцінка якого 38242,01 гривень, яка розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області та належала [PERSON], згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ВН № 0391813, виданого 26.06.2001 року на підставі розпорядження Хмільницької РДА від 23.06.2001 року № 133, що підтверджується Сертифікатом зареєстрованого 26 червня 2001 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 12917 (а.с. 11-13 ). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкодавець [PERSON] за життя 14.11.2002 року залишила заповіт на [PERSON], який посвідчений секретарем Гвардійської сільської ради Первомайського району Автономної Республіки Крим (а.с. 7-8). З листа завідуючої Хмільницькою районною державною нотаріальною конторою № 239/01-16 від 03.04.2015 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 02.04.2005 року, заведена Первомайською районною державною нотаріальною конторою Автономної Республіки Крим (а.с. 18). Згідно витягу № 1317917 про реєстрацію в Спадковому реєстрі 16.09.2005 року зареєстровано спадкову справу № 37293521 після смерті [PERSON] (а.с.14). Таким чином, так як позивач [PERSON] у встановлений ст. 1270 ЦК України строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], то вважається таким, що прийняв спадщину. Суд, враховуючи те, що позивач підтримав заявлені вимоги, відповідач у справі проти задоволення позову не заперечує, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення заявленого позову в повному обсязі, так як це не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує прав, свобод та законних інтересів інших осіб. Згідно ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту статей 1296-1299 ЦК України, питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. За встановлених судом обставин, позивач не може оформити спадщину після смерті тітки [PERSON] у нотаріуса, хоча прийняв її, а тому обґрунтовано звернувся до суду з позовом про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на спадкове майно. Частинами 1,2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час прийняття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved