Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Піщанського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її баби - [PERSON], яка померла 03 червня 2008 року, а саме: на земельну ділянку площею 2.4716 га., вартістю 41762.73 грн., на території [PERSON] сільської ради Піщанського району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 820665. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 820665, виданий на ім'я [PERSON] втрачений та вважається недійсним, про що зроблено оголошення в газеті "Піщанські вісті". Також позивач просить поновити пропущений строк для звернення до суду з питання прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує, тим що являється спадкоємцем за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її баби [PERSON], оскільки останньою за життя було складено заповіт від 22 лютого 2007 року, який посвідчено секретарем Городищенсьої сільської ради Піщанського району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за № 23, відповідно до якого [PERSON], усе своє майно, заповіла своїй внучці. Інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку в спадковому майні, відповідно до ст. 1241 ЦК України, не має. При зверненні позивача до Піщанської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, їй було відмовлено, оскільки нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини та на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. А тому, здійснити своє право на спадкування вищезазначеного майна вона може лише в судовому порядку. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, та про підтримання вимог, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Піщанського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, проте на адресу суду від нього надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, та про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що 03 червня 2008 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 395049. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 2.4716 га., вартістю 41762.73 грн, на території [PERSON] сільської ради Піщанського району Вінницької області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 820665. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 820665, видані на ім'я [PERSON] втрачений та вважається недійсним, про що зроблено оголошення в газеті "Піщанські вісті". Позивач являється спадкоємцем за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], оскільки останньою за життя було складено заповіт від 22 лютого 2007 року, який посвідчено секретарем Городищенсьої сільської ради Піщанського району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за № 23, відповідно до якого [PERSON] усе своє майно, заповіла своїй внучці [PERSON] (дошлюбне прізвище Нігериш ). Спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку в спадковому майні, відповідно до ст. 1241 ЦК України, не має. Позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про визнання права власності, однак його можливо поновити як пропущений з поважної причини. При зверненні позивача до Піщанської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, їй було відмовлено, оскільки позивачем було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Також, у вказаній постанові зазначено, що за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. А тому, здійснити своє право на спадкування вищезазначеного майна позивач може лише в судовому порядку. Зазначене підтверджується: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-АМ № 395049 (а.с.5), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 0523280900:01:001:0268 (а.с.6-7), копією газети "Піщанські вісті" від 1 грудня 2017 року (а.с.8), заповітом [PERSON] від 22 лютого 2007 року (а.с.9), копією свідоцтва про одруження, відповідно до якого прізвище "Нігериш" змінено на "Гончарук" серії 1-АМ №202340 (а.с.10), роз'ясненням державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.11), ордером (а.с12). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України). Як передбачено статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у зв'язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. На підставі наведеного та

Outcome: approved