Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради 51063,97 грн. боргу за спожиті послуги централізованого опалення та витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є відповідач, забезпечується послугами централізованого опалення, які надає позивач. З 01.05.2014 року по 01.03.2021 року відповідач в повному обсязі не сплачував кошти за надані послуги позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 51063,97 грн. Позивач вказав, що підприємство неодноразово нагадувало відповідачу про необхідність оплати заборгованості за надані послуги централізованого опалення, проте, відповідач борг не сплатив. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь 51063,97 грн. боргу за спожиті послуги централізованого опалення та витрати з оплати судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву в якій просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.23,46). Представник відповідача - адвокат Гуртовенко Р.М. подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. В поданій заяві також просив відмовити у задоволенні позову Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до [PERSON] в повному обсязі та застосувати до позовних вимог строк позовної давності (а.с.42-43). В обґрунтування заяви про застосування строків позовної давності вказав, що у [PERSON] відсутні будь-які зобов`язання перед КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради оскільки жодних правочинних правочинів із позивачем він не укладав. Відтак, будь-яких зобов`язань у відповідача перед КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради немає, тому позов не може бути задоволений із даних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послу. Як вбачається зі змісту статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком та комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до положення пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.18 Правил). Згідно наданої позивачем довідки про склад сім`ї, а також згідно отриманих на запит суду відомостей про реєстрацію місця проживання з УДМС України в Житомирській області вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (а.с. 7,21). Відповідно до розрахунку нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] за період 01.05.2014 року по 01.03.2021 року за вказаною адресою заборгованість за надані послуги централізованого опалення становить 51063,97 грн. (а.с.8). Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Представник відповідача заперечуючи щодо позову посилається на неукладеність договору про надання послуг з централізованого опалення. З цього приводу суд зазначає, що [PERSON] з серпня 2014 року по даний час оплачував послуги з централізованого опалення за встановленими тарифами, а тому суд вважає, що відповідач тим самим визнано факт укладення договору та отримання житлово-комунальних послуг. Як вказувалося вище, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року). Разом з тим, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таких висновків дійшла колегія суддів Великої Палати Верховного суду у постанові від 07 липня 2020 року в справі №712/8916/17. Крім того, стаття 322 ЦК України покладає на власника майна тягар його утримання. Зокрема, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором чи законом. Оскільки квартира розташована у багатоквартирному будинку, під`єднана до єдиної централізованої системи теплопостачання, від користування якої відповідач не відмовився у встановленому законом порядку, він зобов`язаний нести витрати по її утриманню, в тому числі з надання послуг по її обігріву, а відтак надання таких послуг та їх оплата не залежать від того проживає власник у цій квартирі чи ні. Такий правовий висновок висловлено в постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.12.2018 року (справа №638/11034/15), від 02.04.2020 року (справа №757/29813/17) Отже, позивач обгрунтовано звернувся з позовом до відповідача. Щодо поданої предстанвиком відповідача заяви про застосування строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень статтей 257, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2018 року у справі № 663/2070/15-ц зазначено, що переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Судом встановлено, що починаючи із серпня місяця 2014 року відповідач періодично оплачував надані послуги, а саме відповідачем було здійснено оплату за послуги з централізованого опалення в серпні 2014 року в сумі 46,10 грн., в січні 2017 року в сумі 10000,00 грн., в листопаді 2019 року в сумі 2000,00 грн. та в лютому 2021 року в сумі 10000,00 грн., тим самим визнавав наявність боргу з оплати послуг централізованого опалення, та в результаті чого перебіг позовної давності переривався. Крім того, вбачається, що відповідач здійснював оплату у більшому розмірі ніж нараховувалася у відповідний місяць, а також тоді, коли нарахування взагалі не здійснювалось позивачем, що також свідчить про визнання боргу, в тому числі за минулий період. Також представником відповідача не доведено, що оплата здійснювалася з призначенням платежу за відповідний місяць, а тому суд вважає не доведеною обставину пропуску строку позовної давності. Отже, підстави для застосування строку позовної давності із відповідними наслідками відсутні. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи вищенаведена та те, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач до квартири [ADDRESS] , від отримання послуг не відмовлявся. Однак своєчасно не проводив оплату за ці послуги за період з 01.05.2014 року по 01.03.2021 року, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 51063,97 грн., що підтверджується розрахунком нарахувань по особовому рахунку та оскільки в добровільному порядку заборгованість відповідачем не сплачена, тому вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved