Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути залишок коштів на поточному рахунку в сумі 4790 дол. США; за період з 30.07.2014 р. по 30.09.2014р. - річні за користування коштами в сумі 23,62 дол. США, упущену вигоду в сумі 86,61 дол. США, пеню за прострочення в сумі 8622 дол.США, моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. ПАТ АБ "Порто-Франко" обмежив виплату валютних коштів, що надійшли на поточний валютний рахунок позивача, а з 30.07.2014р. повністю припинив виплату коштів, чим порушив цивільні права позивача - споживача банківських послуг. На звернення клієнтів щодо причин невиконання банком своїх зобов'язань представник банку пояснював тимчасовими труднощами. Проте, Постановою правління НБУ від 26.09.2014р. №610 "Про віднесення ПАТ АБ "Порто-Франко" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №103 від 26.09.2014р. про запровадження з 29.09.2014р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ АБ "Порто-Франко" на три місяці. В результаті неправомірними діями банку, позивачеві спричинено збитки, які, відповідно до чинного законодавства підлягають захисту в судовому порядку на підставі ст. 16; 623; 625 ЦКУ; ст. 10 п.5, ст. 22 п.2 Закону України "Про захист прав споживачів" Відповідач повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи не скористався своїм правом на участь у справі, письмові заперечення на позов не направив, що не є перешкодою для розгляду справи по суті. Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. ПАТ АБ "Порто-Франко" 13.04.2009р. відкрив [PERSON] поточний рахунок в іноземній валюті - дол.США. Згідно книжки грошових вкладень відповідач здійснював видачу валютних коштів в межах сум, які надходили на відкритий поточний рахунок клієнта. Станом 30.07.2014р. залишок валютних коштів на поточному рахунку позивачки склав 4790 дол.США, від видачі яких відповідач ухиляється. Так відповідача є порушенням прав клієнта - споживача банківських послуг. Згідно ст. 1064 п.1,2 ЦКУ - укладання договору банківського вкладу фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджується ощадною книжкою. Відомості про вклад вказані в ощадній книжці є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Відповідно до частини другої, ст. 1060 ЦКУ - за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Обмеж прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться його рахунку, відповідно до ст. 1074 ЦКУ - не допускається, крім виш обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. 526 ЦКУ зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачеві завдано збитків. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати, якби її право не порушено. Відповідно до ч.І ст. 22 ЦКУ - особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Частиною 1 ст. 623 ЦКУ прямо передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодовувати кредиторові завдані цим збитки. Крім того, порушення зобов'язання тягне за собою настання право наслідків, які встановлені договором або законом відповідно до ст. 611 ЦК України, ЗУ "Про захист прав споживачів" ст. 10 п.5, зокрема, сплату пені у розмірі за кожний день прострочки вартості послуги, якщо інше не передбачено законодавством. Зазначений розмір пені гарантовано законом і не може бути зменшеним. Згідно ст. 625 ч.2 ЦКУ - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Запровадження в ПАТ АБ "Порто-Франко" тимчасової адміністрації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб - не звільняє відповідача від відповідальності. Обґрунтування позивачем своїх вимог нормами Цивільного Кодексу України та положеннями ЗУ "Про захист прав споживачів" заслуговує на увагу. Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996р. "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" (ч.2 п.2) встановлено "оскільки закон не визначає певних меж своєї дії, судом слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян" (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і збереження цінних паперів, надання консультаційних послуг). Станом на 30.07.2014р. залишок валютних коштів на поточному рахунку [PERSON] склав 4790 дол.США, від видачі яких відповідач ухиляється. Отже, дії ПАТ АБ "Порто-Франко", направлені на ухилення від сплати коштів, що знаходяться на поточному рахунку позивача є протиправними. Внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачеві завдано збитків. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати, якби її право не було порушено. Відповідно до ч.І ст. 22 ЦКУ - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Частиною 1 ст. 623 ЦКУ прямо передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодовувати кредиторові завдані цим збитки. Крім того, порушення зобов'язання тягне за собою настання правових наслідків, які встановлені договором або законом відповідно до ст. 611 ЦКУ та ЗУ "Про захист прав споживачів" ст. 10 п.5, зокрема, сплату пені у розмірі 3% річних. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають на підставі нижченаведеного. Відповідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Всупереч вказаної норми Закону позивачем не було подано будь-яких доказів спричинення моральної шкоди передбачених ст. 23 ЦК України, а тому суд вважає ці вимоги необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. Крім того, з відповідача підлягає стягнення витрати по сплаті державного мита у сумі 2 029 гривень.

Outcome: partial