Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

16 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софтсервіс», [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та просив суд солідарно стягнути з [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Софтсервіс» на його користь суму боргу за договором позики, у розмірі 143 100,0 гривень, відсотки прострочи за договором позики у розмірі 394 908, 9 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 5381,0 грн. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 01.08.2009 року ним та [PERSON] було укладеного договір позики з [PERSON] у вигляді розписки. Відповідно до витягу з сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, останні є засновниками ТОВ «Софтсервіс» ЄДРПОУ: 19088167. За вказаним договором [PERSON] та [PERSON] отримали від нього в борг грошові кошти в розмірі 143 100,000 гривень під 24 відсотки річних. За вказаним договором позики строк та графік погашення боргу, виконання боржником обов`язку повернення грошових коштів та момент пред`явлення вимоги, визначено не було, виплата відсотків за договором позики мала здійснюватися щомісячно та ТОВ «Софтсервіс», ЄДРПОУ: 19088167 несе солідарну відповідальність з [PERSON] та [PERSON] за даним договором позики у вигляді розписки. Договір позики від 01.08.2009 року було порушено, строк та графік погашення боргу визначено не було, тому у позичальників присутній обов`язок повернути грошові кошти у семиденний строку від дня пред`явлення вимоги. Позивач у позові зазначив, що йому стало відомо про смерть [PERSON] , у зв`язку з чим, 12.11.2020 року ним було направлено на адресу [PERSON] та ТОВ «Софтсервіс» претензію про виплату грошових коштів за договором позики від 01.08.2009 року з вимогою повернення заборгованості. Направлені листи були повернути відправникові. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. (а.с.17) Ухвалою суду від 17 червня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено вказану справу до судового розгляду. (а.с. 33) В судовому засіданні позивач [PERSON] присутній не був, поза межами судового засідання 13 травня 2021 року від позивача до суду надійшла заява, в якій останній просив суд проводити розгляд справи без його участі, в заяві зазначив, що не заперчеує протии ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Софтсервіс» та [PERSON] у судове засідання призначені судом на 17 березня 2021 року, 13 травня 2021 року, 17 червня 2021 року та 02 вересня 2021 року не з`явилися, про дату, час і місце проведення якого повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовим конвертом разом з рекомендованими повідомленнями повернутим до суду з відміткою «За закінченням строку зберігання», про причини поважності неявки суд не сповістили, відзив на позовну заяву не надали. Відповідачі вважається належним чином повідомленими про розгляд справи відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв`язку з цим, з огляду на належне повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові коштиу такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України,на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. З матеріалів справи встановлено, що 01 серпня 2008 року між [PERSON] , директором Товарситва з обмеженою відповідальністю «Софтсервіс», [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно умов якого, [PERSON] та [PERSON] отримали в борг у [PERSON] , 143 100 грн. під 24 %% річних. Строк та графік погашення боргу додаткового узгоджується 30.09.2009 року, виплата відсотків здійснюється щомісячно. Товариство з обмеженою відповідальністю «Софтсервіс» несе солідарну відповідальність по вказаним розпискам разом з [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 7). Аналізуючи зміст правочину, суд приходить до висновку, що текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача [PERSON] . Водночас, зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнали наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення. Доказів в спростування вказаних обставин та висновків суду не встановлено. Поміж іншим, письмова форма договору позики від 01 серпня 2009 року, укладеного між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] , [PERSON] як позичальником, оформленого борговою розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.06.2016 року у справі № 6-1103цс16. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Так, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) [PERSON] згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальниками [PERSON] , [PERSON] не виконано, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Частиною 2 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За змістом ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2020 року [PERSON] направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Софтсервіс» та [PERSON] претензію про виплату грошових коштів за договором позики, які були направлені з цінним листом з описом вкладення. (а.с.8-10) Вказані направлення повернулись з поштового відділення [PERSON] з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с.11, 12) Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 01 серпня 2009 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 143 100,00 грн. та заборгованості зі сплати відсотків у розмір 394 908,90 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 143 100,00 грн. та відсотки за договором позики у розмірі 394 908,90 грн. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved