Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу - "А", загальною площею 175,8 м2, житловою площею 62,8 м2, із господарською спорудою: колодязь - "К1", що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , посилаючись на те, що у встановлені законом строк і порядку вона прийняла спадщину після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] , проте у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказане спадкове майно нотаріусом їй відмовлено, через відсутність належним чином оформлених на ім`я спадкодавців правовстановлюючих документів на це спірне нерухоме майно, та рекомендовано звернутися до суду з питанням визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно. Представник позивача Попович В.С. у судовому засіданні позов підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач Броварська міська рада Київської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначала, що проти визнання за позивачем [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за законом, після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] права власності на житловий будинок садибного типу із надвірною будівлею, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , не заперечує, оскільки заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими, просила суд задовольнити їх у повному обсязі та розглянути справу без участі представника відповідача. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін у справі, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Суд встановив, що позивач [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , які з 10 січня 1985 року перебували в зареєстрованому шлюбі. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, заповіту за життя він не складав. Суд встановив, що на день смерті спадкодавцю [PERSON] належав житловий будинок із господарською спорудою - колодязем, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується дослідженими у суді наступними документами. Із рішення виконавчого комітету Броварської міської ради народних депутатів Київської області від 18 грудня 1990 року № 377 "Про надання дозволу громадянам міста на побудову індивідуальних житлових будинків з цокольним поверхом та вбудованими у ньому підсобними приміщеннями" вбачається, що батькові позивача [PERSON] зі складу земель міської забудови у відповідності з генеральним планом розвитку міста Бровари Київської області було надано у безстрокове користування під будівництво індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 200 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Суд встановив, що на виділеній у встановленому законом порядку на вказаній земельній ділянці, згідно із проектом [PERSON] побудував індивідуальний житловий будинок садибного типу - "А-2", загальною площею 175,8 м2, житловою площею 62,8 м2, який складається із цокольного поверху, що включає гаражплощею 18,2 м2, коридор площею 5,7 м2, підсобні приміщення площею 18,3 м2 та 6,8 м2, погріб площею 7,0 м2; першого поверху, що включає коридори площею 7,2 м2, 1,1 м2 та 5,3 м2, туалет площею 1,2 м2, ванну кімнату площею 4,1 м2, житлову кімнату площею 18,1 м2, кухню площею 17,7 м2; другого поверху, що включає сходову площею 14,0 м2, житлові кімнати площею 7,2 м2, 19,1 м2 та 18,4 м2, коридор площею 6,4 м2; із надвірною спорудою - колонка - "К", що підтверджується технічним паспортом на даний індивідуальний житловий будинок, складеним 24 лютого 2006 року Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації. Зазначений вище будинок був введений в експлуатацію, що підтверджується висновком служб міст Бровари Київської області по розгляду індивідуального житлового будинку у [ADDRESS] , що є додатком до акту державної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкту в експлуатацію, власником якого значиться [PERSON] . 29 травня 2002 року між [PERSON] та ВАТ "Київобленерго", як споживачем та енергопостачальником, укладено договір № 979/40 про користування електричною енергією побутовим споживачем за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину у рівних частках на підставі положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли двоє його спадкоємців першої черги за законом: дружина померлого [PERSON] та дочка [PERSON] , оскільки вони постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та від прийняття спадщини не відмовилися. Факт проживання спадкоємців [PERSON] та [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підтверджується довідкою № 1-1/1133 від 21 січня 2020 року, виданою відділом реєстрації місця проживання Центру обслуговування "Прозорий офіс" Броварської міської ради Київської області. Згідно із ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи викладене, суд вважає, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] в рівних частках кожна успадкували по Ѕ частки належного померлому [PERSON] зазначеного житлового будинку. [INFO] померла матір позивача [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема, на Ѕ частку вказаного вище житлового будинку із господарською спорудою, що належала їй в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , яку вона прийняла, проте своїх спадкових прав належним чином не оформила. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є дочка померлої [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті матері відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та від прийняття спадщини вона не відмовилася. Факт проживання спадкоємця [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] підтверджується довідкою № 1-1/1132 від 21 січня 2020 року, виданою відділом реєстрації місця проживання Центру обслуговування "Прозорий офіс" Броварської міської ради Київської області. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкувала також Ѕ частку житлового будинку із господарською спорудою, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , право власності на яку за життя у встановленому законом порядку вона не оформила. Із довідки № 1590 від 19 листопада 2019 року, виданої комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броварське бюро технічної інвентаризації" вбачається, що згідно із архівними даними станом на 31 грудня 2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , не реєструвалося. Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , складеного 22 січня 2020 року комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броварське бюро технічної інвентаризації", видно, що за цією адресою знаходяться житловий будинок, позначений "А", загальною площею 173,0 м2, житловою площею 60,2 м2, та господарська споруда: колодязь - "К1". Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди до спадкоємців є набуття спадкодавцем за життя зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом положень ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (із подальшими змінами), яке втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України за № 1844/5 від 14 грудня 2012 року. До часу набрання чинності ЦК України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав є визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що на момент побудови спірного спадкового житлового будинку та введення його в експлуатацію чинне законодавство не передбачало обов`язкового отримання власником свідоцтва про право власності на будинок та державної реєстрації права власності на нерухоме майно Суд вважає, що у даному випадку право власності визнається дійсним, незалежно від наявності державної реєстрації права власності на побудований у визначеному законом порядку до набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК України спадкодавцем [PERSON] житловий будинок. Постановою приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Бурбан Т.М. від 19 грудня 2019 року у видачі позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на належний померлому [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було відмовлено, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , позицію відповідача у справі Броварської міської ради Київської області, яка проти задоволення позову не заперечує, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved