Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач 18.03.2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення на квартиру, яка передана в іпотеку. В своєму позові позивач зазначив, що 03.06.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №NKG0GA00000096, відповідно до якого, відповідачу було надано кредит у розмірі 36950,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.06.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, сторони уклали договір іпотеки № NKG0GA00000096, згідно якого відповідач надав в іпотеку квартиру №8, загальною площею 41,50 кв.м., житловою площею 26,90 кв.м., по [ADDRESS]. Посилаючись на порушення відповідачем умов вищевказаного кредитного договору, на не виконання нею своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, внаслідок чого виникла загальна заборгованість за кредитним договором, яка станом на 03.02.2015 року, за розрахунками банку склала 46985,07 грн., позивач просив суд, в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, звернути стягнення на квартиру №8, загальною площею 41,50 кв.м., житловою площею 26,90 кв.м., по [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( на підставі договору іпотеки № NKG0GA00000096 від 03.06.2008 року) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50, код ЄДРПОУ 14360570), з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та просив виселити відповідача та інших, зареєстрованих в даній квартирі, осіб. Також позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» всі судові витрати по справі в загальній сумі 835,25 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про підтримання ним заявлених позовних вимог, з проханням їх задоволення в повному обсязі. Відповідач в судове засідання за викликом суду не з'явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги позивача визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення. Залучений до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи. Справа, у відповідності з вимогами ст.169 ЦПК України, розглянута у відсутність представника позивача та у відсутність відповідача, на підставі наявності у справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем і позивачем 03.06.2008 року було укладено кредитний договір № NKG0GA00000096, відповідно до якого, відповідачу було надано кредит у розмірі 36950,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.06.2018 року. Згідно з договором іпотеки № NKG0GA00000096, укладеним 03.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, банк прийняв в іпотеку нерухоме майно, належне відповідачу згідно рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22.07.2005 року, а саме: квартиру №8, загальною площею 41,50 кв.м., житловою площею 26,90 кв.м., розташовану по [ADDRESS]. Відповідач, отримавши 03.06.2008 року кредит, в порушення умов вищевказаного кредитного договору, не виконувала своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, відсотків, комісії по ньому, внаслідок чого у неї перед кредитором виникла загальна заборгованість за кредитним договором, яка станом на 03.02.2015 року, за розрахунками банку, склала 46985,07 гривень, в тому числі: 33313,86 грн. заборгованості за кредитом; 8526,88 грн. - заборгованості по процентам; 715,41 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 1953,44 гривень - пені за несвоєчасну сплату кредиту; 250 гривень штраф (фіксована частина), 2225,48 грн. штраф (процентна складова). Згідно статтей 526,527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Як вбачається з обставин справи, відповідачем, в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору, зобов'язання за цим кредитним договором належним чином не виконуються. Незважаючи на те, що кінцевий термін дії кредитного договору встановлений і погоджений сторонами до 02.06.2018 року, банк, у відповідності до вимог ст.ст. 1054, 1050 ЦК України, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та суми сплати належних йому процентів у випадку прострочення кредитором повернення чергової частини позики. Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", ст. 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону, відповідно до якої у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Із положень ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" випливає, що звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки можливе тільки за умови дотримання її положень, яка передбачає: 1) пред'явлення боржникові та у відповідних випадках майновому поручителю письмової вимоги про усунення порушення забезпечення іпотекою зобов'язання, в якому встановлюється не менше як тридцятиденний строк для усунення порушення та містить попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; 2) незадоволення вимоги іпотекодержателя протягом установленого ним строку, який не може бути меншим за тридцять днів. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку". З письмових обставин справи вбачається, що вимоги ст. 35 Закону України "Про іпотеку", дотримані. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд, за заявою іпотекодержателя, вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Як вбачається з досліджених в суді документів, у квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстрована лише відповідач. Інші фізичні особи не зареєстровані. На підставі аб. 2-3 п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. На виконання вищезазначеної норми Закону та п. 18.13 договору іпотеки від 03.06.2008 року, позивачем 28.12.2014 року за вих. №30.1.0.0/2-904, на адресу відповідача була направлена вимога про усунення порушення забезпечення іпотекою кредитного зобов'язання, в якій відповідача було попереджено про те, що у разі не усунення цих порушень, буде вирішено питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, і яка, не була задоволена відповідачем, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідач позов визнала. Суд, у відповідності до ст. 174 ЦПК України, приймає заяву відповідача про визнання позову, поскільки ця заява не суперечить вимогам закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 835,25 грн.

Outcome: approved