Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON], [PERSON] (після шлюбу - [PERSON]) Г.М. звернулись в суд з вищевказаною позовною заявою, в якій зазначається, що у 80-х роках [PERSON] (матері відповідача) була надана кооперативна квартира у ЖБК «Кристал-6» за адресою: [ADDRESS]. На початку 90-х років, пайовий внесок за вищевказану квартиру був виплачений у повному розмірі подружжям: [PERSON] та [PERSON] (батьками відповідача). Членом ЖБК «Кристал-6» був [PERSON]. Після сплати паю свідоцтво про право власності у районній адміністрації та ЗМ БТІ на вищевказану квартиру отримано не було. 24.05.1995 року померла [PERSON] та оскільки пай на квартиру був виплачений на момент придбання кооперативної квартири на початку 1990 року, то фактично, [PERSON] був власником вказаної квартири. 17.01.2006 року [PERSON], [INFO], склав заповіт, яким заповів все належне йому майно своїй онуці [PERSON]-М.В., та колишній дружині його сина (відповідача по справі) [PERSON] у рівних частках кожній. Заповіт був посвідчений 17.01.2006 року приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], зареєстровано у реєстрі за № 91. 25.01.2007 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] шлюб було розірвано. 17.12.2012 року [PERSON] помер, після його смерті залишилось спадкове майно яке складається з квартири [ADDRESS]. На момент смерті [PERSON] позивачі та відповідач проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем та продовжують проживати у [INFO]. У встановлений законом 6-місячний строк, 19.03.2013 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, але їм було усно відмовлено у видачі свідоцтва та повідомлено, що 29.09.2011 року [PERSON] склав заповіт на користь свого сина - відповідача по справі [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4258. Зазначений заповіт позивачі вважають недійсним, оскільки спадкоємець [PERSON] на момент його складання не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, у звязку з тим, що наприкінці 2006 року він почав систематично вживати спиртні напої, що у сукупності призвело до залежності зловживання алкоголем, які негативно впливали на його стан здоровя, життя та працю. Спадкодавець останні два роки до смерті був тяжко хворим та прикутим до ліжка внаслідок перенесення у травні 2011 року ішемічного інсульту головного мозку, у нього були порушенні функції тіла, а саме: повний правосторонній параліч рухового апарату, порушення відтворення і розуміння мови, в тому числі труднощі у читанні, написанні, які відбулися в результаті пошкодження осудів лівої півкулі головного мозку. Крім того, позивкачі зазначають, що перед «складанням» останнього заповіту спадкодавцю було видано новий паспорт на підставі його особистої заяви про видачу паспорта, замість втраченого ним паспорта громадянина України. Позивачі вважають, що відповідач скористався безпорадним станом свого батька та посприяв складенню заповіту на свою користь, що не відповідало волевиявленню померлого. На підставі викладеного позивачі просять визнати заповіт складений [PERSON] 29.09.2011 року на користь відповідача, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округ [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4528 недійсним та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, при цьому просила відкласти судовий розгляд для ознайомлення з матеріалами справи, мотивуючи тим, що угоду з нею відповідач уклав напередодні проведення судового засідання. Суд відмовив їй у відкладенні розгляду, оскільки відповідач неодноразово тривалий час не з'являвся до суду, причини своєї неявки не повідомляв, заяв про відкладення розгляду не надсилав. При цьому він звертався до суду з позовом про визнання права власності на спірну квартиру в порядкеу спадкування, отримав рішення на свою користь. Зазначене рішення було скасовано в апеляційному порядку, а тому відповідач знав про існування спору з приводу спадкового майна після смерті батька. При цьому він встиг розпорядитися квартирою, оформив угоду на підставі скасованого пізніше рішення та нез'являвся в судові засідання без поважних причин. На думку суду, часу для ознайомлення з матеріалами справи у відповідача було вдосталь, він міг укласти угоду з представником завчасно, а останній мав можливість ознайомитись з матеріалами справи як до судового засідання, так і перед початком його. Приймаючи до уваги ту обставину, що справа розглядається в суді протягом року, понад передбачені законом розумні строки, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду заперечення в яких просила розглядати справу без її участі. При цьому вказала обставини при яких був посвідчений оспорюваний заповіт та зазначила, що форма та зміст заповіту та процедура його складання та посвідчення відбувалась відповідно до чинного законодавства, просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - ЖБК «Кристал-6» - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов. Під час допиту в якості свідка пояснив, що померлий [PERSON] був неадекватний під час оформлення паспорту, не міг рухатися, лежав, до нього приводили фотографа з міліції, щоб зробити фото на документ, підводили, садили на ліжку, тримали руками за тулуб під час зйомки. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, заперечень не надала. Заслухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Позовні вимоги обґрунтувані тим, що 17.01.2006 року, [PERSON], [INFO], склав заповіт, яким заповів все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі все те що буде належати йому на день його смерті, та на що він за законом матиме право: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у рівних частках кожній. Заповіт був посвідчений 17.01.2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстровано у реєстрі за № 91(т.1 а.с.12). Позивачка [PERSON] є колишньою дружиною відповідача [PERSON], відповідно позивачка [PERSON] є донькою відповідача та онукою спадкодавця. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] у звязку з укладенням шлюбу змінила своє прізвище з "Набока" на "Абакарова", що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 17.09.2015 року Шевченківським ВДРАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, мерія І-ЖС № 164513.(т.1 а.с.250) 25.01.2007 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 025960, виданим Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис за № 45 (т.1 а.с.16). 17.12.2012 року спадкодавець [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 257379, виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 28.02.2013 року, про що 20.12.2012 року складено відповідний актовий запис за № 7136.(т.1 а.с.11) Спадкове майно складається з квартири [ADDRESS]. На момент смерті [PERSON], позивачі та відповідач проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем, після його смерті продовжують проживати у зазначеній квартирі. У встановлений ст. 1270 ЦК України 6-місячний строк після смерті [PERSON] позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], якою була заведена спадкова справа. 19.03.2013 року, коли позивачі звернулися до Приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, їм було усно відмовлено у видачі свідоцтва та повідомлено, що 29.09.2011 року [PERSON] склав заповіт на відповідача, [PERSON] (син спадкодавця), який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4528(т.1 а.с.13-15). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2013 року (т. 1 а.с.207) позов [PERSON] до ЖБК «Кристал-6» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом було задоволено, але ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 року (т.2 а.с.4-5) зазначене рішення суду було скасовано та в позові відмовлено. Позивачі вважають, що заповіт складений 29.09.2011 року є недійсним, оскільки спадкодавець на час складання заповіту не міг керувати своїми діями внаслідок хвороби. Наприкінці 2006 року спадкодавець почав систематично вживати спиртні напої, що у\~сукупності призвело до залежності зловживання алкоголем, які негативно впливали на\~його стан здоров'я,\~життя та працю. З урахуванням вищевказаної шкідливої звички, яка розвилась у спадкодавця на протязі останніх років, [PERSON] неодноразово перебував у відділенні спец. травми КУ «Міської клінічної лікарні екстреної швидкої допомоги», де лікарями були встановленні діагнози: Алкогольне спяніння, що підтверджується довідками № 499, № 500 від 17.10.2014р. (т.1 а.с.22-23). У звязку з тим, що вплив алкоголю на будь який організм людини призводить до пониження працездатності\~мозку, яка спричиняє негативні зміни в\~центральній нервовій системі, особливо процесів мислення, пам'яті, уяви, сприйняття, відчуття, а тому за останні роки життя спадкодавця, який мав психо-фізичну залежність від алкоголю, його поведінці були такі властиві ознаки, як втрата почуття відповідальності, послабленість здатності розуміння своїх дій та керувати ними.\~ Крім того, останні два роки до смерті спадкодавець був тяжко хворим та прикутий до ліжка у звязку із перенесеним у травні 2011 році ішемічного інсульту головного мозку, в наслідок чого у нього були порушені функції тіла, а саме: повний правосторонній параліч рухового апарату, порушення відтворення і розуміння мови, в тому числі труднощі у читанні, написанні, які відбулися в результаті пошкодження сосудів лівої півкулі головного мозку. У звязку з вказаним паралічем функцій організму, [PERSON] був прикутий до ліжка, самостійно не сидів, не повертався, не міг їсти, при прийомі їжі у нього було значне ускладнення у ковтанні, незрозумілість знаходження та втрата себе у просторі, незрозумілість ним «висловлювання», яке було більш схоже на набір слів та звуків, та інше. 24.03.2012 року Комунальною установою «Обласний центр медико-соціальної експертизи» ЗОР спадкодавцю була встановлена перша група інвалідності підгрупи «Б», «загального захворювання», «безстроково», враховуючи перенесення ним вищезазначених хвороб, які призвели до стійкого обмеження життєдіяльності (т.1 а.с.18-21, 24-27). Згідно довідки про причину смерті від 17.12.2012 року, причиною смерті спадкодавця було встановлено: атеросклеротична хвороба серця (т.1 а.с.17)). Діагнози судинного захворювання спадкодавця, [PERSON] були встановлені лікарями за його життя та після його смерті. На підтвердження зазначених вище обставин позивачі надали документи, витребувані за їх клопотанням: - копію спадкової справи, після смерті [PERSON], померлого 17.12.2012 року, та заведену приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON]; - копію заповіту від 29.09.2011 року, який був складений [PERSON] на відповідача, [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 4528, та документи, які стали підставою для посвідчення заповіту; - історію хвороби та виписки з історії хвороби [PERSON], [INFO], який знаходився на стаціонарном лікуванні у неврологічному відділенні КУ «Міська Клінична Лікарня № 2» в травні-червні 2011 року. Також суду були надані документи від медичних установ, отримані на адвокатські запити. У підтвердження факту тяжкого стану здоровя спадкодавця [PERSON] з 10.05.2011 року без будь яких поліпшень стану здоровя до дня його смерті, Комунальним закладом «Центр первинної медикосанітарної допомоги № 2» наданні виписки з журналів медичної документації та лист від 04.02.2015 року за вих. № 16/01-09/з в якому зазначено, що хворий [PERSON] спостерігався дільничним лікарем [PERSON] з 09.06.2011 року, після виписки хворого із неврологічного відділення КУ «Міська лікарня № 2», де проходив лікування та був оглянутий відповідними лікарями-спеціалістами даної установи. Обслуговування дільничним лікарем спадкодавця відбувалися: лише 30.12.2011р., 20.02.2012р., 14.03.2012р., 30.03.2012р., саме після складання [PERSON] спірного заповіту 29.09.2011 року. Ці документальні докази свідчать про те, що відповідач не мав наміру лікувати батька й не надавав доступу до нього жодному з лікарів до складання на його імя заповіту, за для того, щоб унеможливити у подальшому скасування заповіту, що вбачається з письмових документів, наданих лікарнею. Таким чином, до вересня 2011 р. спадкодавець не оглядався жодними лікарями, йому не призначалася підтримуюча реабілітаційна лікувальна терапія, а тому поліпшення стану здоровя [PERSON] після перенесення вищезазначеного тяжкого захворювання не були можливі, що вбачається із виписки амбулаторної карти [PERSON], оригінал якої був нами долучений до матеріалів справи. Тільки з 16.12.2011 року спадкодавець був оглянутий лікарем-невропатологом [PERSON], після чого йому була призначена відповідна терапія лікування, за наслідками якої жодного поліпшення стану здоровя [PERSON] не відбулися. В грудні 2012 року лікарем-невропатологом [PERSON] встановлений діагноз: прогресуюча дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. Залишкові явища ішемічного інсульту у руслі правої середньо-мозкової артерії. Лівобічний глибокий геміпарез с формуванням контрактури. Дізартрія. Церебральний атеросклероз ІІІ ст. Артеріальна гіпертензія ІІ ст., ризик 4. Судинна деменція. Початкова катаракта обох очей. Ангіосклероз. Хронічна двобічна сенсорна туговухість І ст.. Ішемічна хвороба серця. Диффузний кардіосклероз. Сердцева недостатність ІІА ст.., функціональний клас 3. Після лікування на дому з 26.12.2011р. по 04.01.2012р. та висновків лікарсько-консультативної комісії, лікарем-невропатологом [PERSON] було направлено відповідні медичні документи спадкодавця на огляд до МСЕК, якою й було встановлено факт незворотного процесу хвороби та присвоєння відповідної групи інвалідності [PERSON] Згідно виписки з журналу медичної документації Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» в якому ведеться облік осіб, які предявляються лікарсько-консультаційною комісією (ЛКК) на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) зазначено, що [PERSON] двічі направлявся на проходження даної комісії з підстав стійкої втрати стану здоровя та для визначення групи інвалідності. Свідок [PERSON] (лікар реабілітолог санаторія-профілакторія), пояснила, що раніше працювала психоневрологом у 5 міській лікарні). В суді зазначила, що 20.05.2011 р. та 09.08.2011 р. .нею був оглянутий [PERSON], який був неадекватний, вкрай важкий, не мав можливості керувати своїми діями, інколи відбувалися епілептичні напади. Після виписки з із неврологічного відділення КУ «Міська лікарня № 2», спостерігалася виражена ДЄП, [PERSON] нікого не впізнавав, парез мови, хворий не реагував на питання, не міг відповідати. Взимку 2012 р. вона бачила [PERSON], він був неконтактний, прикутий до ліжка, самостійно не міг їсти та обслуговуватися, жодних поліпшень з боку здоровя не спостерігалося. А також, свідок зазначила, що сина [PERSON] вона ніколи не бачила, до батька уваги збоку сина не приділялося. Свідок [PERSON] (завідувачка поліклініки № 2, сімейний лікар) свідчила про те, що пацієнт знаходився на ділянці з 2000 р., у нього були мозкові порушення, в'язка мова. Так само у нього була присутня алкогольна енцефалопатія, ходив він з трудом, у зв'язку з чим йому призначалося лікування. Було пройдено курс лікування судинної дистонії, після чого були поліпшення. З тих пір [PERSON] в поліклініку не звертався ні разу за 10 років. Виклик був 10.05.2011 р., свідок прийшла до хворого додому, але ніхто їй двері не відкрив, після цього їй стало відомо що [PERSON] знаходиться в лікарні з інсультом. 09.06.2011 р. свідок оглянула хворого, він був у важкому стані, ліва сторона поралізованна. Син його перевертав, річ у хворого була не розбірлива та не можливо було його слухати, права рука слабка, тремтіння в руці. Свідок призначила курс лікування, після цього вона протягом 6 місяців не могла потрапити до квартири, оскількти двері ніхто їй не відчиняв. В грудні 2011 року, лікаря викликав син і сказав що батькові стало гірше, просив оформити інвалідність. За станом здоров'я [PERSON] потрібно було пройти ще раніше МСЕК. Після призначення МСЕК всі лікарі оглядали його на дому. В березні 2012 року була виїзна комісія, яка і призначила хворому групу інвалідності. З моменту його першого огляду в червні 2011 року поліпшень стану здоров'я у [PERSON] не було, йому ставало тільки гірше. У березні 2012 року [PERSON] був дуже важкий. Діагноз судинна деменція була встановлена лікарем психіатром при проходженні комісії [PERSON] на МСЕК. Після проходження МСЕК, амбулаторна картка [PERSON] була видана синові [PERSON] о. за його наполяганням і після не була повернута до лікарні. Свідок [PERSON] (лікар-реабілітолог) вказала, що приходилао влітку 2011 року до [PERSON] та в сусідній кімнаті вона бачила, що лежав [PERSON], який взагалі не піднімався та видавав тільки якісь звуки. Зі слів свідка він взагалі не говорив, був не контактним та його годували з ложки. Аналогічні покази надав й свідок [PERSON] Свідок [PERSON] (голова правління ЖБК «Кристал-6»), повідомив суду, що перший заповіт був складений, коли спадкодавець ще був здоровий. Потім він став сильно зловживати алкоголем, син (відповідач по справі) часто бив його, про що свідку неодноразово говорили сусіди. [PERSON] говорив особисто свідку та іншим сусідам, що бажає щоб квартира дісталася онуці Ганні-Марії. Також свідок зазначив, що через деякий час після виписки з лікарні, до нього приходив відповідач, щоб отримати довідки для відновлення паспорту. Син привіз фотографа з міліції. Свідок зазначив, що на той час [PERSON] був важкий, він "вже був не людиною, а рослиною", вже не усвідомлював про, що з ним розмовляють. Свідок бачив особисто [PERSON] неодноразово, тому що заходив до нього в квартиру у звязку з великими боргами за комунальні послуги. Свідок зазначив, що [PERSON] не міг сидіти, був неадекватний, син його закривав в кімнаті. Зі слів сусідів, які були свідками при складанні заповіту на імя відповідача, [PERSON] стало відомо про складання такого заповіту на дому та те, що при складанні заповіту [PERSON] нічого не розумів. З урахуванням вищевказаних доказів та показань свідків можливо вважати, що спадкодавець страждав на «психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу, наслідки якого були гострі порушення мозкового кровообігу», які проявлялися у не зрозумілості й свідомості ним своїх дій, виражене порушення мислення, памяті, інтелекту, руху та ін. у звязку з ураженням головного мозку. Таким чином можно стверджувати, що складаючи і посвідчуючи нотаріусом останній заповіт, спадкодавець не міг розуміти значення своїх дій, а це в свою чергу відповідно до ст. 225 України, чинного на момент посвідчення заповіту призводить до його недійсності. Враховуючи те, що основне значення має встановлення часу початку захворювання, його глибини й виразності в момент вчинення правочину, за клопотанням позивачів судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновків судово-психіатрічної експертизи № 67 від 10.02.2016 року, наданих експертами Комунальної установи «Обласна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, викладених у п.23, [PERSON], [INFO], виявляв ознаки деменції в наслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, гіпертонічна хвороба, ішемічні інсульти). Внаслідок чого, [PERSON], [INFO], не міг розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 29.09.2011 року. Як зазначили експерти в останньому абзаці п. 24 своїх висновків, «комісія доходить висновку, що в період підписання заповіту 29.09.2011 року виявляв ознаки деменції внаслідок органічного ураження мозку (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, гіпертонічна хвороба, інсульти). У звязку з тим, що деменція, з урахуванням віку під експертного та внаслідок судинної патології (церебрального атеросклерозу, гіпертонічної хвороби, інсульти), це деструктивно-органічне ураження головного мозку, яке проявляється перед усім психічними розладами у вигляді порушенн процессів осмислення, порушенням памяті, інтелекту, емоцій, волі та носить прогресуючий (незворотній) характер, що підтверджується медичною документацією (направлення на МСЕК). Внаслідок чого, [PERSON], [INFO], не міг розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 29.09.2011 року» Вказані факти та обставини, достовірно свідчать про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та доведеними належними доказами. Відповідно до ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На думку суду, оспорюваний заповіт не відображає фактичного волевиявлення померлого і був зроблений з використанням його безпорадного стану. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою статті - 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з вимогами ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Outcome: approved