Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій після неодноразових уточнень просив: стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 5110,48 грн. та моральну шкоду в розмірі 700 грн.. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилався на те, що він працював у відповідача на посаді лікаря дитячої футбольної академії за сумісництвом з 01.07.2011р.. 14 серпня 2015 року його було звільнено за власним бажанням згідно наказу про звільнення № 454. На дату звільнення, з ним не було проведено остаточний розрахунок, що змусило його звернутись до суду. 18 листопада 2015 року відповідач повністю погасив заборгованість по заробітній платі, але не виплатив середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що складає згідно з його розрахунком 5110,48 грн.. Моральну шкоду позивач обгрунтував тим, що невиплата заробітної плати з вини роботодавця поставила його у скрутне матеріальне становище, зробили неможливим забезпечення нормального існування членів його сім*ї. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що позивач отримав в повному обсязі заборгованість по заробітній платі. Вимоги стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки та моральну шкоду не визнала, посилаючись на скрутне матеріальне становище ПАТ "Футбольний клуб "Металіст". Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно з наказом №454 від 14.08.2015р. [PERSON] було звільнено з посади лікаря дитячої футбольної академії ПАТ "Футбольний клуб "Металіст". В день звільнення [PERSON] не отримав всіх сум, які належать йому від підприємства. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України\~\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, заборгованість по заробітній платі [PERSON] була сплачена тільки 18.11.2015р.. Згідно приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій стат ті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України,\~\~прийняте\~\~за\~\~наслідкамирозгляду\~\~ заяви\~\~ про\~\~ перегляд\~\~ судового\~\~ рішення\~\~з\~\~мотивів неоднакового\~\~застосування\~\~судом\~\~(судами)\~\~касаційної\~\~інстанції одних\~\~ і\~\~ тих\~\~ самих\~\~ норм\~\~ матеріального\~\~права\~\~у\~\~подібних правовідносинах,\~\~є\~\~обов'язковим\~\~для\~\~всіх суб'єктів\~\~ владних повноважень,\~\~\~\~ які\~\~\~\~ застосовують\~\~\~\~ у\~\~\~\~своїй\~\~\~\~діяльності нормативно-правовий акт,\~\~що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Верховний Суд України у постанові від 21.11.2011 року зазначив, що, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність\~\~коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи доведеність в межах даної справи невиплату позивачеві у день звільнення всіх сум, що належать йому від ПАТ "Футбольний клуб "Металіст", суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку\~\~при звільненні по день фактичного розрахунку 18 листопада 2015 року. При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо відсутності вини підприємства у невиплаті позивачеві всіх сум, в зв'язку з відсутністю коштів через скутне матеріальне становище. Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. У відповідності до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100), зазначений Порядок застосовується\~\~у\~\~випадках,\~\~коли\~\~згідно\~\~з\~\~чинним\~\~законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. З урахуванням аналізу положень п. 2\~\~Порядку № 100, суд зазначає, що\~\~середньомісячна\~\~заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні\~\~2\~\~календарні\~\~місяці\~\~роботи, що передують події, з якою пов'язана\~\~відповідна\~\~виплата. Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування\~\~ виплат,\~\~ що\~\~ обчислюються\~\~ із\~\~ середньої заробітної плати за останні два місяці роботи,\~\~провадяться шляхом множення\~\~середньоденного\~\~(годинного)\~\~заробітку на число робочих днів/годин,\~\~а у\~\~випадках,\~\~передбачених\~\~чинним\~\~законодавством, календарних днів,\~\~які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна\~\~(годинна)\~\~заробітна\~\~плата\~\~визначається\~\~діленням заробітної\~\~плати\~\~за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі\~\~(календарні)\~\~дні\~\~на\~\~число\~\~відпрацьованих\~\~робочих днів (годин),\~\~а\~\~у\~\~випадках, передбачених чинним законодавством, - на число\~\~календарних\~\~днів за цей період. Як вбачається з матеріалів справи, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 96,26 грн.. Відповідач після звільнення не здійснив виплату суми заробітної плати з 14.08.2015р. по 18.11.2015р., що складає 66 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки [PERSON] виплати заробітної плати складає 5110,48 грн.. Виходячи з викладеного вище, стягненню з відповідача\~\~на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 5110,48 грн.. У відповідності до роз'яснень, викладених у абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,\~\~сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов'язкових платежів з громадян, є обов'язком роботодавця та працівника. Суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в сумі 700 грн., виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов*язковому з*ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв*язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з*ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. [PERSON] в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Зважаючи на те, що [PERSON] за законом звільнений від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, а рішення суду ухвалено на його користь, суд стягує з відповідача на користь держави несплачені судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial