Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Позов обгрунтовує тим, що 10 жовтня 2020 року мала місце дорожньо - транспортна пригода на вулиці Володимира Великого, 121 у місті Львові, в результаті якої спричинено пошкодження автомобілю марки «Toyota RAV4» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Даним автомобілем на законних підставах користується [PERSON] згідно посвідчення водія № [NUMBER] , виданого 11.06.2015 року. ДТП відбулося за участю автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій - відповідач [PERSON] . Згідно рахунку - фактури №ДМ00011589 від 21.11.2020р., вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 43112 (сорок три тисячі сто дванадцять) гривень 78 коп. Відповідно до Звіту № 2071/20 Про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17 листопада 2020 року, який складено СПД ФОП [PERSON] , вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Toyota Rav 4, реєстраційний номер [NUMBER] становить 26 266 (двадцять шість тисяч двісті шістдесят шість) грн. 05 коп. 03 грудня 2020 року позивачу здійснене страхове відшкодування згідно акту № ARX2671403, що підтверджується платіжним дорученням №728231 від 03 грудня 2020 року у вказаному вище розмірі. Однак, згідно висновку експертного дослідження від 18 березня 2021 року № ЕД- 9/114-21/3433-АВ, яке виконано судовим експертом Львівського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України, вартість матеріального збитку складає 48 365 (сорок вісім тисяч триста шістдесят п`ять грн. 96 коп. Таким чином позивач вважає, що різницю між завданим матеріальним збитком та відшкодованою шкодою страховиком, яка складає 22 099 (двадцять дві тисячі дев`яносто дев`ять ) грн. слід стягнути з відповідача. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 25.06.2021 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Погодилась з тим, що 10 жовтня 2020 року мала місце дорожньо - транспортна пригода, за обставин викладених позивачем в позовні заяві. Зазначила, що сторонами у справі надано усі необхідні документи до ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" з метою отримання страхового виплати по факту заподіяння шкоди майну позивача внаслідок вище вказаного ДТП. Вважає, що висновок експерта встановлює невідповідність звіту, наданого страховою компанією, та вказує на неправомірність виплати страховою компанією суми з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,5455, так як такий дорівнює 0. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. При цьому жодних клопотань чи заяв про проведення судової експертизи суду не надала, як і не долучила до відзиву будь - яких документів, які б спростовували заявлений позивачем розмір матеріальної шкоди, який, як на його думку, має бути стягнений з відповідача. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, та підтверджується сторонами у справі, що 10 жовтня 2020 року мала місце дорожньо - транспортна пригода по вулиці Володимира Великого, 121 у місті Львові, в результаті якої спричинено пошкодження автомобілю марки «Toyota RAV4» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Дане ДТП відбулося за участю автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] , яким керував водій - відповідач [PERSON] . Зазначені обставини зафіксовані в долученій до матеріалів справи копії Європротоколу від 10.10.2020р. Європротокол - спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. З копії Європротоколу вбачається, що відповідач [PERSON] визнав себе винним у дорожньо - транспортній пригоді. Згідно рахунку - фактури №ДМ00011589 від 21 листопада 2020 року ТзОВ "Сервісний центр "Діамант", вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota RAV4» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] , становить 43 112 (сорок три тисячі сто дванадцять) гривень 78 коп. з ПДВ. Згідно звіту №2071/20 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17.11.2020р., вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Toyota RAV4» д.н.з. [NUMBER] , за станом на дату оцінки становить 26 266 (двадцять шість тисяч двісті шістдесят шість) гривень 05 коп. В підтвердження позовних вимог, позивачем долучено копію висновку експертного дослідження № ЕД-19/114-21/3433-АВ від 18.03.2021р. З долученого висновку вбачається, що під час проведення експертного дослідження використовувалась, зокрема, методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (зі змінами від 21.10.2019 №3207/5/1033 зареєстрованими в Міністерстві юстиції України від 23.10.19 №1129/34100). Згідно висновку, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota RAV4» д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого в ДТП, що мала місце 10.10.2020р., становить 48 365 (сорок вісім тисяч триста шістдесят п"ять) гривень 96 коп. Нормативно - правовим актом, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст.6 цього закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що внаслідок дій відповідача, які стали причиною скоєння дорожньо - транспортної пригоди та завдання матеріальних збитків майну позивача, останній має право на відшкодування таких з боку відповідача. При цьому, в добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати такі. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Позивач, внаслідок ДТП, вчиненого з вини відповідача, зазнав майнової шкоди у зв`язку із пошкодженням належного йому транспортного засобу, розмір матеріального збитку якого становить 48 365 (сорок вісім тисяч триста шістдесят п"ять) гривень 96 коп. З долученого до матеріалів справи платіжного доручення №728231 від 03.12.2020р. вбачається, що страховою компанією позивачу виплачено страхове відшкодування. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у справі №756/2632/17 від 22.04.2020 року, правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином на користь позивача підлягає стягненню з відповідача різниця між завданим матеріальним збитком та відшкодованою шкодою страховиком, яка складає 22 099 (двадцять дві тисячі дев`яносто дев`ять ) грн. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами частин першої та другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею першою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи; розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду. Справедливий розгляд справи включає в себе такі аспекти належного відправлення правосуддя, як право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Для спростування доводів позову відповідач жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не надав. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, статтями 3,10,12, 81, 89, 259, 263 - 265, 352, 354 ЦПК України,

Outcome: approved