Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №R53100447977В від 29.07.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 44000 грн. 00 коп. строком повернення до 29 липня 2016 року з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 20 % річних. Проте, відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 20.07.2016 року відповідач має заборгованість в загальній сумі 140552,76 грн., яка складається із поточної заборгованості за кредитом 1527,37 грн., заборгованості за простроченим кредитом 35705,63 грн., інфляційних витрат (кредит) 7886,75 грн., 3% річних нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту 1156,49 грн., простроченої заборгованості за відсотками 17328,25 грн., інфляційних витрат (проценти) 4669,93 грн., 3% річних нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення процентів 621,34 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 589,18 грн., сума простроченої заборгованості по комісії 20820,80 грн.; сума поточної заборгованості по комісії -743,60 грн.; пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії, процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу 49503,42. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредиту в загальному розмірі 140552,76 грн., судовий збір в сумі 2108,30 грн. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «ВТБ Банк» присутній не був, надав заяву, у котрій просив справу розглянути у його відсутність, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні присутній не був з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за відсутністю відповідача чи про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив заочно розглянути справу у відсутності відповідача за наявними в справі доказами. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ПАТ «ВТБ Банк» підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 29.07.2013 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №R53100447977В, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 44 000 грн. 00 коп. з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 20% річних строком повернення по 29.07.2016 року. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди, що передбачено ст. 611 ЦК України. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За правилами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1ст. 625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2ст. 625 ЦК України). При цьому три проценти річних та інфляційні витрати нараховуються виключно на суму основного боргу (позики, кредиту) без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами (сумою позики, кредиту, основним капіталом), якщо в договорі не встановлено інше. За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позичальником визначені законодавцем уст. 1050 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачем згідно з розрахунком заборгованість за договором №R53100447977В від 29.07.2013 року станом на 20.07.2016 року відповідач має заборгованість в загальній сумі 40522,76 грн., яка складається із поточної заборгованості за кредитом 1527,37 грн., заборгованості за простроченим кредитом 35705,63 грн., інфляційних витрат (кредит) 7886,75 грн., 3% річних нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту 1156,49 грн., простроченої заборгованості за відсотками 17328,25 грн., інфляційних витрат (проценти) 4669,93 грн., 3% річних нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення процентів 621,34 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 589,18 грн., сума простроченої заборгованості по комісії 20820,80 грн.; сума поточної заборгованості по комісії -743,60 грн.; пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії, процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу 49503,42 грн. За умовами зазначеного кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами, комісії згідно з обумовленим сторонами графіком погашення кредитної заборгованості. При цьому в кредитному договорі сторони передбачили, що у разі прострочення відповідачем зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожний день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення, включаючи день погашення. ПАТ «ВТБ Банк» свої договірні зобов'язання за кредитним договором № R53100447977В від 29.07.2013 року виконав в повному обсязі, надавши позичальнику [PERSON] кредит у вищезазначеному розмірі, що підтверджується відповідним меморіальним ордером №14309 від 29.07.2013 року. Однак, позичальник [PERSON] узяті на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, а також сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій належним чином не виконувала та порушувала умови кредитного договору. У зв'язку з цим, 19.05.2016 року на адресу позичальника [PERSON] банком було направлено письмову вимогу № 6493/1-2.56 про дострокове погашення кредиту в повному обсязі, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісій, а також нарахованих банком штрафних санкцій за порушення позичальником своїх зобов'язань з попередженням про те, що в разі невиконання цієї вимоги протягом 30 днів з моменту її отримання, наступного дня термін повернення всієї суми кредиту та процентів буди вважатися таким, що настав, а кредитна заборгованість - обов'язковою для повернення в повному обсязі. Зазначена вимога банку була залишена відповідачем без задоволення. З огляду на те, що судом встановлено факт порушення відповідачем [PERSON] узятих на себе зобов'язань за кредитним договором, суд доходить висновку про наявність підстав для дострокового стягнення з останнього на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором, в розмір 76714,83 грн., яка складається з поточної заборгованості за кредитом 1527,37 грн., заборгованості за простроченим кредитом 35705,63 грн., простроченої заборгованості за відсотками 17328,25 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 589,18 грн., сума простроченої заборгованості по комісії 20820,80 грн.; сума поточної заборгованості по комісії 743,60 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь банку інфляційних втрат (кредит) - 7886,75 грн. 60 коп., 3 % річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 1156 грн. 49 коп; інфляційних втрат (відсотки) - 4669,93 грн. та 621 грн. 34 коп. - 3% річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення відсотків, суд вважає, що вони до задоволення не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, п.п. 1 кредитного договору сторонами погоджено, що за користування кредитом відповідач сплачує позивачу 20 % річних та умовами договору передбачена відповідальність за порушення його виконання - розділ № 5 договору . За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що умовами договору укладеного між сторонами визначено відповідальність за порушення у вигляді пені за прострочення виконання зобов'язань, суд не вбачає правових підстав для стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а відтак, суд приходить до висновку, про відмову в цій частині у задоволенні позовних вимог. З наданого позивачем суду розрахунку пені за кредитним договором вбачається, що сума пені нарахована з 25.02.2014 року по 23.06.2016 року. В той же час, відповідно ст.1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, м. Маріуполь Донецької області визначено як населений пункт, в якому проводилась антитерористична операція. Суд також зазначає, що виходячи з аналізу норм ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, слід дійти до висновку, що у випадку нарахування пені у період проведення АТО, вона повинна бути скасована. При цьому розпорядження КМУ про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, лише чітко визначає коло осіб, на яких розповсюджується дія норм ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і у сенсі ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не є початком відліку часу з якого розповсюджується заборона на нарахування пені. Як встановлено судом, зареєстроване місце проживання відповідача по справі [PERSON] є місто Маріуполь Донецької області, тобто в населеному пункті, який віднесено згідно з розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. З врахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів, а тому банк був зобов'язаний скасувати пеню, нараховану на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором вже з 14 квітня 2014 року. До того ж пеня може бути стягнута за останній рік порушення зобов'язання, тому вимоги про стягненню пені за період до 14.04.2014 року не підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial