Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь збитки - неодержані доходи в розмірі 28816,44 грн. В обгрунтування позову вказала, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2017 визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 06.06.2011. Після отримання рішення суду вона звернулася до директора СФГ «Дєдов» з проханням виплатити їй орендну плату за період з 2011 по 2017, на що отримала відповідь в якій зазначено, що оскільки договір оренди землі від 06.06.2011 визнаний судом недійсним, між ними відсутні орендні правовідносини, а тому відсутній обов`язок по сплаті орендної плати. Своє право на землю вона зареєструвала у порядку спадкування у 2014, але жодного разу з 2014 по 2017 не отримала кошти від орендаря за її використання, тобто за період обробки земельної ділянки. Відповідач використовував (обробляв) земельну ділянку без достатньої правової підстави та отримав прибуток, який-би мала отримати вона, як власник землі. Таким чином, вважає, що якби з 2014 вона передала свою земельну ділянку в оренду на умовах мінімального розміру орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки, то змогла-б отримати орендну плату за період 2014-2017 у розмірі 28816,44 грн., а саме: згідно інформаційної довідки нормативна грошова оцінка за 2014 складає 183082 грн. х 3% : 100 = 5492,46 грн.; за 2015 - 228680 грн. х 3% :100 = 6860,40 грн., за 2016 - 274393 грн. х 3% : 100 = 8231,79 грн., за 2017 - 274393 грн. х 3% : 100 = 8231,79 грн. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Пляки С.Л. від 10.08.2018 відкрито провадження у справі (а.с. 17-18). Відповідачем подано відзив на позов в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки не надано належних доказів згідно чинного законодавства про реальну упущену вигоду через неправомірні дії відповідача (а.с. 29-33). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19.10.2018 витребувано з Олександрівської ДПІ Олександрійського Управління ГЕО ДПС у Кіровоградській області: розрахунки єдиного податку 4 групи СФГ "Дєдов" по Бовтиській сільській раді Олександрівського району з додатками про кількість (перелік) земельних ділянок за період 2014-2017, які являються додатками до декларацій платника єдиного податку 4 групи (а.с. 37). Згідно наказу голови Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01.11.2018 № 55-к, увільнено [PERSON] від виконання обов`язків судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області у зв`язку із укладенням ним контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 2 роки з 02.11.2018 по 01.11.2020 (а.с. 41). Розпорядженням керівника апарату Олександрівського районного суду Кіровоградської області № 169 від 06.11.2018 проведено повторний автоматичний розподіл даної справи (а.с. 42). Ухвалою від 12.11.2018 дана справа прийнята до провадження суддею Отян О.В. в порядку загального позовного провадження зі стадії початку підготовчого засідання (а.с. 44). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14.12.2018 витребувано з Олександрівської ДПІ Олександрійського Управління ГЕО ДПС у Кіровоградській області розрахунки єдиного податку 4 групи СФГ "Дєдов" по Бовтиській сільській раді Олександрівського району з додатками про кількість (перелік) земельних ділянок за період 2014-2017, які являються додатками до декларацій платника єдиного податку 4 групи, в розрізі сплаченого земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером 3520580500:02:000:0448 (а.с. 59-60). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 117). 26.12.2018 рішенням Вищої ради правосуддя № 4017/0/15-18 суддю [PERSON] звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 121). Розпорядженням керівника апарату Олександрівського районного суду Кіровоградської області № 61 від 03.01.2019 проведено повторний автоматичний розподіл даної справи (а.с. 122). Ухвалою від 08.01.2019 дана справа прийнята до провадження суддею Мирошниченко Д.В. у порядку загального позовного провадження зі стадії початку судового розгляду (а.с. 124). Позивач у судове засідання не з`явилася, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 12, 209). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з обгрунтувань зазначених у позові. Зазначила, що розрахунки проводили самостійно виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 3%. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження розміру завданих збитків. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані у разі, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії. Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на мірі і на розрахунку можливого прибутку, однак позивачем не доведено реальність намірів та можливість реального отримання заявленої в позові суми як прибутку. За вказаних обставин наведені позивачем розрахунки упущеної вигоди є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг бути отриманий. У даному випадку законодавством передбачено відшкодування втраченої вигоди, але позивач провів власний розрахунок розміру збитків в сумі 28816 грн. 44 коп. всупереч вимогам ч. 3 ст. 157 ЗК України та Постановам КМУ № 284 від 19.04.1993 та № 963 від 25.07.2007. Таку ж думку викладено в постанові Верховного Суду України у справі № 3/188гс14 від 09.12.2014, а саме, що наміри та розрахунок теоретичного прибутку у справах про стягнення упущеної вигоди (неодержаного прибутку) не є належним доказом для підтвердження реальності намірів та реальної можливості отримання такого прибутку. А тому, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно п.п. ж п. 2 Постанови Пленуму ВС України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 № 20, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власника (включаючи й неодержані доходи). Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.04.2012 № 2-258 належить на праві власності земельна ділянка кадастровий № 3520580500:02:000:0448, площею 8,87 га, яка розташована на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серії І-КР № 020868, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 437 від 12.02.2012 (а.с. 136, 221-222). 06.06.2011 між [PERSON] та СФГ «Дєдов» укладено договір оренди землі, зареєстрований Відділом Держкомзему у Олександрівському районі за № 352058054000162 від 09.06.2011, відповідно до умов якого орендодавець - [PERSON] надає, а орендар - СФГ «Дєдов» приймає в строкове платне користування земельну ділянку, площею 8,87 га, яка знаходиться на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, на строк п`ятнадцять років; орендна плата вноситься у формі та розмірі 1658 грн., що складає 3% від вартості земельного паю, у строк з 01.07 по 31.12 кожного року (а.с. 133-135, 223-224). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки кадастровий номер 3520580500:02:000:0448, 04.08.2017 державним реєстратором Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі б/н, виданого 06.06.2011, орендар - СФГ «Дєдов», орендодавець - [PERSON] (за договором - [PERSON] ); строк дії договору - 15 років, з правом пролонгації та 04.08.2017 - припинення права оренди земельної ділянки на підставі рішення суду серія та номер 22-ц/781/1140/17, виданого 20.07.2017 Апеляційним судом Кіровоградської області (а.с. 137-138, 219-220). Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2017 задоволено позов [PERSON] до СФГ «Дєдов» та визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 06.06.2011, загальною площею 8,8714 га, кадастровий номер 3520580500:02:000:0448 укладений між [PERSON] та СФГ «Дєдов». Підставою задоволення позовних вимог стала відсутність волевиявлення [PERSON] на укладення договору оренди земельної ділянки (підпис в договорі оренди землі виконаний не останньою, а іншою особою) (а.с. 212-216). Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Отже недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Способами захисту прав при цьому є двостороння реституція або, у разі її неможливості, - відшкодування вартості того, що одержано (частина 1), відшкодування заподіяних збитків та моральної шкоди (частина 2). Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення. Відповідно до ч.ч. 4 та 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, з урахуванням зазначених обставин, можна дійти висновку про безпідставне використання СФГ «Дєдов» належної позивачеві земельної ділянки протягом 2014-2017. Факт користування СФГ «Дєдов» земельною ділянкою позивача у період 2014-2017 підтверджується податковими деклараціями платника єдиного податку четвертої групи СФГ «Дєдов» за 2014-2017 та відомостями про наявність земельних ділянок, відповідно до яких СФГ «Дєдов» сплачено податок за користування землями сільськогосподарського призначення, в тому числі земельною ділянкою кадастровий номер 3520580500:02:000:0448, площею 8,87 га, згідно договору оренди землі від 09.06.2011, зареєстрованого за №3520580540002162 від 09.06.2011 (а.с. 65-114). Вказаний факт не заперечувався і стороною відповідача під час розгляду справи. При цьому, ніякої плати за фактичне використання землі не здійснював, оскільки доказів на спростування зазначеного суду не надано. Частиною 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Згідно інформації Департаменту агропромислового розвитку Кіровоградської обласної державної адміністрації від 06.12.2017 № 932/01-42/6/2 встановлено, що договір оренди земельної ділянки від 06.06.2011, загальною площею 8,8714 га, кадастровий номер 3520580500:02:000:0448, укладений з СФГ «Дєдов» рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2017 визнано недійсним. Роз`яснили, що якщо факт користування безпідставно набутим майном СФГ «Дєдов» з 09.06.2011 (без договору, через то що він визнаний недійсним) доведено, тому, відповідно до ст. 1214 ЦК України, за [PERSON] залишається право пред`явлення до СФГ «Дєдов» вимоги про відшкодування збитків - неодержаних доходів (упущеної вигоди). Відповідно до ст. 158 ЗК України, спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, вирішуються виключно в судовому порядку (а.с. 6). У відповідь на звернення [PERSON] щодо виплати орендної плати, СФГ «Дєдов» листом від 11.01.2018 № 8 повідомило, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2017 визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 06.06.2011, загальною площею 8,8714 га, кадастровий номер 3520580500:02:000:0448, укладений з СФГ «Дєдов», а тому між ними відсутні будь-які договірні відносини, якими було б визначено обов`язок СФГ «Дєдов» сплачувати орендну плату, її розмір, форму, умови і строки внесення (а.с. 7). Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом ст. 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Відповідно до ст. 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 20.11.2018 № 922/3412/17/12-182гс18. Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків і причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди. Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Аналізуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача у частині стягнення з відповідача на її користь завданих збитків підлягає задоволенню, оскільки, як встановлено під час розгляду справи, відповідач неправомірно використовував земельну ділянку позивача, у спірний період позивач не мала можливості вільно розпоряджатися, користуватися спірною земельною ділянкою та отримувати доходи за наявності договору оренди, який у подальшому за рішенням суду визнаний недійсним. Крім того, після визнання недійсним договору оренди землі, укладеного з відповідачем, 01.08.2017 між [PERSON] та ТДВ «2-ге ім. Петровського» укладено договір оренди землі № 221, відповідно до умов якого орендодавець - [PERSON] надає, а орендар - ТДВ «2-ге ім. Петровського» приймає в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 3520580500:02:000:0448 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,8714 га, яка знаходиться на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, на строк десять років; орендна плпта вноситься у формі та розмірі 8% від нормативної грошової оцінки землі та сплачується 21951,44 грн. на рік готівка, у строк з 31.08 по 31.12 поточного року (а.с. 217-218). Відповідно до ч. 3 ст. 157 ЗК України, порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284. Відповідно до п. 1 Порядку, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Пунктом 2 Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають, зокрема, інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому зазначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття, обмеження прав. Пунктом 4 Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених або необхідних витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості). Відповідно до пункту 5 Порядку, збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій. Як зазначає Пленум Верховного Суду України в п.12 та 14 Постанови № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, суди повинні мати на увазі, що при неодержанні доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, відшкодування збитків згідно зі статтями 156, 157 ЗК здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів. У випадках самовільного зайняття земельних ділянок чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли. Розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284). У такому ж порядку визначаються збитки, заподіяні обмеженням прав власників землі та землекористувачів, погіршенням якості земель або приведенням їх у не придатний для використання за цільовим призначенням стан унаслідок негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Згідно повідомлення Олександрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 20.08.2019 № Б-53/04-10, оскільки СФГ «Дєдов» добровільно не бажає здійснити відщкодування збитків, у комісії відсутні підстави визначення вартості збитків, а тому [PERSON] має право спір з СФГ «Дєдов» вирішити в судовому порядку (а.с. 211). Таким чином, наведений у позовній заяві розрахунок збитків, який здійснено позивачем пропорційно 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік користування землею (відсоток розраховувався виходячи з договору оренди землі, який визнаний недійсним), як неотриманий дохід від здачі земельної ділянки в оренду, приймається судом до уваги та оцінюється судом як належний доказ, оскільки у матеріалах справи наявна відповідь районної державної адміністрації щодо відсутності підстав визначення вартості збитків. Згідно уточнених розрахунків нормативної грошової оцінки земельної ділянки 3520580500:02:000:0448, належної [PERSON] на праві приватної власності на землю для ведення товарного сільськогогоподарського виробництва на території Бовтиської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, площею 8,8714 га, проіндексована грошова оцінка на 01.01.2014, коефіцієнт індексації - 3,2 складає 183082 грн.; проіндексована грошова оцінка на 01.01.2015, коефіцієнт індексації - 3,997 складає 228680 грн.; проіндексована грошова оцінка на 01.01.2016, коефіцієнт індексації - 4,796 складає 274393 грн.; проіндексована грошова оцінка на 01.01.2017, коефіцієнт індексації - 4,796 складає 274393 грн. (а.с. 8-11). Відповідач у свою чергу не навів свого розрахунку розміру збитків, не надав доказів, що сума збитків є меншою ніж пред`явлено до стягнення позивачем. Отже, суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком суми завданих відповідачем збитків. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків як неодержаного доходу у розмірі 28816,44 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп. на оплату судового збору.

Outcome: approved