Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

13 березня 2017 року публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем зобов'язань відповідно до умов договору. В обґрунтування позову зазначено, що 16 липня 2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] укладено договір про встановлення кредитного ліміту (овердрафту) на поточний рахунок фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки №КР-ФЛ -01/615, відповідно до умов договору, банк встановлює на рахунку клієнта №260050445401 кредитний ліміт в національній валюті в розмірі 1500 гривень, здійснює його обслуговування та отримує плату за користування кредитними коштами у вигляді процентів та комісії, згідно із тарифами на операції та послуги банку. 16 липня 2013 року, [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 78,64 грн., однак станом на час звернення позивача до суду із даним позовом, їх не повернула. Згідно із ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк. В порушення зазначених норм договору та закону, відповідачка зобовязання за вказаним договором не виконала, у звязку із чим станом на 01 березня 2017 року має заборгованість у розмірі 349,06 грн., яка складається з наступного: -78,64 грн. заборгованість за несвоєчасне повернення кредиту; -89,84 грн. заборгованість за несвоєчасну сплату процентів; -51,02 грн. пеня по кредиту та процентам; -39,20 грн. інфляційні збитки; -6,12 грн. 3% збитків за несвоєчасну сплату відсотків та кредиту; -84,24 грн. 50% штраф за невиконання умов договору; Тому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом, а також понесені позивачем судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити у повному обсязі, зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи. Згідно із\~Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідачки, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та перебування відповідачки (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому, відповідно розяснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідачки було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий курєр». Однак, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачки не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 16 липня 2013 року юридична особа ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON], [INFO], уклали договір про встановлення кредитного ліміту (овердрафту) на поточний рахунок фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки №КР-ФЛ -01/615. Відповідно до умов договору, банк встановлює на рахунку клієнта №260050445401 кредитний ліміт в національній валюті в розмірі 1500 гривень, здійснює його обслуговування та отримує плату за користування кредитними коштами у вигляді процентів та комісії, згідно із тарифами на операції та послуги банку. Позичальник зобов'язався погашати кредит та проценти щомісячними платежами /а.с. 8-12/. Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами ПАТ «Міський комерційний банк», та особисто [PERSON], зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі\~статті 629 ЦК України\~цей договір є обов'язковим для виконання. Статтею 204 ЦК України, проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що Банк повністю виконав умови кредитного договору, надавши [PERSON], кредит у сумі 1500,00 грн. шляхом встановлення на поточний рахунок кредитного ліміту. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору, він набуває чинності з дати підписання його сторонами та діє до повного виконання Сторонами зобовязань /а.с. 11/. Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором про встановлення кредитного ліміту з використанням платіжної картки № КР-ФЛ -01/615 від 16 липня 2013 року, станом на 01 березня 2017 року позичальник має заборгованість за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 78,64 грн./а.с. 5.з.б/. Відповідно до п.4.1 кредитного договору плата за користування кредитним лімітом (процентна ставка) встановлена в розмірі 35 % річних /а.с.9/. Згідно із розрахунком заборгованості ПАТ «Міський комерційний банк» відповідачу [PERSON], за час фактичного користування кредитними ресурсами станом на 01 березня 2017 року нарахована заборгованість за несвоєчасну сплату процентів у сумі 89,84 грн. /а.с. 5 з.б./. Відповідно до п.7.2 кредитного договору, у випадку порушення строків повернення кредитного ліміту та/або сплати нарахованих відсотків за користування ним, комісій та інших платежів, Банк має право вимагати, а Позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості, а також сплачує банку штраф у розмірі 50% від суми невиконаних/несвоєчасно виконаних зобовязань /а.с. 11/. Згідно із розрахунком заборгованості ПАТ «Міський комерційний банк» відповідачу [PERSON] станом на 01 березня 2017 року нараховано пеню по кредиту та процентам у сумі 51,02 грн., а також штраф за невиконання умов договору у сумі 84,24 /а.с. 5,5 з.б./. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Статтею\~625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною\~1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині\~2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ «Міський комерційний банк» відповідачу [PERSON] за час фактичного користування кредитними ресурсами, станом на 01 березня 2017 року нараховані інфляційні збитки за неповернутим кредитом у сумі 39,20\~ грн. /а.с. 5,5з.б./, які належить стягнути з відповідача. Крім того, позивачем нараховано 3 % збитків за несвоєчасну сплату відсотків та кредиту у сумі 6,12 грн. Приписи ст.\~625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідно до п. 4.1 кредитного договору встановлено плату за користування кредитним лімітом (ставка 35 % річних), позовні вимоги в частині стягнення 3 % збитків за несвоєчасну сплату відсотків та кредиту задоволенню не підлягають. Суд визнає правильним представлений ПАТ «Міський комерційний банк» розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилась у [PERSON] по заборгованості за несвоєчасне повернення кредиту, заборгованості за несвоєчасну сплату процентів, інфляційним збиткам. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору. Розвязуючи спір в частині стягнення пені та штрафів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014\~та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно Указу Президента України "Про рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р,\~м. Горлівку Донецької області визначено як населений пункт, в якому проводилась антитерористична операція. Суд також зазначає, що виходячи з аналізу норм ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, слід дійти висновку, що у випадку нарахування пені та/або штрафів у період проведення АТО, вони повинні бути скасовані. При цьому, розпорядження КМУ про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, лише чітко визначає коло осіб, на яких розповсюджується дія норм ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і у сенсі ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не є початком відліку часу з якого розповсюджується заборона на нарахування пені та штрафів. Як встановлено у судовому засіданні,\~ останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідачки по справі [PERSON] є\~ м. Горілвка Донецької області, тобто, в населеному пункті, який віднесено згідно із розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція.\~\~ З врахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що\~ позов в частині стягнення пені по кредиту та процентами а також штрафу за невиконання умов договору, задоволенню не підлягає. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що [PERSON] порушувалися умови укладеного договору по своєчасному поверненню суми кредиту та сплаті відсотків за користування ним, унаслідок чого утворився борг перед позивачем у зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовилась від належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором. За правилами статей\~525,\~526\~і\~527 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані того, що відповідачка вживала заходи для належного виконання зобов'язання по даному правочину, у зв'язку із чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з її вини. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу\~статті 60 ЦПК України\~\~докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання, передбачене укладеним в установленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідачки є неправомірними, тому позовні вимоги ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення заборгованості за несвоєчасне повернення кредиту, заборгованості за несвоєчасну сплату процентів та стягнення інфляційних збитків підлягають задоволенню у повному обсязі, а позовні вимоги про стягнення пені по кредиту та процентам, 3 % збитків за несвоєчасну сплату відсотків та кредиту а також 50% штрафу за невиконання умов договору задоволенню не підлягають. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні до суду із даним позовом судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп. який на підставі положень ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial