Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

В грудні 2013 року ПАТ "БМ Банк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 168228,70 грн., мотивуючи позов тим, що 31.03.2008 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Банк", правонаступником якого є ПАТ "БМ Банк" було укладено кредитний договір №1/36/310308 згідно умов якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 99000,00 грн., з відсотковою ставкою 16 % річних, строком до 30.03.2015 року. У забезпечення повернення кредиту, того ж дня, 31.03.2008 року, між ТОВ "БМ Банк" та [PERSON] було укладено договір застави, згідно якого остання в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1/36/310308 від 31.03.2008 року передала в заставу автомобіль марки POLARSUN, модель SZS6503A2-14-07. мікроавтобус-D, білого кольору, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER]. Крім того, у забезпечення повернення кредиту того ж дня, 31.03.2008 року, між ТОВ "БМ Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки №1/36/310308/S-1 згідно якого поручитель [PERSON] зобов'язується нести солідарну відповідальність перед кредитором за зобов'язаннями боржника [PERSON], що випливають з кредитного договору №1/36/310308 від 31.03.2008 року. 23.12.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки POLARSUN, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належать на праві власності [PERSON] та за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета застави було запропоновано погасити вимоги позивача за кредитним договором №1/36/310308 від 31.03.2008 року. На підставі вказаного виконавчого напису, 29.01.2010 року державним виконавцем Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження, однак, станом на 29.11.2013 року вище вказаний заставний автомобіль в межах виконавчого провадження не реалізовано, кошти від реалізації вищезазначеного майна в рахунок погашення заборгованості у банка відсутні. Оскільки позичальник [PERSON] зобов'язання по кредитному договору щодо повернення кредитних коштів, відсотків та інших платежів належним чином не виконувала, тому в неї виникла заборгованість, яка станом на 20.08.2013 року становить 168228,70 грн., з яких: строкова сума заборгованості по кредиту 37311,74 грн., прострочена сума заборгованості по кредиту 54826,55 грн., донараховані проценти 53955,53 грн., прострочені проценти 13073,43 грн., пеня за період з 20.08.2012 року по 19.08.2013 року в розмірі 9061,45 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю і просив його задовольнити, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON], який також представляє інтереси відповідача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, пославшись на те, що банк вже реалізував своє право на дострокове стягнення кредитних коштів, шляхом вчинення 23.12.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] виконавчого напису на заставний автомобіль POLARSUN, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. З моменту вчинення виконавчого напису нотаріуса позивач мав право протягом 3-х річного строку звернутися до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, але до суду звернувся лише в грудні 2013 року, а тому пропустив строк позовної давності. Крім того, вважає, що порука [PERSON] припинилася на підставі ст. 559 ЦК України. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 31.03.2008 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Банк", правонаступником якого є ПАТ "БМ Банк" було укладено кредитний договір №1/36/310308 згідно умов якого банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 99000,00 грн., з відсотковою ставкою 16 % річних, строком до 30.03.2015 року (а.с. 7-10). Пунктом 3.2. вказаного вище кредитного договору передбачено, що для видачі кредиту банк відкриває позичальнику позичковий рахунок [NUMBER] та рахунок для нарахування процентів [NUMBER]. Кредит видається шляхом видачі коштів готівкою з каси банку. Згідно п. 5.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язується своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно даного договору. Відповідно до п. 1.2 Статуту Публічного акціонерного товариства "БМ Банк", банк є правонаступником усіх прав та обов'язків Товариства з обмеженою відповідальністю "БМ Банк" (а.с. 73-77). Позивач свої зобов'язання по кредитному договору виконав повністю, а саме 31.03.2008 року [PERSON] було видано кредитні кошти в розмірі 99000,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №275999 з позичкового рахунку [NUMBER] (а.с. 11). У забезпечення повернення кредиту, 31.03.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БМ Банк" та [PERSON] було укладено договір застави, згідно якого остання в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №1/36/310308 передала в заставу автомобіль марки POLARSUN, модель SZS6503A2-14-07. мікроавтобус-D, білого кольору, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER]. Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] виданого Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 27.03.2008 року (а.с. 12-13). Крім того, у забезпечення повернення кредиту того ж дня, 31.03.2008 року, між ТОВ "БМ Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки №1/36/310308/S-1 згідно якого поручитель [PERSON] зобов'язується нести солідарну відповідальність перед кредитором за зобов'язаннями боржника [PERSON], що випливають з кредитного договору №1/36/310308 від 31.03.2008 року (а.с. 18). Відповідно до п. п. 3-5 договору поруки відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором. Поручитель несе солідарну відповідальність з боржником перед кредитором та відповідає за зобов'язаннями боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору. 23.12.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки POLARSUN, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], який належать на праві власності [PERSON] та за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета застави було запропоновано погасити вимоги позивача за кредитним договором №1/36/310308 від 31.03.2008 року (а.с. 178). З пояснень представників сторін та матеріалів справи (а.с. 177-181, 185) суд встановив, що на підставі вказаного виконавчого напису, 29.01.2010 року державним виконавцем Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження, а 11.07.2011 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу. В подальшому банк знову пред'явив на виконання вказаний виконавчий напис нотаріуса і 02.09.2011 року головним державним виконавцем Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження, але постановою заступника начальника Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції від 29.03.2013 року виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». 04.04.2013 року заступником начальника Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису №395, виданого 23.12.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], 07.05.2014 року описано та арештовано заставний автомобіль, 19.05.2014 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності для оцінки заставного автомобіля. Станом на день розгляду справи по суті виконавче провадження не закінчене, заставний автомобіль не реалізований, заборгованість боржником не погашена. Позичальник [PERSON] свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по кредитному договору належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 20.08.2013 року становить 168228,70 грн., з яких: строкова сума заборгованості по кредиту 37311,74 грн., прострочена сума заборгованості по кредиту 54 826,55 грн., донараховані проценти 53955,53 грн., прострочені проценти 13073,43 грн., пеня за період з 20.08.2012 року по 19.08.2013 року в розмірі 9061,45 грн. (а.с. 6, 14-15, 78-136). У зв'язку із порушенням зобов'язань по кредитному договору позичальнику [PERSON] і поручителю [PERSON] 28.08.2013 року банком було надіслано письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 1/36/310308 від 31.03.2008 року (а.с. 22-25, 148). Проте позичальник належним чином кредитні зобов'язання не виконала і позичені кошти у повному об'ємі в строк та до теперішнього часу не повернула. За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (пені) регулюється ст. ст. 549-552 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Із договору поруки від 31.03.2008 року убачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржниками своїх зобов'язань перед банком за кредитним договорам не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пунктом 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Матеріалами справи підтверджується, що 28.08.2013 року банком направлено на адресу поручителя [PERSON] вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та суми нарахованої пені протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги. З огляду на викладене, у ПАТ «БМ Банк» виникло право пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушених зобов'язань боржника [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором, починаючи з 28.08.2013 року, протягом наступних шести місяців. Банк, як убачається з матеріалів справи, звернувся з позовом до поручителя [PERSON], зокрема, 04.12.2013 року, тобто до спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. За таких обставин суд вважає, що зобов'язання відповідача [PERSON] за договором поруки №1/36/310308/S-1 від 31.03.2008 року не припинилося. Перевіривши підставність заяви представника відповідача про сплив позовної давності в зв'язку із реалізацією банком права на дострокове стягнення кредитних коштів, шляхом вчинення 23.12.2009 року виконавчого напису на заставний автомобіль і не звернення банку протягом 3-х річного строку після 23.12.2009 року до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, суд прийшов до наступних висновків. В пункті 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору від 31.03.2008 року кредитні кошти надавались [PERSON] на строк до 30.03.2015 року. З даним позовом про дострокове стягнення заборгованості банк звернувся до суду 04.12.2013 року. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, 23.12.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки POLARSUN, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належать на праві власності [PERSON] та за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета застави було запропоновано погасити вимоги позивача за кредитним договором №1/36/310308 від 31.03.2008 р. За даним виконавчим написом нотаріуса виконавче провадження відкривалося неодноразово. Останнього разу, 04.04.2013 року, заступником начальника Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису №395, виданого 23.12.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Станом на день розгляду справи по суті виконавче провадження не закінчене, заставний автомобіль не реалізований, заборгованість боржником не погашена. Таким чином, наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. За таких обставин, враховуючи відсутність реального виконання виконавчого напису та що строк дії кредитного договору не закінчився, суд приходить до висновку, що строки звернення до суду позивачем не порушені. Проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд вважає, що позов є доведений і підлягає до задоволення, оскільки у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору станом на 20.08.2013 року утворилася заборгованість перед банком, яка становить 168228,70 грн., з них: строкова сума заборгованості по кредиту 37311,74 грн., прострочена сума заборгованості по кредиту 54 826,55 грн., донараховані проценти 53955,53 грн., прострочені проценти 13073,43 грн., пеня за період з 20.08.2012 року по 19.08.2013 року в розмірі 9061,45 грн. Станом на день розгляду справи судом заборгованість відповідачами не погашена, тому загальна сума боргу 168228,70 грн. підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь банку в повному обсязі. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1682,29 грн., тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved