Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25.08.2016 року, з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів його зааробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Даний мінімальний розмір аліментів був закріплений ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, в редакції чинній на момент ухвалення вищевказаного рішення суду. Відповідач аліменти сплачував невчасно або ж під конролем виконавчої служби, участі в матеріальному утриманні дитини не приймає. В зв"язку з тим, що їх спільна дочка дорослішає то відповідно збільшуються витрати на її утримання, а саме: на придбання продуктів харчування, одягу, взуття, на лікування, на придбання шкільного приладдя та інших речей необхідних для розвитку і виховання дитини. За станом здоров"я відповідач є працездатним та може сплачувати аліменти у більшому розмірі, що є необхідним для дитини. Останній на даний час офіційно ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, тому позивач просить суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 25.08.2016 року на її користь на неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки його щомісячного заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, але до суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання 05 та 17.04.2018 року не зявився, в порядку п.1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. З викладених обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення на підставі ч.1 п.4 ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до висновку, що позов, підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.09.2010 року, учасники справи є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.11). Згідно довідки за №937 від 02.03.2018 року Пулинської селищної ради Пулинського району Житомирської області, неповнолітня дочка учасників справи [PERSON], [INFO], проживає біля позивача (а.с. 5). Як вбачається із рішення Червоноармійського райсуду Житомирської області від 25.08.2016 року (а.с.13) з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів його зааробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. З постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 52242389 від 14.09.2016 року , було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 292/241/16-ц, виданого 14.09.2016 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів його зааробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.12). З листа Пулинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області №292/241/16-ц від 14.09.2016 року, вбачається, що [PERSON] станом на 12.03.2018 року має заборгованісті по аліментам в розмірі 6295,08 грн.. (а.с.4). Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції OOH про права дитини передбачає, що усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд враховує, що обов'язок із утримання дітей покладається на обох батьків. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року зазначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, частину 2 статті 182 ЦК України викладено в новій редакції - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто Законом № 2037- VIII збільшено мінімальний розмір аліментів з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Згідно приписів Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року становить 1860 грн.. Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення мінімального розміру аліментів, що стягуються з відповідача на дочку учасників справи щомісячно, не менше 50% прожиткового мінімуму що є співрозмірним із розміром прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років з урахуванням приписів ст.180 Сімейного кодексу України, та не буде надто обтяжливим для платника аліментів. Даний мінімальний розмір аліментів був закріплений ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, в редакції чинній на момент ухвалення вищевказаного рішення суду. Таким чином, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів згідно ст.ст.182, 192 СК України, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК підлягає, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 грн..

Outcome: approved