Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

16 червня 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], а також просила визначити місце проживання дитини з нею. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач дитиною не опікуються, у вихованні участі не приймає, аліменти не сплачує, іншої допомоги не надає, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Ухвалою суду в порядку статті 35 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено Бахмацьку міську раду Чернігівської області та Сарненську районну державну адміністрацію Рівненської області. В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву (а.с.15), в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник Бахмацької міської ради Чернігівської області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.29). Представник Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.33). Відповідач в судовому засіданні пояснив, що хотів би приймати участь у вихованні дитини, спілкуватись з нею, він бажає змінити своє ставлення до виховання дитини, а щодо визначення місця проживання дитини разом з матір'ю не заперечував. Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. З 14 листопада 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно з витягом з рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2011 року (а.с.8) шлюб між сторонами було розірвано. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10) підтверджується укладення позивачем нового шлюбу та зміна прізвища із „[PERSON]" на „[PERSON]". Відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно із рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29 вересня 2011 року (а.с.9) з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до висновку Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області від 29 квітня 2015 року № 15/39-496 (а.с.11-14) відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Виходячи із змісту вказаного висновку відповідач має задовільні умови проживання, постійне місце роботи та дохід, до адміністративної відповідальності не притягувався, на профілактичних обліках не перебуває. Згідно із висновком Бахмацької міської ради Чернігівської області, який затверджено висновком виконавчого комітету від 10 червня 2015 року № 141 (а.с.30) відповідача доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Актом обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 16 квітня 2015 року (а.с.31) встановлено, що санітарний стан житлового приміщення добрий, зроблено ремонт, гарно умебльовані кімнати, у будинку тепло і охайно. Зі слів відповідача його дохід складає близько 3000 гривень. З встановленого випливають наступні висновки. Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. По справі встановлено, що відповідач не сплачує аліменти на свою малолітню дитину, проте в судовому засіданні пояснив, що має намір змінити своє ставлення до виховання дитини, бажає спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" орієнтує суди на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. У зв'язку з цим у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батьків з урахуванням її характеру, особи батьків та інших конкретних обставин суд може відмовити в задоволені позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (пункт 18). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 „Конвенції про права дитини", батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до статті 3 „Конвенції про права дитини" в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. [PERSON] має вік 30 років і має намір змінити ставлення до виховання дитини, він має дохід, постійне місце проживання та роботи, виявив бажання приймати участь у вихованні дитини, до адміністративної відповідальності не притягувався. За таких обставин суд вважає за можливе не позбавляти відповідача батьківських прав та попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на Бахмацьку міську раду Чернігівської області та Сарненську районну державну адміністрацію Рівненської області контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків. Крім того, судом враховується, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п'ята статті 19 СК). При цьому, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК). Відповідно до положень частини першої статті 11 Закону України „Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" від 13 січня 2005 року № 2342-IV органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Висновки, які містяться в матеріалах справи (а.с.11-14, 30), про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є поверховими, не містять негативної інформації щодо відповідача та конкретних обставин на користь позбавлення його батьківських прав, вони ґрунтуються переважно на поясненнях позивача та згоді відповідача на позбавлення батьківських прав, у зв'язку із чим суд їх не може покласти в основу для позбавлення батьківських прав відповідача. Окрім іншого, суд звертає увагу що позбавлення відповідача батьківських прав може бути втручанням у його право на повагу до сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у де\-мократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). В даному конкретному випадку позивачем не доведено належним чином необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтовано мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним. Доводи про те, що позбавлення батьківських прав дозволить усиновити дитину теперішнім чоловіком позивача не враховуються судом до уваги, оскільки процедура усиновлення не ставиться в залежність від позбавлення батьківських прав і може бути проведена без цього. Беручи до уваги всі наведені вище міркування, суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача. Щодо визначення місця проживання дитини, суд робить наступні висновки. Згідно зі статтею 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином, враховуючи, що дитина постійно проживає разом з матір'ю, відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з нею, беручи до уваги вік та інтереси дитини, оцінюючи зазначені обставини в сукупності, суд вважає що наявні всі підстави для визначення місця проживання дитини з матір'ю. Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial