Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], та уточнивши в подальшому свої вимоги, просила визнати за нею право власності на 12 частину автомобіля марки „CHEVROLET LACETTI", державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, стягнувши на її користь з відповідача 12 частину його вартості, а також понесені по справі судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ними був придбаний зазначений вище автомобіль, право власності на який було оформлено на відповідача. На даний час шлюб між ними розірвано, відповідач не визнає її право власності на 12 частину цього автомобіля. В лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій просив визнати автомобіль марки „CHEVROLET LACETTI", державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, його особистою власністю. Зазначав, що фактично шлюбні відносини з [PERSON] припинені з грудня 2011 року, остання після народження дитини проживає з матір'ю, а спірний автомобіль придбано ним особисто за власні та позичені кошти. Зазначені позови були об'єднані в одне провадження ухвалою Носівського районного суду від 25 лютого 2014 року. Рішенням Носівського районного суду від 02 квітня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано автомобіль марки „CHEVROLET LACETTI", державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, його особистою власністю, вирішено питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі та відмову в задоволенні позову [PERSON], посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апелянт наполягає на тому, що автомобіль був придбаний ними в період шлюбу, шлюбні відносини між нею та відповідачем не припинялись до січня 2014 року. В письмових запереченнях [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] та залишити рішення суду без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] та задовольняючи зустрічні позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням встановлений факт припинення шлюбних відносин між сторонами з грудня 2011 року та купівлю спірного автомобіля саме в цей період особисто [PERSON] за власні кошти. Апеляційний суд не може погодитись із даним вискоком суду, оскільки він суперечить встановленим по справі обставинам та не грунтується на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2011 року, який був розірваний за рішенням Ічнянського районного суду від 28 січня 2014 року. Посилання суду першої інстанції на те, що зазначеним вище судовим рішенням встановлено факт припинення шлюбних відносин між сторонами з грудня 2011 року, є безпідставним, зважаючи на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2014 року, постановлену за результатами перегляду рішення Ічнянського районного суду від 28 січня 2014 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи, згідно з якою судовим рішення не було встановлено часу припинення подружніх відносин між сторонами. Апеляційним судом за матеріалами цивільної справи, поясненнями допитаних судом першої інстанції свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та поясненнями [PERSON] в засіданні суду апеляційної інстанції, достовірно встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з грудня 2013 року. Згідно облікової картки № 22691485 від 27.07.2013 року, виданої Центром ДАІ 7403, вбачається, що спірний автомобіль марки „CHEVROLET LACETTI", державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, був зареєстрований за відповідачем [PERSON] 27 липня 2013 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі і за відсутності встановлено факту припинення в цей час шлюбних відносин між ними, тобто апеляційний суд приходить до висновку, що автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] За встановлених обставин відсутні підстави для визнання автомобіля приватною власністю [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Положеннями ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оцінка майна, що підлягає розподілу, згідно з висновком № 003/14 експертного автотоварознавчого дослідження від 20 січня 2014 року становить 755 126 грн. 50 коп. (а.с.10-12). Відповідачем-позивачем [PERSON] зазначена вартість автомобіля не заперечувалась. Отже, позовні вимоги позивачки -відповідачки [PERSON] про визнання за нею права власності на 12 частину спірного автомобіля є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному із подружжя, а іншому присуджується грошова компенсація замість його частки у праві спільної сумісною власності на майно. Таким чином, з відповідача-позивача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 12 частина вартості автомобіля марки „CHEVROLET LACETTI", державний реєстраційний номер [NUMBER], 2007 року випуску, що становить 37 563 грн. 25 коп., а право власності на автомобіль належить визнати в цілому за [PERSON] Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України апеляційний суд при ухваленні нового рішення здійснює розподіл судових витрат. Так, матеріалами справи підтверджено понесені [PERSON] витрати в сумі 450 грн. на оплату експертного дослідження (а.с. 8), витрати по сплаті судового збору на загальну суму 565 грн. 25 коп. ( 375, 25 - при поданні позовної заяви (а.с.1) та 190 грн. - за подання апеляційної скарги (а.с.84). Заявлені [PERSON] вимоги про відшкодування витрат на правому допомогу в сумі 5 000 грн. підлягають відшкодуванню частково, враховуючи наступне. В матеріалах справи відсутній належним чином оформлений розрахунок витраченого часу адвоката. Законом України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено перелік видів правової допомоги, які підлягають компенсації, а саме: витрати за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. За матеріалами справи встановлено, що представником [PERSON] - адвокат [PERSON] було витрачено на участь в судових засіданнях: 25.02.2014 року - 1 год. 17 хв., 12.03.2014 року - 2 год. 43 хв., 01.04.2014 року - 50 хв., а всього 4 год. 50 хв. Граничний розмір витрат на правову допомогу становить 2354 грн. 80 коп. ( 1218 х 40% х 4 год. 50 хв.). За викладених обставин, апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та відмову в задоволенні позову [PERSON]

Outcome: approved