Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON], відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Змінити спосіб стягнення аліментів які стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], який було визначено рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 31 серпня 2011 року та встановити у розмірі 3000,00 грн. щомісячно з моменту пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи вимоги тим, що 16 серпня 2008 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу у сторін народився син: [PERSON], [INFO]. Рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 31 серпня 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Місце проживання дитини [PERSON], [INFO] визначено з матір'ю. Відповідно до рішення Перевальського районного суду Луганської області від 31 серпня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 18 серпня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Влітку 2014 року відповідач повідомив позивача, що не буде сплачувати аліменти, оскільки звільняється з роботи та планує переїзджати до Російської Федерації. З того часу відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, тим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не відвідує сина, не цікавиться його здоров'ям, фізичним станом, моральним та духовним розвитком, особистим життям та не виконує рішення суду про стягнення аліментів на дитину, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість. Таким чином, ухиляючись від виконання батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дитини, відповідач порушує законні права та інтереси свого сина, чим завдає значної шкоди його фізичному, духовному та моральному розвитку. Крім того, у зв'язку із зміною майнового стану відповідача, виникла необхідність у зміні розміру аліментів встановлених рішенням суду, що змушує позивача звернутися до суду із вказаною заявою. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, виходячи з доводів якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення про судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності, клопотань про відкладення розгляду справи, заяв з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, або заперечень проти позову суду не надано. Від третьої особи надійшла заява з проханням проводити розгляд справи у відсутність представника Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, зі змісту якої убачається, що позов та висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.02.2018 року Служба підтримує у повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши в якості свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 16 серпня 2008 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області. Від шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження, виданого 26 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області (а.с. 9). Рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 31 серпня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Місце проживання дитини [PERSON], [INFO] визначено з матір'ю (а.с. 10). Рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 31 серпня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 18 серпня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13). 18 липня 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на "[PERSON]", що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 17). Відповідно до довідки ТОВ "Комфорт-Таун" від 03.08.2017 року №1809 дитина проживає разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно виписки по банківському рахунку [PERSON] за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року, останній платіж по аліментам на утримання сина здійснено відповідачем 24.06.2015 року за грудень 2014 року (а.с. 14-16). Як убачається із висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії від 14.02.2018 року №3) орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини (а.с. 53). Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до довідки виданої Дошкільним навчальним закладом №297 від 02 серпня 2017 року №75, [PERSON], [INFO] відвідував вказаний заклад з лютого 2014 року по травень 2015 року. Батько дитини ніколи не приходив до дитячого садка, у батьківських зборах участі не приймав, письмово ніколи не звертався (а.с. 19). Згідно довідки виданої середньою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №66 м. Києва від 07.08.2017 року №211, [PERSON], [INFO] відвідує школу №66 з вересня 2015 року по теперішній час. Батько дитини ніколи не приходив до школи, батьківські збори не відвідував, письмово ніколи не звертався (а.с. 21). Відповідно до довідки КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 Дніпровського району м. Києва" від 02 серпня 2017 року батько дитини [PERSON], [INFO] ніколи не приходив до сімейного лікаря (а.с. 20). У судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] не проявляє батьківського піклування щодо сина, батьківських обов'язків не виконує, умовами проживання, вихованням, станом здоров'я дитини не цікавиться, не піклується про його інтелектуальний та фізичний розвиток, матеріально не утримує, проживає окремо. Дані обставини підтверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON], які вони надали у судовому засіданні. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За положеннями ст. 81 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на кожну із сторін. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не забезпечує сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Доказів, які б спростовували дані обставини суду не надано. Зазначені фактори, суд розцінює як ухилення [PERSON] від виховання дитини і приходить до висновку про свідоме нехтування ним своїми обов'язками. За таких обставин, суд убачає достатні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Вирішуючи позовні вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного. Підставою звернення позивача з даною позовною вимогою є зміна майнового стану після ухвалення Перевальським районним судом Луганської області рішення про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.п. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Системний аналіз положень зазначених норм, передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Під час судового розгляду встановлено, що матеріальний стан відповідача після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини змінився, [PERSON] має мінливий дохід, а тому суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині зміни розміру аліментів, призначених за рішенням суду. Положеннями ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» визначено мінімальний прожитковий мінімум для дитини вікoм вiд 6 дo 18 рокiв, який з 1 січня пo 30 червня складає 1860 гpивeнь, з 1 липня пo 30 листопада - 1944 гpивeнь, з 01 пo 31 грудня - 2027 гpивен. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO], суд враховує положення ст.ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, суд виходить з того, що [PERSON] має нерегулярний дохід, крім спільних дітей із позивачем, інших дітей не має, непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визначений рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 31 серпня 2011 року розмір аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, підлягає зміні на щомісячне стягнення аліментів у розмірі 1000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття. Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає положенням ст. 192 СК України щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі та роз'ясненням, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав до суду у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на її користь. Крім того, із відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 640,00 грн. за позовною вимогою про зміну способу стягнення аліментів. Враховуючи наведене та

Outcome: partial