Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після померлого 15 грудня 2000 року [PERSON], зазначивши, що після його смерті відкрилася спадщина на території Стецівської сільської ради Чигиринського району у виді земельної ділянки площею 3,3500 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в адмінмежах Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 479444. Позивач являється спадкоємцем майна померлого згідно заповіту від 05.12.2000 року, посвідченого секретарем Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області. Позивач, після смерті [PERSON], фактично прийняв спадщину, шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном. Але для можливості оформити свої спадкові права йому потрібно встановити факт прийняття спадщини після померлого. Позивач та його паредставник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, прохали їх задовольнити та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після померлого 15 грудня 2000 року [PERSON], пояснивши, що [PERSON] є спадкоємцем майна померлого згідно заповіту. Він прийняв спадщину, поскільки здійснював догляд за [PERSON], протягом шести місяців після його смерті вступив у фактичне володіння та користування майном, обробляв земельну ділянку, здійснював ремонт житлового будинку. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надіславши листа в якому просить розглянути справу без представника Стецівської сільської ради Чигиринського району та про визнання позову в повному обсязі. Допитані у судовому засіданні свідки пояснили, що позивач проживав разом із [PERSON], доглядав його до смерті та провів поховання, також зазначили те, що померлий не мав інших спадкоємців крім сина, який є позивачем по справі, тому позивач проживав разом з ним, а після смерті [PERSON]. користувався його майном та речами. Суд, вислухавши позивача, його представника, свідків, враховуючи лист відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 15 грудня 2000 року, відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР № 146333 від 15.12.2000 року, помер [PERSON], після смерті якого на території Стецівської сільської ради Чигиринського району відкрилася спадщина (а.с.5). [PERSON] являвся власником земельної ділянки площею 3,3500 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в адмінмежах Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 479444, що підтверджується довідкою відділу у Чигиринському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 26.06.2017 року № 29-23-0.340-388/112-17 (а.с.7). Позивач, відповідно до заповіту від 05 грудня 2000 року, нотаріально посвідченого секретарем виконавчого комітету Стецівської сільської ради Чигиринського району, зареєстрованого за № 249, який на день смерті заповідача не змінено і не скасовано, є спадкоємцем майна померлого, в порядку ст. ст. 1217, 1222 ЦК України. Судом також встановлено факт прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON], і це крім показів свідків підтверджується також довідкою виконавчого комітету Стецівської сільської ради Чигиринського району від 19.06.2017 року № 537 (а.с.9). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлого [PERSON], вступивши в управління спадковим майном та користуючись його майном. Як вбачається з постанови про нотаріальну відмову від 30.11.2017 року № 1068/02-31, гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на право на земельну ділянку площею 3,3500 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в адмінмежах Стецівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, що залишилася після смерті [PERSON], який помер15 грудня 2000 року (а.с.10). Так, з огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіт повинен бути укладений письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. (ст. 541 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлого [PERSON] не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити, встановивши факт прийняття спадщини та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved