Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

14.06.2016 року позивачі звернулися з позовом до відповідача, в якому просили визнати за позивачкою [PERSON] право власності на ? частини квартири [ADDRESS], а саме на ? частину в порядку сумісного майна подружжя та на ? - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. А позивачка [PERSON] просила визнати за нею право власності на ? частину цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON]. 23.11.2016 року позивачі уточнили позовні вимоги відносно підстав позову. 03.11.2017 року позивачі знову уточнили позовні вимоги в частині підстав позову. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначають на те, що 18.03.2003 року між [PERSON] та ВАТ «Харківський тракторний завод» був укладений договір найму жилого приміщення №231, відповідно до якого підприємство передало йому у користування квартиру [ADDRESS] з зобов*язанням сплатити наймачем грошових коштів в сумі 20315 грн. Після сплати грошових коштів в повному обсязі підприємство не уклало з [PERSON] договір купівлі-продажу вказаної квартири відповідно до п.2.1.2 цього договору, а [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] з 14.09.1974 року знаходилася у шлюбі з померлим, а [PERSON] є їх донькою. Вони всі втрьох проживали разом в спірній квартирі на момент смерті [PERSON] і є його спадкоємцями. Позивачі вважають, що вказаний договір між [PERSON] та ВАТ «ХТЗ» за своєю правовою природою є договором оренди житла з викупом і виконавши всі умови цього договору зі свого боку [PERSON] набув право власності на спірну квартиру. А оскільки кошти за даним договором були спільними коштами подружжя, то [PERSON] має право на ? частину цього житла в порядку спільного сумісного майна подружжя. А належну [PERSON] ? частину цієї квартири вони вдвох успадкували після його смерті, так як постійно проживали з померлим на час смерті, однак не можуть оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, так як права власності на квартиру не зареєстровано. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, відзиву на позов не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з*явився, заперечень на позов не подав. Позивачі в судове засідання не з*явилися, повідомлялися належним чином та своєчасно, про поважні причини своєї неявки до суду не повідомили. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Суд вважав можливим розглянути справу в порядку заочного розгляду у відсутність представника відповідача- Харківської міської ради. Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази, оцінивши докази в їх сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.13 ЦК України цивільні права здійснюються у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Як встановлено судом, 18.03.2003 року між [PERSON] та ВАТ "Харківський тракторний завод" був укладений договір найму житлової площі №213, згідно з умовами якого п.2.1.1. підприємство зобов*язується по закінченню будівництва та ввода в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] передати наймачу в користування трикімнатну квартиру №8 строком на 15 років з моменту кладення договору, а по закінченню цього строку а також виконання наймачем обов*язків, прийнятих на себе цим договором, передати квартиру в приватну власність шляхом оформлення договору купівлі-продажу. Наймач в свою чергу зобов*язався з моменту укладення договора відпрацювати на заводі 8 років, а також виплатити за квартири вартість в сумі 20315 грн., в тому числі в місячний термін з моменту кладення договору- 1015 грн, а залишок в сумі 19300 грн. заплатити рівномірно протягом строку користування квартирою. Має право на дострокове погашення вартості квартири. Відповідно до ст. 86 ЦК України (1963 року) , який діяв на момент укладення договору, відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим кодексом, іншими законодавчими актами. Згідно із ст.9 Житлового Кодексу України Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. [PERSON] та [PERSON] знаходились в шлюбі з 14.09.1974 року ( а.с.6). З довідки про склад сім*ї вбачається, що у спірній квартирі разом з [PERSON] проживають та зареєстровані в якості членів його сім*ї дружина [PERSON] та донька [PERSON] ( а.с.7,8,14). [PERSON] помер [INFO] ( а.с.9). На момент смерті [PERSON] 15-річний строк користування квартирою, який був встановлений договором, не сплив. Крім того, з довідки ПАТ "ХТЗ" вбачається, що [PERSON] відпрацював на заводі з моменту укладення договору найму житлового приміщення не 8 років, а по серпень 2006 року, тобто трохи більше трьох років ( а.с.82) До спливу встановленого договором 15-річного строку користування квартирою позивачі звернулися до суду, вважаючи, що їх права порушені. Відповідно до п.4.5 договору в разі смерті наймача, що прийняв квартиру в користування, договір переукладається за згодою сторін на будь-кого з сумісно проживаючих або проживавших членів сім*ї. ( а.с.10-12). Однак ніхто з позивачів після смерті [PERSON] не звернувся з питанням щодо переукладення договору і їм не було в цьому відмовлено, що підтверджувало б факт виникнення спору про право. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що квартира [ADDRESS] є державною власністю ( а.с.72). З відповіді ПАТ "Харківський тракторний завод" від 13.04.2016 року №60/Д -0540 встановлено, що будинок переданий в комунальну власність і тому [PERSON] з приводу передачі квартири в приватну власність слід звертатися до нового власника ( а.с.83). Однак доказів того, що позивачі зверталися до власника квартири - територіальної громади в особі Харківської міської ради для вирішення питання про передачу квартири в у власність - відсутні. Фактично позивачі просять суд встановити, що [PERSON] виконав всі умови договору найму жилого приміщення №231, однак навіть при цих умовах договором зазначено, що право власності на спірну квартиру набувається укладенням договору купівлі-продажу і позивачам слід довести, що друга сторона ухиляється від його нотаріального оформлення. Однак такі вимоги позивачами не заявлялись. Таким чином , наразі, законних підстав вважати, що [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] спільно набули право власності на квартиру [ADDRESS] - немає. Посилання позивачів та представника позивачки [PERSON] на те, що вказані правовідносини регулюються ст.810-1-813 ЦК України і договір №231 є договором оренди житла з викупом, не можуть бути взяті судом до уваги з тих підстав, що договір укладений 18.03.2003 року, а стаття з'явилася в ЦК 25 грудня 2008 р. завдяки Закону України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким в орендні відносини було впроваджено новий інститут - оренда житла з викупом. Більш того, такий договір повинен бути обов*язково нотаріально посвідченим., а відсутність обов*язкової встановленої законом нотаріальної форми свідчить про його нікчемність. Так як доказів того, що померлому [PERSON] на момент смерті належало право власності на квартиру або частину квартири [ADDRESS], то відповідно вказана квартира, як така що належить державі Україна не може бути успадкована позивачами. Виходячи з викладеного суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed