Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 24.11.2010 року в розмірі 20426,78 грн., яка складається з наступного: 15570,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4855,86 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також сплачений судовий збір в сумі 2102 грн. На обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 24.11.2010 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідач станом на 16 липня 2020 року, має заборгованість в розмірі 20426,78 грн., яка складається з наступного: 15570,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4855,86 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 11.12.2020 року від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить застосувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в Постанові Верховного суду від 03.07.2019 р. (справа № 342/180/17-ц) та відмовити АТ КБ "ПриватБанк" в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з неї на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 20426,78 грн. Заборгованість за тілом кредиту визнає в сумі 5000 грн., відсотки в сумі 1250 грн. не оспорює. На обгрунтування своїх заперечень зазначила, що при укладенні нею кредитного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» вона підписала лише анкету заяву 24.11.2010 року, де відсоткова ставка і наслідки прострочення платежів не зазначались. Після цього отримала кредитну картку «Універсальна», з кредитним лімітом у сумі 1000 грн., який в подальшому 21.03.2016 року було збільшено до 5000грн. Будь-які інші банківські документи, у тому числі Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг, вона не підписувала і з ними її не ознайомлювали. Вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в частині стягнення завищеної суми тіла та відсотків, оскільки на її думку доведеною, добросовісною і розумноює лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 5000 грн. 30.12.2020 року від представника позивача Меркулової В.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Аргументуючи свої доводи посилался на ті обставини, що позивач користувалася послугою «Миттєва розстрочка», яка не є окремим кредитним договором, а є додатковою для власників кредитних карт. Вважає, що оформлення кредиту за вказаним сервісом підтверджує збільшення ліміту кредитування та пояснює розмір заборгованості за тілом кредиту. За рахунок кредитних коштів понад встановлений розмір ліміту позивач користувалася кредитом за послугою «Миттєва розстрочка», що призвело до збільшення боргу за тілом кредиту. Вказує, що при укладенні кредитного договору сторонами були досягнуті усі істотні умови договору, кредитування та розрахунок заборгованості здійснено банком відповідно до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, про що було відомо відповідачу, яка користувалась банківськими послугами. 04.01.2021 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від 16.12.2020 року, з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до суду надійшла довідка про розмір кредитного ліміту за кредитною карткою [NUMBER] оформленої на ім`я [PERSON] , згідно якої зазначено кредитний ліміт станом на 21.03.2016 року в сумі 5000 грн. Інших заяв по суті справи від сторін до суду не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала свої заперечення проти позову викладені у відзиві на позовну заяву. Представник позивача - Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника банку, не заперечував проти заочного розгляду справи. Також, до позовної заяви представником позивача Гребенюком О.С. додано заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без представника позивача. З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 24.11.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", укладено кредитний договір з відповідачкою [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого відповідачці було надано платіжну кредитну картку із встановленим кредитним лімітом (а.с. 13, 40-46). У підписаній [PERSON] анкеті-заяві було зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, і виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитка «Універсальна». До заяви - анкети банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна GOLD», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, де вказано, шо повна версія Умов та Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщена на офіційному сайті ПриватБанку https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 13, 14). 21.03.2016 року АТ КБ "ПриватБанк" збільшив кредитний ліміт [PERSON] на картковому рахунку до 5000 гривень. Станом на 25.10.2018 року кредитний ліміт на картковому рахунку зменшено до 0,00 гривень, що підтверджується довідками про надані кредитні картки і про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта наданими позивачем до позову (а.с. 11, 12), а також довідкою позивача, що надійшла до суду 04.01.2021 року про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [NUMBER] оформленої на ім`я [PERSON] . Відповідно до Виписки за Договором б/н станом на 17.07.2020 року, відповідач користувалася кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснювала платежі, а також поповнювала карту (а.с. 47-50). Як зазначено позивачем в позовній заяві, до теперішнього часу відповідачем не погашена та рахується заборгованість в розмірі 20426,78 грн., яка складається з наступного: 15570,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4855,86 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, що на думку позивача підтверджується розрахунками заборгованості доданими до позову (а.с. 6-9, 10). На обґрунтування позову банком надано також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 року (а.с. 15-39). Визнаючи позов частково обгрунтованим, суд виходить з того, що позивачем не надано, а судом не встановлено укладення між сторонами додаткових договорів щодо збільшення розміру кредиту, тому суд приходить до висновку про обгрунтованість розміру тіла кредиту в сумі 5000 гривень, що підтверджується довідками про надані кредитні картки і про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта наданими позивачем до позову (а.с. 11, 12), а також довідкою позивача, що надійшла до суду 04.01.2021 року про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [NUMBER] оформленої на ім`я [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, які є тотожніми, а також відсотки та прострочені відсотки. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами у справі було укладено, як договір приєднання, умови якого були встановлені банком в розроблених ним Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах (формулярах). Відповідачка за цим договором приєдналася до запропонованого банком договору і не могла запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У анкеті - заяві позичальника [PERSON] від 24.11.2010 року, яка підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді простроченого тіла чи прострочених відсотків за порушення зобов`язання та їх визначеного розміру. Обґрунтовуючи позовні вимоги, у тому числі розмір і порядок нарахування прострочених платежів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, банк посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку визначено, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, на які посилається банк щодо сплати відсотків за користуванням кредиту та штрафів за порушення строків платежів та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника від 24.11.2010 року, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17. Отже, оцінючи надані позивачем до позову письмові докази щодо розміру заборгованості по кредиту, зокрема розрахунки заборгованості (а.с. 6-9, 10) , суд не приймає їх як достовірні та вважає неналежними докази у справі, оскільки розрахунки боргу різняться між собою в сумах тіла кредиту та не підтверджують один одного у графах відсотків за кредитом. Також, суд важає неналежними доказами у справі витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів банку (а.с. 14, 15-39), оскільки вони не підписані відповідачем та не містять інформації щодо предмету доказування і не доводять обставин розміру та порядку нарахування заборгованості по тілу чи відсоткам, передбачаючи лише загальний порядок надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги банку про стягнення з відповідача відсотків або прострочених відсотків та тіла кредиту більше суми доведеного позивачем кредитного ліміту в сумі 5000 грн. Щодо посилань банку на збільшення розміру тіла кредиту через користування відповідачем сервісом «Миттєва розстрочка» слід зазначити, що доказів укладення додаткових угод, які б передбачали погашення заборгованості за допомогою послуги по сервісу «Миттєва розстрочка», між позивачем та відповідачем до Договору б/н від 24.11.2010 року матеріали справи не містять, як і не містять доказів можливості банку в односторонньому порядку підключати таку послугу. Таким чином, наданий розрахунок заборгованості містить заборгованість яка включає заборгованість за надані послуги не обумовлені умовами договору. У свою чергу обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Вищенаведене свідчить про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості по інших її складових частинах, таких як відсотки, прострочені відсотки, «Миттєва розстрочка», окрім, як заборгованості за тотожніми величинами - тіла кредиту чи простроченого тіла кредиту, у розмірі 5000,00 грн. Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідачки нарахованих банком грошових коштів за відсотками, простроченими відсотками та коштів за програмою «Миттєва розстрочка», тому в цій частині позову необхідно відмовити. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у вигляді тіла кредиту. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 1 вересня 2020 року по справі №293/599/19-ц. Таким чином, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача має бути стягнуто 5000грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, а інші заявлені суми і складові боргу суд вважає недовденими та такими, що не підлягають завдоволенню. Відповідно до 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial