Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

20.11.2015 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті своєї матері [PERSON]. Заявник повідомляє, що 29.10.2015 року в с. Червоносільське Амвросіївського району Донецької області померла його мати. Заявник отримав на підтвердження факту смерті [PERSON] лікарське свідоцтво про смерть № 269 від 30.10.2015 року, видане амбулаторією ЗПСМ м. Амвросіївки Донецької області. [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою із зони проведення АТО та на теперішній час зареєстрований у [INFO]. В листопаді 2015 року він звернувся до відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON], однак територіальним органом ДРАЦС було повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію факту смерті фізичної особи з причини відсутності у заявника необхідних медичних документів встановленої законодавством України форми.. З огляду на це, [PERSON] був змушений звернутись до суду задля встановлення факту смерті своєї матері [PERSON] із заявою в порядку окремого провадження; просить встановити факт смерті фізичної особи у певний час та зобовязати відділ ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області видати свідоцтво про смерть. В судовому засіданні [PERSON] свою заяву підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у поданій заяві. Відділ ДРАЦС РС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області було своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі(а.с. 33); заперечень проти задоволення заяви заінтересованою особою висловлено не було. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданого заявником свідоцтва про народження [PERSON] є матірю [PERSON] (а.с. 34). [PERSON] згідно з копією паспорта громадянки України, наданої заявником, народилась 10.04.1928 року в с. Верхня Сосна Красногвардійського району Бєлгородської області,РСФСР, була зареєстрована та фактично мешкала за адресою Донецька область, Амвросіївський район, с. Червоносільське, вул. Роздольна,буд 20(а.с. 9). [PERSON] в 2014-2015 році хворіла на онкологічне захворювання, що підтверджено записами в наданій заявником амбулаторній карті хворого за ф.025/о, затв. наказом МОЗ України від 14.02.2012 року № 110, яка велась ЦПМСД в Амвросіївському районі Донецької області (а.с. 10-24). З причини тяжкої хвороби [PERSON] померла 29.10.2015 року в Червоносільське Амвросіївського району Донецької області, факт смерті відображено в наданому заявником лікарському свідоцтві про смерть № 269 від 30.10.2015 року, виданому амбулаторією ЗПСМ м. Амвросіївки Донецької області. [PERSON] звертався до відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області 18.11.2015 року із заявою про реєстрацію факту смерті своєї матері, однак орган ДРАЦС листом від 18.11.2015 року № 1932/3.2-01-116 повідомив про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі (а.с. 26). Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що 29.10.2015 року померла [PERSON], про що було видане лікарське свідоцтво про смерть. Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі Амвросіївського району) з-під контролю державної влади України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі Амвросіївський район Донецької області. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті [PERSON], за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з обєктивних причин. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявника [PERSON] від встановлення факту смерті його матері в певний час залежить можливість здійснення ним спадкових прав на нерухоме майно, яке залишилось після смерті [PERSON] За таких обставин суд дійшов висновку, що заява [PERSON] в порядку окремного провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню. З приводу заявлених [PERSON] вимог про зобовязання відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області видати свідоцтво про смерть [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах ДРАЦС, не замінює собою документів,що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Територіальний орган ДРАЦС, до якого заявлено вимоги про зобовязання вчинити певні дії, віднесено до числа субєктів владних повноважень. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. П.1 ч.1 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Ст. 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Наведене дозволяє дійти висновку про віднесення вимог [PERSON] в частині зобовязання органу ДРАЦС вчинити певні дії до адміністративної юрисдикції та застосування положень п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України щодо закриття провадження у справі в частині цих вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial