Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

В провадження судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Шендрика К.Л. з 26.11.2013 року знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON], про визнання права власності на 1/2 частину в спільному сумісному майні подружжя, поділ майна в натурі, стягнення грошової компенсації, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру. 02.03.2016 року, у зв'язку з закінченням повноважень судді Шендрика К.Л., канцелярією Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська зазначена цивільна справа передана для розгляду судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Замковій Я.В. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Замкової Я.В. від 02.03.2016 року, прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON], про визнання права власності на 1/2 частину в спільному сумісному майні подружжя, поділ майна в натурі, стягнення грошової компенсації, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру. Як вбачається з матеріалів зазначеної цивільної справи (а.с. 2-5 т.1, а.с. 75-78 т.1, а.с. 16-22 т.2), позивач звернулася до суду з первісним позовом, в уточненій редакції якого просила визнати об'єктами спільного сумісного майна подружжя, набутого під час її шлюбу із [PERSON]: - квартиру [ADDRESS] загальною площею 69,3 кв.м., житловою - 41,5 кв.м.; - 1/2 частку нежилого приміщення (вбудованого приміщення № 3), розташованого в будинку № 23 по проспекту Гімназичному (Пеліна) в м. Дніпродзержинську загальною площею 38,5 кв.м., - автомобіль «Chevrolet Lacetti» NF 196, державний номер [NUMBER], - моторолер «ДТ 150Т-2», державний знак [NUMBER]; - мотоцикл «Suzuki Skywave», державний знак [NUMBER]. Просила, визнати за нею право власності як на частку в спільному сумісному майні подружжя на таке майно: - 1/2 частку квартири [ADDRESS] загальною площею 69,3 кв.м., житловою - 41,5 кв.м.; - 1/4 частку нежилого приміщення (вбудованого приміщення № 3), розташованого в будинку [ADDRESS] загальною площею 38,5 кв.м.; - 1/2 частку автомобілю Chevrolet Lacetti» NF 196, державний номер [NUMBER]; - 1/2 частку моторолера «ДТ 150Т-2», державний знак [NUMBER]; - 1/2 частку мотоцикла «Suzuki Skywave», державний знак [NUMBER]; Просила поділити між нею та [PERSON] спільне сумісне майно подружжя, а саме: 1/2 частину нежилого приміщення (вбудоване приміщення № 3), розташованого в будинку [ADDRESS], автомобіль Chevrolet Lacetti» NF 196, державний номер [NUMBER], моторолер «ДТ 150Т-2», державний знак [NUMBER], мотоцикл «Suzuki Skywave», державний знак [NUMBER] наступним чином: - виділити відповідачу в натурі 1/2 частину нежилого приміщення (вбудоване приміщення № 3), розташованого в будинку [ADDRESS] та моторолер «ДТ 150Т-2», державний знак [NUMBER]; - стягнути з відповідача на її користь компенсацію дійсної (ринкової) вартості 1/2 частини автомобіля Chevrolet Lacetti» NF 196, державний номер [NUMBER] в розмірі 54630,01 грн.; 1/2 частини дійсної вартості моторолеру «ДТ 150Т-2», державний знак [NUMBER] в розмірі 4750, 43 гр.; 1/2 частини дійсної вартості мотоциклу «Suzuki Skywave», державний знак [NUMBER] в розмірі 24312, 48 грн., 1/4 частини дійсної вартості нежилого приміщення (вбудованого приміщення № 3), розташованого в будинку [ADDRESS] в розмірі 44988 грн. Стягнути з [PERSON] понесені нею судові витрати: судовий збір в розмірі 1800 грн. і 121,80 грн.; витрати, пов'язані з проведенням експертиз в розмірі 1416,96 грн. і 2361,60 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що з 28 вересня 2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2013 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. За час шлюбу вони з відповідачем на спільні кошти подружжя придбали: 04.10.2002 року - трикімнатну квартиру по проспекту Перемоги, 41-99, в м. Дніпродзержинську. Також, 22.04.2005 року [PERSON] за спільні кошти подружжя та [PERSON] спільно в рівних частках придбали нежиле приміщення (вбудованого приміщення № 3), розташоване в будинку № 23 по проспекту Пеліна в м. Дніпродзержинську. Крім цього, в грудні 2006 року [PERSON] за спільні кошти подружжя придбав автомобіль Chevrolet Lacetti» NF 196, державний номер [NUMBER] вартістю 73972 грн., у 2009 році - придбав моторолер «ДТ 150Т-2», державний знак [NUMBER], у 2011 році - придбав мотоцикл «Suzuki Skywave», державний знак [NUMBER]. На теперішній час відповідач без її згоди продав автомобіль Chevrolet Lacetti» NF 196 своїй матері - [PERSON], а також продав без її згоди мотоцикл 21.01.2015 року, в той час як 20.01.2015 року відповідачу було оголошено ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.01.2015 року про накладення арешту. Згідно з висновками судових технічної і автотоварознавчої експертиз, ринкова вартість мотоцикла «Suzuki Skywave» - 48624,97 грн., моторолеру «ДТ 150Т-2»» - 9500,87 грн.; нежилого приміщення (вбудованого приміщення № 3), розташованого в будинку [ADDRESS] - 179952 грн., автомобіля Chevrolet Lacetti» NF 196 - 109260,02 грн. До теперішнього часу сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна. Згідно письмових заперечень проти первісного позову відповідача [PERSON] (а.с. 42-45 т.1), останній просив відмовити в задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири по [ADDRESS], оскільки спірна квартира була придбана ним за його особисті кошти. Просив відмовити в позові в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину автомобіля «Chevrolet Lacetti» NF 196, державний номер [NUMBER], з тих підстав, що автомобіль було продано в період шлюбу та спільного проживання, а кошти від реалізації автомобіля були використані в інтересах сім'ї. Просив відмовити в задоволені позову в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину моторолеру «ДТ 150Т-2», державний знак [NUMBER], оскільки моторолер було продано в 2010 році по довіреності та кошти від його реалізації були використані в інтересах сім'ї. Просив поділити між ним та позивачем мотоцикл «Suzuki Skywave», державний знак [NUMBER], шляхом залишення мотоциклу у його власності та стягнення з нього компенсації вартості мотоцикла у розмірі 4797 грн. на користь [PERSON] Також, просив поділити між ним та позивачем 1/2 частку нежилого приміщення (вбудованого приміщення № 3), розташованого в будинку № 23 по пр. Пеліна в м. Дніпродзержинську, залишивши в його власності це приміщення та стягнувши з нього на користь позивача компенсацію вартості приміщення у розмірі 15361,50 грн. Виходячи з матеріалів справи (а.с. 68 т. 1), [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву в редакції від 31.01.2014 року, в якій [PERSON] просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру по [ADDRESS] в м. Дніпродзержинську. Стягнути з [PERSON] на його користь понесені судові витрати за сплату судового збору в сумі 941,50 грн. На обґрунтування зустрічного позову в редакції від 31.01.2014 року, [PERSON] зазначив, що знаходився з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2002 року по 18.09.2013 року, але фактично їх сім'я розпалася в липні 2013 року. Заперечував проти обставин спільного придбання з позивачем під час шлюбу за спільні кошти трикімнатної квартири по пр-ту Перемоги, 41-99. Аргументував свої доводи, тим, що 23.08.2002 року він до реєстрації шлюбу сплатив свої власні кошти за квартиру [PERSON] в сумі 12000 грн., що було оформлено розпискою, але сам договір купівлі-продажу квартири у нотаріуса було оформлено ним на шостий день після укладення шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 163, 168, 171 т.1), 20.01.2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, частково задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS], моторолер «ДТ 150Т-2», державний знак [NUMBER], мотоцикл «Suzuki Skywave», державний знак [NUMBER], які належали на праві власності [PERSON] Однак, як вбачається з листа УДАІ у Дніпропетровській області від 29.01.2015 року (а.с. 170 т.1), повідомлено про неможливість накладення арешту на мотоцикл «Suzuki Skywave», державний знак [NUMBER], оскільки 21.01.2015 року мотоцикл знято з обліку в ЦНП ДАІ № 1205 власником транспортного засобу для реалізації. 25.01.2017 року в судовому засіданні відповідачем за первісним позовом подано доповнення до його зустрічної позовної заяви (а.с. 131-134 т.2), в якій останній просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру по [ADDRESS] в м. Кам'янське, а також зняти арешт із зазначеної квартири. Вказував обставини придбанням ним за власні кошти квартири по [ADDRESS] за 12000 грн., які під розписку передав продавцю [PERSON] 23.08.2002 року до укладення шлюбу 28.09.2002 року, але з об'єктивних причин угоду купівлі-продажу оформив 04.10.2002 року. Походження грошових коштів обґрунтовував тим, що мав власні накопичення від стипендії за навчання в аспірантурі в період з 02.10.1998 року до 01.09.2001 року в загальному розмірі - 6424 грн. Також, мав накопичення за час роботи директором в автомагазині «Автопілот» ЧП [PERSON] в період з 16.01.2002 року по 18.11.2002 року в сумі 1900 грн. Крім цього, зазначив, що 4000 грн. для придбання квартири він запозичив у [PERSON] до шлюбу 22.08.2002 року та ці грошові кошти потім повернули [PERSON] його батьки [PERSON] та [PERSON] З цих підстав, вважає, що кошти в сумі 12000 грн. є його особистими, за які він придбав квартиру по [ADDRESS] в сусідньому будинку від квартири його батьків в будинку по пр. Героїв АТО, 9, пояснюючи це необхідністю догляду за своїми батьками похилого віку (мати інвалід 3 групи). Також, аргументував свої доводи тим, що позивачу [PERSON] було 19 років, вона навчалася у технікумі, мала незначну стипендію, не знала про його намір купити квартиру та не була присутня при передачі коштів і нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири. До того ж сторони мешкали в спірній квартирі з жовтня 2002 року, але він прописав дружину [PERSON] у квартирі через 10 років у березні 2012 року та останній було достовірно відомо, що ця квартира є його особистою власністю і придбана ним за власні кошти. Вказує, що до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за весь час спільного проживання позивач не зверталася. Також, 25.01.2017 року в судовому засіданні відповідачем за первісним позовом подано письмові заперечення на уточнену позовну заяву [PERSON] (а.с. 145-148 т.2), в яких останній просив відмовити в задоволені позову: в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири по [ADDRESS], оскільки спірна квартира була придбана ним за особисті кошти; в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину автомобіля «Chevrolet Lacetti» NF 196, державний номер [NUMBER], у зв'язку з тим, що автомобіль було продано в період шлюбу та спільного проживання, а кошти від реалізації автомобіля були використані в інтересах сім'ї; в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину моторолеру «ДТ 150Т-2», державний знак [NUMBER], з визнанням за позивачем права власності на моторолер через його згоду на отримання грошової компенсації від ринкової вартості моторолера. Також, просив: поділити між ним та позивачем мотоцикл «Suzuki Skywave», державний знак [NUMBER], стягнувши з нього компенсацію вартості мотоцикла у розмірі 4797 грн. на користь [PERSON]; поділити між ним та позивачем 1/2 частку нежилого приміщення (вбудованого приміщення № 3), розташованого в будинку № 23 по пр. Пеліна в м. Дніпродзержинську, залишивши його в сумісній власності та стягнувши з нього на користь позивача компенсацію вартості приміщення у розмірі 15361,50 грн. 28.04.2017 року [PERSON] подав до суду доповнення до зустрічної позовної заяви, в яких просив суд стягнути з позивача за первісним позовом витрати на правову допомогу з адвокатом [PERSON] в пункті розділу квартири суму 6000 грн. 04.10.2017 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано доповнення до заперечень на позовну заяву (а.с. 240 т.2), в якій останній просив відмовити в задоволені первісного позову в частині поділу нежилого приміщення (вбудованого приміщення № 3), розташованого в будинку [ADDRESS] посилаючись на письмову нотаріальну згоду [PERSON] у придбанні ним вказаного об'єкту нерухомості, що на його думку свідчить про придбання вказаного приміщення на праві сумісної власності [PERSON] та [PERSON] без виділення часток, а тому таке майно на його думку не підлягає поділу. 05.10.2017 року [PERSON] подано нову зустрічну позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім'єю, в якій [PERSON] просив встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] і [PERSON] з листопада 2002 року по липень 2013 року. 24.11.2017 року позивач [PERSON] надала свої письмові пояснення на заперечення [PERSON] на її уточнену позовну заяву, в яких повністю заперечувала проти обставин зазначених відповідачем раніше у його заявах по суті справи, виклавши прохальну частину своїх письмових пояснень в редакції аналогічній позовним вимогам останньої уточненої позовної заяви. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю. Зустрічні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що з відповідачем [PERSON] вони стали разом проживати з моменту реєстрації шлюбу. Вона не була присутня при передачі грошей та оформленні договору купівлі-продажу квартири по [ADDRESS]. Цю квартиру вони придбали за сумісні кошти. Бачила, як її мати передавала [PERSON], у них дома на кухні, гроші на квартиру в сумі 6000 грн. Ці кошти були особистою власністю її матері. Заселились в квартиру через неділю після одруження. Вона зареєструвалась в квартирі лише у березні 2012 року, оскільки відповідач не хотів сплачувати комунальні послуги за всіх осіб, що там проживали. З листопада 2013 року вона мешкає в с.Карнаухівка з дитиною, оскільки [PERSON] її побив. Моторолер ДТ купували для неї, але вона на ньому їздила 2 рази. Як [PERSON] придбав мотоцикл їй невідомо, оскільки в 2010 році у них були погані відносини. За розписку перед [PERSON] щодо надання [PERSON] в борг коштів вона не знала. Гроші в борг [PERSON] у [PERSON] не брав, батьки не втручались. Вважає дійсною вартість спільного майна за оцінкою, що зазначена в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, підтримав свої зустрічні позовні вимоги. Пояснив, що одружились з [PERSON] 28.09.2002 року, а 04.10.2002 року придбав за власні кошти квартиру [ADDRESS], в яку заїхали проживати з дружиною в кінці жовтня 2002 року, оскільки там проживали колишні власники. У них народився син у 2005 році. Проживали з позивачем однією сім'єю до 29.06.2013 року по [ADDRESS]. Погодився на розірвання шлюбу, оскільки позивач погрожувала йому тим, що він не побачить свого сина. Позовну заяву не читав, шлюб розірвали за його письмовою згодою без судового засідання. Квартира по [ADDRESS], була придбана ним за особисті кошти і поділу не підлягає. На квартиру він особисто збирав кошти та придбав її 23.08.2002 року за 12000 грн., передавши вказану суму власнику в доларах США. Йому не вистачало 4000 грн., які він позичив у [PERSON] під розписку 23.08.2002 року. 03.10.2002 року він повністю розрахувався за квартиру і 04.10.2002 року він з власником квартири уклали договір купівлі-продажу, оформивши квартиру на себе. У 2006 році в інтересах сім'ї він придбав автомобіль, який потім у 2012 році продав своїй матері. У [PERSON] він взяв у борг кошти 11.12.2010 року на мотоцикл «Сузукі» в сумі 70000 грн. Мотоцикл придбав за 50000 грн., а на кошти, що залишилися вони з дружиною літали на відпочинок до Туреччини. Оскільки була фінансова криза і підвищення курсу долара США, з метою погашення боргів, він з дружиною вирішив продати автомобіль його матері за 50000 грн. У грудні 2012 року купили дружині моторолер ДТ, але він їй не сподобався і вони його продали по довіреності за 5000 грн. 10.08.2010 року. Восени 2013 року він надав свій мотицокол «Suzuki Skywave» покататися і його було розбито. Зараз мотоцикл в аварійному стані і коштує приблизно 10000 грн. На експертну оцінку його не запрошували, мотоцикл оцінив на власний розсуд. Розбитий мотоцикл продав особі, що його розбила приблизно за 30000 грн. (1500 доларів США), точну суму не пам'ятає. Згоден сплатити позивачу по сумі, яка визначена проведеною ним експертизою. В справі про розлучення мав текст позовної заяви про розірванню шлюбу. Продавця квартири [PERSON] знав до одруження, це був його товариш, якого дружина не знала. Не говорив дружині про придбання квартири до шлюбу, бо це було придбано за його власні кошти та її не стосувалось. Під час розгляду справи [PERSON] відмовився у судовому засіданні 06.07.2018 року від свідка [PERSON] і в судовому засіданні 12.10.2018 року від свідка [PERSON] та така відмова прийнята судом. Третя особа - [PERSON], в судовому засідання пояснив, що 22.01.2005 року вони разом з [PERSON] придбали приміщення [ADDRESS] Вважає, що його доля власності становить 2/3 частини. За договором купівлі-продажу, власність спільна сумісна без визначення часток. У грудні 2010 році [PERSON] брав у нього в борг 70000 грн. на придбання мотоциклу «Suzuki» і на відпочинок у Туреччині. Знає, що сторони проживали разом до липня 2013 року однією сім'єю та вели спільно господарство, мешкали в квартирі по [ADDRESS]. Був знайомий зі сторонами особисто, у 2008 році разом їздили на відпочинок, їздили до Туреччини, разом святкували свята. Знає, що сторони посварилися і припинили шлюбні відносини у 2012-2013 рр. Про сварку знає зі слів [PERSON], після чого разом сторін як чоловіка та дружину не бачив. Вартість придбання приміщення не пам'ятає, придбали для ведення бізнесу. При укладені договору [PERSON] була присутня. Гроші за приміщення надавав [PERSON]. Давав гроші у борг [PERSON] у 2010 році, гроші [PERSON] взяв у своїх батьків у борг. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю позивача [PERSON] До укладення шлюбу сторони зустрічалися 2 роки. Вона допомагала сторонам матеріально, привозила продукти, давала гроші, надала більшу частину коштів на одруження. У неї були власні грошові заощадження, оскільки вона багато працювала і отримувала пенсію на доньку по втраті годувальника, з села від сестри привозила продукти, все було. Перед одруженням, на прохання [PERSON], вона особисто передала йому на кухні в своїй квартирі в присутності доньки 6000 грн. на придбання квартири. [PERSON] пояснив потрібність грошей необхідністю дати завдаток за гарну квартиру. Квартира коштувала 12000 грн., домовлялися придбати квартиру в рівних частках по 6000 грн. з кожного. Розписку від [PERSON] не брала, вони були присутні в трьох зі сторонами, свідків не звала, так як [PERSON] був наречений її доньки і зустрічався з донькою 2 роки до одруження, не знала, що він такий безсовісний. Квартира була придбана після одруження для сім'ї сторін. Квартиру не вибирала, не оглядала її перед одруженням, оскільки всім займався [PERSON] Сторони проживали однією сім'єю в придбаній квартирі до 2012 року, питання належності квартири особисто [PERSON] не обговорювалось, все було на пополам. З початку 2012 року, відносини в сім'ї сторін погіршилися, сторони мешкали разом, але не як чоловік та дружина, [PERSON] навіть харчувався окремо від доньки. Сторони перестали мешкати разом з 28 червня після дня народження онука [PERSON]. Вона забезпечувала доньку і допомагала їй, оскільки чоловік коштів не надавав. Зараз донька і онук мешкають разом з нею, донька працює, вона допомагає утримувати онука. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є вітчимом відповідача [PERSON] Сторони разом проживали з 2002 року до червня 2013 року. До кінця жовтня 2002 року сторони проживали у батьків. В серпні 2002 року [PERSON] купив квартиру, гроші заробив сам, відкладав. Також брав у борг гроші в сумі 4000 грн. у свого товариша [PERSON]. 23 вересня 2002 року [PERSON] прийшов до них додому і вони з матір'ю віддали [PERSON] 4000 грн., про що було складено розписку. Кошти надали сину без повернення. Гроші надавили сину не для потреб родини, бо син бажав придбати житло зі студентських років. У 2006 році [PERSON] в період шлюбу купив автомобіль, все було добре. Віта була доброю господаркою, не працювала. В 2010 році син купив мотоцикл «Suzuki». В 2012 році сину прийшлось продати автомобіль щоб повернути борги за мотоцикл. В сімейному кругу вирішили, що придбають у сина машину. Вартість мотоцикла йому не відома, 21.12.2012 року придбали у сина автомобіль «Chevrolet Lacetti» за 50000 грн. У 2013 році [PERSON] сказав, що вони з [PERSON] розійшлися після 28.06.2013 року. Після припинення відносин сторін, вони з дружиною приходили до старої квартири [PERSON] бо водили онука в школу і чекали коли він повернеться. У [PERSON] були ключі від квартири, у доступі до квартири ніхто не перешкоджав. В жовтні 2013 року [PERSON] за допомогою вантажного автомобіля вивезла з квартири свої речі. Гроші давали [PERSON] на квартиру до одруження, а угода купівлі-продажу була оформлена після одруження. Йому відомо, що [PERSON] не надавала коштів на квартиру, бо навіть [PERSON] не знала, що [PERSON] її купив. Гроші надані відповідачу на автомобіль, він мав від продажу спадкової квартири після сестри. З 2012 року по 2013 рік сторони мешкали разом як чоловік і дружина. Бачив це особисто. Оскільки водив онука до школи, був у них дома. У грудні 2013 року [PERSON] запропонувала продати автомобіль щоб віддати борги за мотоцикл. Гроші за автомобіль він особисто передавав [PERSON], вона їх перерахувала і поклала в свою сумку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставин надання [PERSON] 22.08.2018 року у борг грошових коштів в сумі 4000 грн. на придбання квартири, які через місяць йому повернули батьки [PERSON] Знає, що сторони після 28.06.2013 року розлучилися, оскільки більше їх не бачив. Знав сторін особисто, дружили сім'ями з 2008 року, підтримували відносини, разом проводили час. [PERSON] знає з 2000 року, а [PERSON] з 2008 року, товаришував з [PERSON] з 2005-2006 року. [PERSON] брав кошти до одруження. Квартира була придбана у жовтні 2002 року, розписку писали при сусіді на ім'я [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає відповідача, який раніше займався мотоциклами. Він був сусідом [PERSON], у якого [PERSON] придбав квартиру. В його присутності у його квартирі [PERSON] взяв у борг гроші в сумі 4000 грн. у [PERSON], що вони оформили розпискою. Після цього [PERSON] купив квартиру десь в жовтні 2002 року і вони стали сусідами зі сторонами у справі. Після 2013 року він сторін разом не бачив, [PERSON] йому казав, що вони розлучилися після дня Конституції 28.06.2013 року. Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2002 року по 29 вересня 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утримання, та на якого згідно рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 24.12.2012 року з відповідача по справі на користь позивача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження, актовий запис № 615 (т. 1, а.с. 6), свідоцтвом про народження, актовий запис № 502 (т. 1, а.с. 7), рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2013р. про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 29.09.2013 року, справа № 209/3838/13-ц (т. 1, а.с. 46), рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.12.2012 року про стягнення аліментів, залишеного без змін ухвалою Апляційного суду Дніпропетровської області від 16.04.2013 року, справа № 2-1948/7321/2012 (т. 1, а.с. 79, 80). В період шлюбу відповідачем [PERSON] було придбано та оформлено на своє ім'я: - 04.10.2002 року трикімнатну квартиру по проспекту Перемоги, 41-99, в м. Дніпродзержинську, що підтверджується технічним паспортом на квартиру, реєстровий № 21002 (т.1, а.с. 8-9), договором купівлі-продажу від 04.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Іванко Т.С., реєстровий № 1615 (т. 1 а.с. 10); - 22.04.2005 року відповідачем [PERSON] сумісно з [PERSON] було придбане в приватну спільну сумісну власність нежиле приміщення (вбудоване приміщення № 3), розташованого в будинку [ADDRESS] що підтверджується технічним паспортом на нежиле приміщення, реєстровий № 251 (т. 1, а.с. 11-12), витягом з державного реєстру правочинів № 921620 від 22.04.2005 року (т. 1, а.с. 13), договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 22.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М. (т. 1, а.с. 14), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7158880 від 04.05.2005 (т. 1, а.с. 15); - 12 грудня 2006 року автомобіль Chevrolet Lacetti» NF 196, державний номер [NUMBER] вартістю 73972 грн., що підтверджується довідкою-рахунком ДАП "Кременчукавтосервіс" від 12.12.2006 року (т. 1, а.с.16) актом приймання-передачі транспортного засобу від 30.09.2016 року ТОВ "УкрАвтоЗаз-сервіс" (т. 1, а.с. 17). - в 2012 році моторолер «DТ 150Т-2», державний знак [NUMBER] (т. 1, а.с. 38). - в 2010 році мотоцикл «Suzuki Skywave», державний знак [NUMBER], за рахунок позичених коштів у [PERSON], які було повернуто за шлюбні кошти подружжя в період з 2011-2013рр., що підтверджується листом Дніпродзержинського центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованого ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 5891 від 25.09.2013 року та розпискою [PERSON] перед [PERSON] (т. 1, а.с. 38, 47). Крім цього, оформлення [PERSON] в період шлюбу на своє ім'я вказаного рухомого майна також підтверджується довідкою Дніпродзержинського центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованого ГУ УМВС України в Дніпропетровській області (т.1 а.с. 18). Щодо вартості спільного нерухомого та рухомого майна суд вважає необхідним зазначити наступне. Доводи [PERSON] щодо дійсної вартості нежитлового вбудованого приміщення [ADDRESS] - 15361,50 грн.; автомобіля «Chevrolet Lacetti» NF 196, р/н [NUMBER] - 50488,81 грн.; моторолеру «DТ 150Т-2» - 5000 грн.; 1/2 частини мотоциклу «Suzuki Skywave», р/н [NUMBER] - 4797 грн., спростовуються висновком № 1242/1243-14 комплексної експертизи. З цих підстав, суд не приймає до уваги наданий відповідачем Лист Бюро судових експертиз та оцінки майна ФОП [PERSON] про орієнтовану вартість рухомого і нерухомого майна станом на 25.10.2013 року (а.с. 27 т.1), надаючи перевагу проведеною судом комплексній судово будівельно-технічній та автотоварознавчій експертизі № 1242/1243-14 від 15.07.2014 року (т. 1, а.с. 109-135), оскільки, наданим відповідачем висновок експертизи складений комерційною структурою на замовлення заінтересованої особи - [PERSON], та з нього не вбачається, що експерти надавши такий висновок були попереджені про кримінальну відповідальність за складання завідомо неправдивого висновку. Натомість висновок комплексній судово будівельно-технічній та автотоварознавчої експертизи № 1242/1243-14 від 15.07.2014 року був складений на вимогу суду експертами державної установи, попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та містить детальне і несуперечливе оцінювання об'єктів спірного рухомого і нерухомого майна. Так, згідно з висновком комплексної судової будівельно-технічної та автотоварознавчої експертизи № 1242/1243-14 від 15.07.2014 року (т. 1, а.с. 109-135), ринкова вартість нежитлового приміщення (вбудованого приміщення № 3), розташованого в будинку № 23 по проспекту Гімназичному становить 179952 грн.; дійсна вартість автомобіля Chevrolet Lаcetti» NF 196 - 109260,02 грн., моторолеру «DТ 150Т-2»» - 9500,87 грн., мотоцикла «Suzuki Skywave» - 48624,97 грн. Вартість експертиз скала 1416,96 грн. і 2361,60 грн. Як встановлено судом зі змісту заяв сторін по суті справи, поданих ними за весь час розгляду справи з 02.10.2013 року по 12.10.2018 року), а також їх пояснень в судових засіданнях, позиції сторін щодо виниклого спору зводяться до наступного. Позивач [PERSON] вважає все придбано сторонами майно під час шлюбу спільним сумісним майном подружжя та просить розділити його між сторонами в рівних частках наступним чином: - визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] - виділити відповідачу в натурі 1/2 частину нежилого приміщення (вбудоване приміщення [ADDRESS] та моторолер «ДТ 150Т-2», р/н [NUMBER]; - стягнути з відповідача на її користь компенсацію дійсної (ринкової) вартості 1/2 частини автомобіля Chevrolet Lacetti» NF 196, державний номер [NUMBER] в розмірі 54630,01 грн.; 1/2 частини дійсної вартості моторолеру «ДТ 150Т-2», державний знак [NUMBER] в розмірі 4750, 43 гр.; 1/2 частини дійсної вартості мотоциклу «Suzuki Skywave», державний знак [NUMBER] в розмірі 24312, 48 грн., 1/4 частини дійсної вартості нежилого приміщення (вбудованого приміщення № 3), розташованого в будинку [ADDRESS] в розмірі 44988 грн. Свої доводи аргументувала тим, що: - квартира по [ADDRESS], була придбана сторонами у шлюбі за спільні кошти подружжя в розмірі 12000 грн., з яких її матір [PERSON] передала особисто [PERSON] в її присутності 6000 грн., що вважає підставою для визнання спірної квартирою їх спільною сумісною власністю з відповідачем у рівних частках, у зв'язку з чим, вона має право на 1/2 частину цієї квартири; - вважає придбану чоловіком в період шлюбу частину нежилого приміщення [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя, що є підставою для стягнення на її користь компенсації 1/4 частини приміщення відповідача в сумі 44988 грн. виходячи з повної вартості приміщення в 179952 грн., яка визначена судовою комплексною експертизу (т. 1, а.с. 109-135); - вважаєм можливим стягнення з відповідача на її користь компенсації 1/2 частини проданого ним рухомого майна без її згоди у період фактичного не проживання з ним, виходячи з ринкової вартості майна за судовою комплексною експертизою (т. 1, а.с. 109-135), що становить на загальну суму 83692,92 грн. (автомобіль 54630,01 грн. + мотоцикл 24312,48 грн. + мопед 4750,43грн. = 83692,92) Відповідач за первісним позовом [PERSON] в свою чергу: - не визнає спільним сумісним майном подружжя квартиру по [ADDRESS] та 1/2 частину нежилого приміщення (вбудоване приміщення [ADDRESS] - вважає неподільними грошові кошти за продані ним автомобіль «Chevrolet Lacetti» NF 196 р/н [NUMBER] і мотоцикл «Suzuki Skywave» р/н [NUMBER], оскільки вони були витрачені сторонами спільно під час сумісного проживання в інтересах сім'ї; - погоджується на поділ мотоциклу «Suzuki Skywave», р/н [NUMBER] виходячи з вартості його приватної експертизи, стягнувши з нього компенсацію вартості мотоцикла у розмірі 4797 грн. на користь [PERSON] - моторолер «ДТ 150Т-2», р/н [NUMBER] просить визнати власністю позивача, надавши свою згоду на отримання від позивача грошової компенсації від ринкової вартості цього моторолера. Свої доводи аргументував тим, що: - квартиру по [ADDRESS], він придбав за власні кошти за місяць до шлюбу, але саму угоду купівлі-продажу нотаріально посвідчив вже після одруження, що на його думку, під час розгляду справи в 2014 році, підтверджувалось тільки розпискою [PERSON] (а.с. 48 т.1), а під час розгляду справи в 2016 році стало підтверджуватись розпискою [PERSON] (а.с. 108 т.2) та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON]; - 1/2 частину нежилого приміщення (вбудоване приміщення [ADDRESS] він придбав зі згоди дружини [PERSON] у спільну сумісну власність разом з [PERSON], що вважає власним майном та неподільною річчю; вважає правильною оцінку вказаного приміщення за звітом Криничанського КП «УКС» від 17.01.2014 року (а.с. 50-62 т.1), а судову комплексну експертизу (т. 1, а.с. 109-135) не визнає. - визнає спільною сумісною власністю з позивачем автомобіль «Chevrolet Lacetti», але не визнає його вартість в сумі 109,260,02 грн. за судовою комплексною експертизою (т. 1, а.с. 109-135) та заперечує проти поділу автомобіля, який продав своїй матері [PERSON] щоб погасити борги за мотоцикл за 50488,81 грн., і на його думку вартість автомобіля підтверджується довідкою-рахунком ПП «МПП Вибір» № 950851 (а.с. 84 т.1), крім цього, вважає, що отримані гроші за автомобіль в сумі 50488,81 грн. були витрачені в інтересах сім'ї, а тому поділу не підлягають; - визнає мотоцикл «Suzuki Skywave» спільною сумісною власністю з позивачем, але не погоджується з його вартістю в сумі 48624,97 грн. за судовою комплексною експертизою (т. 1, а.с. 109-135) і оцінює його в сумі 9594 грн. посилаючись на звіт Криничанського КП «УКС» від 17.01.2014 року (а.с. 205-206 т.2), погоджується на компенсацію половини вартості цього майна на користь позивача, встановленою вищевказаним звітом; - визнає моторолер «ДТ 150Т-2» спільною сумісною власністю подружжя та вказує про його продаж по довіреності у 2013 році за 5000 грн., але не погоджується з судовою комплексною експертизою (т. 1, а.с. 109-135), якою моторолер оцінено в сумі 9500,87 грн., а також заперечує проти стягнення з нього 1/2 частини вартості моторолера вважаючи правильним визнати за [PERSON] право власності на проданий ним по довіреності моторолер, а йому призначити компенсацію; Також, в період розгляду справи відповідачем були подані дві зустрічні позовні заяви, а саме першу зустрічну позовну заяву від 31.01.2014 року провизнання права особистої приватної власності на квартиру доповнену потім 25.01.2017 року і 28.04.2017 року, а другу зустрічну позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім'єю від 05.10.2017 року, суть яких зводиться до того, що [PERSON] просить визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру по [ADDRESS], вважає неподільним 1/2 частину нежилого приміщення по пр. Гімназичному, 23,а також просить встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] і [PERSON] з листопада 2002 року по липень 2013 року, що входить в період його знаходження в шлюбі з [PERSON] з28 вересня 2002 року по 29 вересня 2013 року. Як встановлено судом, вказані зустрічні позови повторюють аргументи і доводи відповідача викладені ним раніше в його запереченнях проти первісного позову і в заявах по суті справи та наданих ним під час розгляду справи у судових засідання поясненнях, а тому обставини вказані на їх обґрунтування повторного дослідження не потребують. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини набуття сторонами рухомого і нерухомого майна під час їх перебування в шлюбних відносинах, суд приходить до наступних висновків. Щодо квартири [ADDRESS], суд визнає її спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] та такою, що підлягає поділу між сторонами в рівних частках, виходячи з наступних мотивів. Судом не встановлено обставин придбання [PERSON] у [PERSON] квартири по [ADDRESS], саме 23.08.2002 року, тобто до одруження, оскільки ці обставини не підтверджені самим [PERSON], відбувались без присутності свідків та спростовуються договором купівлі-продажу вказаної квартири укладеного після одруження 04.10.2002 року. З цих підстав, суд відхиляє доводи відповідача в цій частині та не приймає до уваги надану позивачем боргову розписку [PERSON] (т. 1, а.с.48), оскільки достовірність останньої не підтверджена та така розписка не відповідає встановленим законом вимогам до форми правочину купівлі-продажу. Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо придбання квартири для власних потреб аргументовані тим, що він придбав квартиру в будинку, який є поруч з будинком де проживали його батьки з метою догляду за батьками (а.с. 113 т.2), оскільки відповідач постійно працював та згідно пояснень свідка відповідача [PERSON], навпаки батьки часто допомагали сім'ї [PERSON], про що також пояснювала свідок [PERSON] Дійсно, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи відповідача про укладення ним договору позики на суму 4000 грн. 22.08.2012 року, які через місяць повернули позичальнику [PERSON] його вітчим і матір, що підтверджується борговою розпискою [PERSON] перед [PERSON] на суму 4000 грн. (а.с. 108 т.2), Індивідуальною відомістю УПФУ на [PERSON] (а.с. 109-110 т.2), довідкою УПФУ на отримання пенсії [PERSON] (а.с. 111 т.2), поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак, відповідачем не доведено джерел походження у нього грошових коштів в сумі 12000 грн., що були сплачені ним за квартиру, оскільки з мінімальної стипендії не працюючого аспіранта ДДТУ не вистачить заощадити такі кошти, в той час як, працював відповідач лише після закінчення аспірантури повних 10 місяців з 02.01.2002 року до 18.11.2002 року і отримував заробітну плату 190 грн. на місяць, чого також не вистачить на придбання квартири за вказану ціну. З цих підстав, суд не приймає до уваги аргументи відповідача про те, що він придбав квартиру по проспекту Перемоги, 41-99, в м. Кам'янське (Дніпродзержинську) за свої особисті кошти, які в більшості накопичив під час навчання в аспірантурі та роботи в автомагазині «Автопілот» ЧП [PERSON], у зв'язку з чим суд відхиляє надані відповідачем докази з цього приводу, а саме архівну довідку ДДТУ щодо навчання аспіранта [PERSON] (а.с. 104 т.2) та трудовий договір [PERSON] (а.с. 106-107 т.2). Виходячи з вищенаведного, судом не встановлено доказів, що спірна квартира придбавалась в період шлюбу без використання коштів сімейного бюджету, за особисті кошти [PERSON]В в розмірі 12000 грн., який не довів джерела походження всієї суми грошових коштів крім 4000 грн., та не довів справжньої мети укладення ним договору купівлі-продажу квартири не в інтересах сім'ї, і що його інтереси, не були пов'язані з сімейними. Також, під час розгляду справи відповідачем не спростовані обставини зазначені [PERSON] щодо джерел походження у неї коштів в сумі 6000 грн. на половину квартири, підтверджених свідком [PERSON], пояснення якої фактично не оспорювалось відповідачем у судовому засіданні, оскільки останній їх не заперечував, а лише запитував свідка про наявність у неї розписки на передачу йому 6000 грн. чи наявності інших свідків цих обставин окрім неї та її доньки. Враховуючи вищезазначене, з підстав недоведеності відповідачем джерел походження коштів на придбання квартири та його не сімейних інтересів на придбану в шлюбі квартиру, суд приходить до висновку, що квартира по [ADDRESS], придбавалась [PERSON] в інтересах сім'ї на спільні кошти подружжя, в якій сторони проживали однією сім'єю протягом 10 років до фактичного припинення ними шлюбних відносин. Дійсно, сам по собі факт реєстрації шлюбу не має вирішального значення при поділі майна, але конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. За загальним правилом застосування презумпції згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, однак [PERSON] під час розгляду справи не довів обставин на спростування зазначеної презумпції. Визнаючи спірне майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд відповідно до статей 60, 70 СК України дійшов висновку про статус спірного майна як спільно нажитого сторонами, оскільки його було придбано у період шлюбу в інтересах сім'ї за спільні кошти в рівних частках, а тому частки сторін у такому майні є рівними. Отже, є підстави для задоволення первісного позову [PERSON] щодо поділу спірної квартири в рівних частках. Щодо 1/2 частини приміщення по [ADDRESS] суд визнає її спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON], яке підлягає поділу, виходячи з таких мотивів. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами у справі - 22.04.2005 року під час знаходження сторін в шлюбі відповідачем [PERSON] сумісно з [PERSON] було придбане в приватну спільну сумісну власність нежиле приміщення (вбудоване приміщення № 3), розташованого по [ADDRESS] Докази придбання спірного нежитлового приміщення за особисті кошти [PERSON], відповідачем суду не надано. Доводи відповідача, викладені ним 04.10.2017 року у доповненні до заперечень на позовну заяву, щодо нотаріальної згоди [PERSON] на придбання ним приміщення і його неподільність через не визначення часток власності, суд вважає не обгрунтованими, а тому відхиляє надану відповідачем нотаріальну заяву, як таку, що не відносяться до предмету доказування (а.с. 241 т.2). Як встановлено судом з пояснень [PERSON] і третьої особи [PERSON], на теперішній час спірне нежитлове приміщення, використовується у підприємницькій діяльності [PERSON] і [PERSON]. на праві спільної сумісної власності, частки приміщення між ними не розподілені, договір про відступ від рівності часток не укладався. Але в той же час будь-які докази використання майна в комерційних цілях та ведення [PERSON] господарської діялності у цьому приміщенні, судом не встановлено та відповідачем не доведено. Визнаючи спірне майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд відповідно до статей 60, 70 СК України дійшов висновку про статус спірного майна як спільно нажитого сторонами, оскільки його було придбано у період шлюбу, а тому частки сторін у такому майні є рівними, протилежного відповідачем не доведено (не спростовано презумпції спільності майна подружжя) та судом не встановлено. Майно, яке використовується [PERSON] разом з [PERSON] підлягає поділу між сторонами в натурі через відсутність досягнення між ними згоди щодо компенсації його вартості. З цих підстав, суд вважає необґрунтованими первісні позовні вимоги позивача про стягнення на її користь компенсації вартості 1/4 частини нежилого приміщення (вбудоване приміщення [ADDRESS], за відсутності такої згоди співвласників цього приміщення [PERSON] і [PERSON] В даному випадку задоволенню підлягають первісні позовні вимоги в частині визнання за позивачем 1/4 частини нежилого приміщення (вбудованого приміщення № 3), розташованого в будинку [ADDRESS]. Щодо порядку поділу автомобіля Chevrolet Lacetti» NF 196, суд виходить з наступних мотивів. Судом установлено, що за час шлюбу 12 грудня 2006 року за кошти подружжя [PERSON] було придбано автомобіль «Chevrolet Lacetti» NF 196, р/н [NUMBER] вартістю 73972 грн., що підтверджується довідкою-рахунком ДАП "Кременчукавтосервіс" від 12.12.2006 року (т. 1, а.с.16), актом приймання-передачі транспортного засобу від 30.09.2016 року ТОВ "УкрАвтоЗаз-сервіс" (т. 1, а.с. 17), який був зареєстрований за відповідачем та згідно пояснень сторін в судовому засіданні придбаний для потреб сім'ї. 21.12.2012 року автомобіль марки «Chevrolet Lacetti» NF 196, р/н [NUMBER] за час шлюбу сторін перереєстровано відповідачем на його на матір - [PERSON], яка є інвалідом, з оцінкою його вартості в сумі 50488,81 грн., що підтверджується довідкою Дніпродзержинського центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованого ГУ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 49 т.1), довідкою-рахунком ПП «МПП Вибір» № 950851 (а.с. 84 т.1) Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Суд відхиляє, доводи відповідача та пояснення свідка [PERSON] про те, що автомобіль було відчужено у період шлюбу сторін та витрачено на потреби сім'ї, зокрема на погашення боргу за мотоцикл «Suzuki Skywave», оскільки в матеріалах справи наявна копія позовної заяви (а.с. 81-82 т.1) і рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2013 року по цивільній справі № 209/3838/13-ц про розірвання шлюбу (а.с. 46 т.1), з якої вбачається, що сторони з кінця 2012 року припинили шлюбні відносини, що визнано відповідачем [PERSON] Крім цього, суд приймає до уваги, що свідок [PERSON] є заінтересованою особою у справі, оскільки приходиться [PERSON] вітчимом. Також, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.12.2012 року по цивільній справі № 2-1948/7321/2012 про стягнення аліментів (а.с. 79 т.1) вбачається, що у зв'язку з не наданням відповідачем матеріальної допомоги - позивач 22.10.2012 р. зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, які були стягнуті рішенням суду 24.12.2012 року. Отже, судом встановлено, що автомобіль «Chevrolet Lacetti» NF 196, р/н [NUMBER], був відчужений відповідачем без згоди дружини [PERSON] і не в інтересах сім'ї та не на її потреби. Таким чином, оскільки автомобіль «Chevrolet Lacetti», був проданий відповідачем без згоди позивача, не в інтересах сім'ї та не на її потреби, тому він підлягає врахуванню при поділі майна подружжя, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1/2 частина його вартості. Щодо поділу мотоциклу «Suzuki Skywave», моторолер «DТ 150Т-2», визнаних сторонами спільним сумісним майном подружжя, суд виходить з наступних висновків. Згідно пояснень в судовому засіданні відповідача [PERSON]восени 2013 року його мотоцикл «Suzuki Skywave» був розбитий, у зв'язку з чимвін продав мотоцикл особі, що його розбила приблизно за 30000 грн., які потім витратив в інтересах сім'ї, однак ці аргументи судом не приймаються, оскільки обставини пошкодження мотоциклу та його продаж в інтересах сім'ї у 2013 році, не доведені відповідачем і не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються листом УДАІ у Дніпропетровській області від 29.01.2015 року (а.с. 170 т.1), яким повідомлено про зняття [PERSON] мотоциклу «Suzuki Skywave», р/н [NUMBER] з обліку в ЦНП ДАІ № 1205 саме 21.01.2015 року для його реалізації. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що продав моторолер «DТ 150Т-2», р/н [NUMBER] за 5000 грн. по довіреності, однак ці аргументи судом не приймаються, оскільки не доведені відповідачем та не підтверджуються матеріалами справи, а також спростовуються довідкою Територіального сервісного центру № 1244 регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області від 10.11.2017 року № 31/4-1244-1002 (а.с. 15 том 3), згідно якої станом на 10.11.2017 року вказаний мотороллер зареєстрований за відповідачем. Згідно наданої [PERSON] довідки №43/01-16 від 14.02.2014 року (а.с. 7А том 3) вбачається лише, що останній надав третім особам, згідно довіреності, право розпорядження цим майном. Місце знаходження спірного мотороллера на час розгляду справу [PERSON] суду не надано. Отже, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем самовільно без отримання письмової згоди позивача, відчужено на користь інших осіб рухоме майно подружжя - мотоцикл «Suzuki Skywave», р/н [NUMBER] та моторолер «DТ 150Т-2», р/н [NUMBER], а тому вони підлягають врахуванню при поділі майна подружжя шляхом стягненню з відповідача на користь позивача 1/2 частина їх вартості. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1.ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, судом встановлено наступне: дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі на автомобіль; мотоцикл і моторолер; відповідач одноособово користується всім спільним майном; позивач пред'явивши вказані позовні вимоги, фактично погодилася на присудження судом сплати їй грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно, але відповідної грошової суми відповідачем на депозитний рахунок суду не внесено; у зв'язку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання неможливо встановити спроможність відповідача виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно; відповідач по справі, зловживає своїми правами, оскільки не бажає виділу частки зі спільного майна шляхом сплати позивачу грошової компенсації вартості частки в майні та його відмова від реалізації цього права порушує права власності позивача. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.п.22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У пунктах 19, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що спірний автомобіль, мотоцикл і мопед був спільною сумісною власністю подружжя, набуті ними за час шлюбу та кожен з них є неподільною річчю. Однак, відповідач здійснив їх продаж іншим особам без згоди позивачки, як другого з подружжя. З цих підстав, зустрічні позовні вимоги відповідача щодо визнання права особистої приватної власності на квартиру, неподільності придбаного ним житлового приміщення та виділення в натурі позивачу 1/2 частини, мопеду - задоволенню не підлягають через їх не обґрунтованість та не доведеність під час розгляду справи. Що стосується зустрічних позовних вимог, про встановлення факту проживання подружжя однією сімєю, суд приходить до наступних висновків. Відповідачем за перісним позовом як докази проживання подружжя однією сімє'ю, в період часу з жовтня 2002 року по липень 2013 року, надані туристичні повідмлення на підтвердження подорожі, квитки на літак та відеозапис з фото, на яких сторони відпочивають разом всією родиною, (продемонстровані у судовому засіданні). Суд вислухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, оглянувши відеозапис з фото, приходить до висновку, що вище надані [PERSON] докази на підтвердження проживання подружжя однією сімє'ю, в період часу з 2012 року по 2013 рік, не підтверджуютьфакт сумісного проживання сторін як чоловіка та дружини, оскільки позивач в судовому засіданні не заперечувала факт спілкування з позивачем у 2012-2013 роках та подорожей з ним і дитиною, пояснюючи ці події виключно в інтересах дитини, що вона не бажала відпускати малолітню дитину одну з батьком на відпочинок, а також, що після припинення подружніх відносин вона з дитиною проживала в спільній квартирі, оскільки дитина навчалася у ліцеї, іншого житла, крім матері, яка проживає далеко від міста вона не мала, а тому змушена було проживати разом з останнім, приймати гостей та робити вигляд сімейних стосунків. Інший проміжок часу проживання подружжя однією сім'єю як чоловіа та дружини, а саме з жовтня 2002 року по 2012 рік ніким із сторін не оспорюється. Отже, зустрічні позовні вимоги щодо встановлення факту проживання подружжя однією сім'ю в період шлюбу задоволенню не підлягає через безпідставність таких вимог, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.09.2013р. по справі № 209/3838/13-ц про розірвання шлюбу, яким встановлено, що сторони з 2012 року припинили сімейно-шлюбні відносини. Вказене рішення не оскаржувалось [PERSON] і набрало законної сили 29.09.2013 року (т. 1, а.с. 46). Крім того, припинення стосінків як чоловіа та дружини також підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.12.2012 року по справі № 2-1948/7321/2012 про стягнення аліментів, згідно якого встановлено, що зі слів сторін, останні проживають разом, але спільного домашнього господарства не ведуть, спільно не харчується. Вказане рішення (залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.04.2013 року (а.с. 79, 80 т. 1), оскаржувалося [PERSON] лише в частині непогодження з призначення аліментів, а не в частині спростування, що сторони не ведуть домашнього господарства та окремо харчуються одне від одного, станом на момент подачі позову 22.10.2012 року. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість лише вимог первісного позивача в частині: визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири по [ADDRESS]; стягнення на користь [PERSON] з [PERSON] 1/2 частини грошової компенсації вартості автомобіля «Chevrolet Lacetti», мотоцикла «Suzuki Skywave» і мопеда «DТ 150Т-2». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1800 грн. і 121,80 грн., та витрати, пов'язані з проведенням експертиз в розмірі 1416,96 грн. і 2361,60 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідача по справі на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial