Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

01.03.2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Львівська дорожня служба» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба» від 09.12.2016р., поновлення на\~посаді директора ТОВ "Львівська дорожня служба", стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 03.03.2017р. відкрито провадження та призначено судовий розгляд справи. Ухвалою від 26.05.2017р. провадження в частині вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба» від 09.12.2016р., оформленого протоколом №09/12/16 від 09.12.2016р. закрито. Крім того, 31.01.2020р. позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просить суд визнати протиправним та скасувати наказ в.о. директора ТзОВ «Львівська дорожня служба», виданий на виконання рішення загальних зборів товариства від 09.12.2016р., поновити його на посаді\~директора ТзОВ «Львівська дорожня служба» у зв`язку з незаконним тимчасовим усуненням від цієї посади, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період незаконного тимчасового усунення від посади директора за період з 09.12.2016р. по 22.12.2017р., визнати незаконним та скасувати рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба», оформлене протоколом №01/12 від 22 грудня 2017 року зборів учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба» про звільнення [PERSON] з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба», поновити його на посаді директора ТзОВ «Львівська дорожня служба» у зв`язку з незаконним звільненням з посади та стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 22.12.2017р. по день постановлення судового рішення. Позивач зазначає, що рішенням загальних зборів товариства від 09.12.2016 року вирішено тимчасово відсторонити його від виконання обов`язків директора товариства, призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора товариства [PERSON] ; змінено осіб, які мають право вчиняти дії від імені товариства без довіреності шляхом вилучення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань інформації про [PERSON] та включення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань інформації щодо [PERSON] . З протоколу загальних зборів учасників товариства від 09.12.2016 року слідує, що на цих зборах були присутні три учасники, яким разом належить 100% голосів від загальної кількості учасників [PERSON] в особі представника [PERSON] , [PERSON] в особі представника [PERSON] та позивач [PERSON] . Позивачу належить 33% статутного капіталу ТОВ "Львівська дорожня служба". [PERSON] стверджує, що повідомлення про проведення загальних зборів та порядок денний таких зборів не отримував, відтак фактично не приймав участі у цих зборах. Вважає, що в протокол внесено завідомо неправдиву інформацію. Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.02.2020 року у справі №914/1985/17, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 року рішення загальних зборів учасників ТОВ «Львівська дорожня служба» від 09.12.2016р., оформлені протоколом №09/12/16 від 09.12.2016р. визнано недійсними. Таким чином, загальні збори 09.12.2016 року були неповноважними, і не могли приймати жодних рішень, в тому числі і про відсторонення його від посади. Вказує на те, що рішенням загальних зборів учасників ТзОВ "Львівська дорожня служба" від 18.04.2017р. його незаконно виключили з числа учасників товариства, внесли незаконні зміни до Статуту товариства, що є предметом господарського спору. Зазначає, що з 10.03.2016р. перебував на посаді директора ТзОВ "Львівська дорожня служба". 09.12.2016р. його було незаконно тимчасово відсторонено від виконання обов`язків директора товариства. Виконання обов`язків покладено на [PERSON] . Тимчасово усунувши його, [PERSON] , від роботи директора, відповідач сам припинив його роботу, тому він жодних прогулів не вчиняв, оскільки був усунутий від виконання покладених на нього функцій директора. Зважаючи на це, стверджує, що і рішення загальних зборів учасників ТОВ "Львівська дорожня служба" від 22.12.2017 року про звільнення його з посади директора ТОВ "Львівська дорожня служба" з 20.12.2017р. та визнання для нього періоду з 01.03.2017р. по 19.12.2017р. днями прогулу є незаконними. 20.04.2017 року в судовому засіданні представником відповідача подано письмові заперечення на позов. 02.11.2017 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у господарській справі №914/1985/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «Львівська дорожня служба» про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Львівська дорожня служба» від 09.12.2016р. Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.02.2020 року у справі №914/1985/17, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 року рішення загальних зборів учасників ТОВ «Львівська дорожня служба» від 09.12.2016р., оформлене протоколом №09/12/16 від 09.12.2016р. визнано недійсними. Ухвалою від 01.02.2021 року провадження у справі поновлено. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов, з врахуванням поданих уточнень та розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 16.09.2021 року. Просив позов задовольнити. Відповідач з часу поновлення провадження в судове засідання не з`являвся, причини неявки суду не повідомляв. Залучена судом третя особа на стороні відповідача [PERSON] , в судове засідання не з`являвся, про час та місце розгляд справи повідомлявся належним чином. Враховуючи наведене, суд зі згоди представника позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши доводи представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, ознайомившись з поданими доказами та документами, оцінюючи їх у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. За ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, визначений ч.2 ст.16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч.3 ст.12, ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є учасником ТОВ «Львівська дорожня служба». Відповідно до п.1.1. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» в редакції, затвердженій загальними зборами учасників товариства 04.03.2016р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» створене учасниками товариства, шляхом об`єднання їх майна для підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. Згідно з п.1.3. статуту, учасниками товариства є: громадяни України: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частка [PERSON] в статутному капіталі товариства складає 33%. [PERSON] працював на посаді директора товариства з 10.03.2016 р. 09.12.2016р. були проведені загальні збори товариства. До порядку денного зборів були включені питання: 1) про тимчасове відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків директора ТОВ «Львівська дорожня служба»; 2) про призначення тимчасово виконуючого обов`язки директора ТОВ «Львівська дорожня служба»; 3) Про зміну осіб, які мають право вчиняти дії від імені ТОВ «Львівська дорожня служба» без довіреності, у тому числі підписувати договори; 4) про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу - ТОВ «Львівська дорожня служба». З даних питань на зборах було прийнято такі рішення: - в порядку ст.99 ЦК України тимчасово відсторонити [PERSON] від виконання обов`язків директора ТОВ «Львівська дорожня служба» з 09.12.2016 р. до прийняття рішення загальними зборами учасників ТОВ «Львівська дорожня служба» про призначення директора ТОВ «Львівська дорожня служба» (по першому питанні). - призначити [PERSON] тимчасово виконуючим обов`язки директора ТОВ «Львівська дорожня служба» з 09.12.2016 р. до прийняття рішення загальними зборами учасників ТОВ «Львівська дорожня служба» про призначення директора ТОВ «Львівська дорожня служба» (по другому питанні). - змінити осіб, які мають право вчиняти дії від імені ТОВ «Львівська дорожня служба» без довіреності, укладати та підписувати договори, а саме: вилучити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: [PERSON] та включити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань особою, яка має право вчиняти дії від імені ТОВ «Львівська дорожня служба» без довіреності - [PERSON] (по третьому питанні). - уповноважити тимчасово виконуючого обов`язки директора ТОВ «Львівська дорожня служба» Коцюрубу П.О. представляти інтереси ТОВ «Львівська дорожня служба» у всіх підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкування, при проведенні державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу - ТОВ «Львівська дорожня служба» (по четвертому питанні). Вищенаведені рішення стосувались відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків директора ТОВ «Львівська дорожня служба» або були похідними від цього рішення та оформлені протоколом загальних зборів учасників товариства №09/12/16 від 09.12.2016 р. Всі ці рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба» від 09.12.2016р., оформлені протоколом №09/12/16 від 09.12.2016 р., визнано недійсними рішенням Господарського суду Львівської області від 24.02.2020 року у справі №914/1985/17, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 року. Крім того, рішенням Господарського суду\~Львівської області\~від 05.03.2020\~року в\~справі № 914/2236/19 визнано недійсними і рішення загальних зборів учасників ТОВ «Львівська дорожня служба» оформленого протоколом № 01 від 18.04.2017р., на яких [PERSON] виключено з числа учасників товариства та зменшено статутний капітал. Рішеннями господарських судів констатовано факт того, що загальні збори учасників товариства не мала права приймати будь-які рішення, оскільки вони проводились без участі [PERSON] , який є учасником товариства. Без його участі не було дотримано кворуму 70% голосів учасників, оскільки частка позивача у статутному капіталі станом на 18.04.2017 року становила 33%. Відтак, враховуючи положення п. 10.9 статуту ТОВ «Львівська дорожня служба» для правомочності загальних зборів необхідна була участь всіх учасників товариства. Отже, подальше рішення загальних зборів учасників ТОВ «Львівська дорожня служба», оформлене протоколом №01/12 від 22 грудня 2017 року зборів учасників ТОВ «Львівська дорожня служба» про звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ «Львівська дорожня служба» за сумісництвом на підставі п.4 ст.40 КЗпП України з 20.12.2017р. прийняте з порушенням встановленої законом процедури. [PERSON] присутнім на цих зборах учасників не був, письмових пояснень перед накладенням дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи від нього не витребовували. Згідно пояснень представника позивача та наданих ним документів, про звільнення позивача та про існування протоколу загальних зборів учасників товариства №01/12 від 22.12.2017 року позивач дізнався 16.01.2020 року при ознайомленні його представником з матеріалами реєстраційної справи в Господарському суді Львівської області. Про існування наказу про звільнення [PERSON] з посади директора ТОВ «Львівська дорожня служба» за сумісництвом на підставі п.4 ст.40 КЗпП України позивачу та його представнику не відомо. Оскільки порушення процедури звільнення позивача є доведеним, позовні вимоги про недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ «Львівська дорожня служба», оформлене протоколом №01/12 від 22 грудня 2017 року зборів учасників про звільнення [PERSON] з посади директора Товариства за сумісництвом на підставі п.4 ст.40 КЗпП України з 20.12.2017р. та поновлення позивача на роботі є підставними та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У зв`язку із поновленням позивача на посаді, обґрунтованою є його вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням з роботи за період з 21.12.2017р. до 16.09.2021р. Крім того, обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час незаконного тимчасового відсторонення від посади директора за період з 01.01.2017р. по 20.12.2017р., оскільки судом встановлено, що за цей період заробітна плата позивачу в ТзОВ «Львівська дорожня служба» не нараховувалася та не виплачувалася. До матеріалів справи представником позивача долучено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] станом на день винесення рішення. Відповідно до цього розрахунку середньоденний заробіток позивача становив 465,12грн. Загальна кількість робочих днів за період з 01.01.2017р. по 16.09.2021р. складає 1174 робочі дні. Отже, загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить546\~050,88грн. При визначенні\~розміру середнього\~заробітку,\~який підлягає\~стягненню з\~відповідача на\~користь позивача\~суд враховує\~позицію Верховного\~Суду : «Суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково». 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд застосовує вказану практику Верховного Суду до вирішення вимог стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому суд також враховує те, що вимоги про поновлення на роботі у зв`язку із незаконним звільненням позивач пред`явив лише 31.01.2020р., оскільки довідався про звільнення 16.01.2020р. провадження у справі тривалий час було зупинено до вирішення інших справ, що розлядалися в порядку господарського судочинства. Суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку, що підстигає стягненню з відповідча. Так, згідно ст.44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5\~частини першої\~статті 41 «припинення повноважень посадових осіб», працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Шестимісячний заробіток позивача складає 61395,84 грн. (132 дні х 465,12грн.). Суд збільшує цю суму в тричі та вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 184\~187,52 грн. у відшкодування середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу в.о. директора ТзОВ «Львівська дорожня служба», виданого на виконання рішення загальних зборів учасників від 09.12.2016 року, оформленого протоколом №09/12/16 від 09.12.2016р. є безпідставною, оскільки копія такого наказу позивачем суду не надана, відомостей про існування такого наказу у розпорядженні суду немає. Вимога позивача про поновлення його на посаді директора ТзОВ «Львівська дорожня служба» у зв`язку з незаконним тимчасовим відстороненням від цієї посади рішенням загальних зборів учасників від 09.12.2016 року не підлягає задоволенню, оскільки позивач звільнений з посади директора ТзОВ «Львівська дорожня служба» за цим рішенням не був. У зв`язку із частковим задоволенням позву відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України з ТзОВ «Львівська дорожня служба» підлягає стягненню в доход держави 2\~762,81грн. (1,5% ціни позову) за вимогу майнового характеру та 2379,00грн. за вимогу немайнового характеру (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб), а всього 5141,81грн. судового збору.

Outcome: partial