Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що він з відповідачем перебували в шлюбі, від якого в них народився син [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу син залишиввся проживати з [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Рішенням Староміського районного суду Вінницької області від 30.11.2006 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки від доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач повідомляє, що 13 липня 2007 року він вдруге уклав шлюб з [PERSON]. Від цього шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO] Останні роки позивач не має постійну роботу, має мінливі заробітки, не регулярні доходи. Разом з тим, на його утриманні наразі перебуває малолітня дитина та дружина, яка не працює, в зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Також в серпні 2015 року в [PERSON] виявили хворобу [PERSON] В результаті даної хвороби йому важко влаштуватися на роботу та він змушений щороку витрачати чималу суму коштів на лікування. Таким чином, наразі матеріальний стан позивача сильно змінився. На даний час [PERSON] отримує доходи від 3000 до 4\~000 грн. в місяць і може надати грошову допомогу на утримання сина в розмірі 900 грн. щомісячно. З огляду на вищевикладене, [PERSON] змушений був звернутися до суду з даним позовом та просить змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON], на підставі виконавчого листа № 2-1477 від 01.12.2006 року по справі №2-1477-06 на користь мати, [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно на розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та залишити за позивачем судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Судом встановлено, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 30 листопада 2006 року позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON], [INFO], який народився в м. Вінницькі Хутора Вінницького району Вінницької області, громадянина України, проживаючого в [INFO], працюючого вантажником в магазині «Українські товари» (м. Вінниця, вул. А.Іванова, 9) на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття до 23.08.2024 року, в розмірі 1/3 частки від доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з 22.11.2006 року (а.с. 4). Слід зазначити, що позивач має заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується викликом державного виконавця від 11.09.2017 року. З свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-АМ № 024214, виданого 06.03.2007 року відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, суд вбачає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 6 березня 2007 року (а.с. 5). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 51 ч.2 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~Вищевказана позиція висловлена у пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Відповідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, виходячи з вищевикладеного, на батьків покладається в рівних частках права та обовязки щодо виховання та утримання дитини, а тому [PERSON] має утримувати половину витрат повязаних з утриманням їх сина. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 039659, виданого 13.07.2007 року відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, 13.07.2007 року між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1313. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 371353, виданого 09.08.2017 року Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], 6 серпня 2017 року (а.с. 7). Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований в [INFO], та до складу його сімї входять: [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) (а.с. 16). З наказу ТОВ «[PERSON] Україна» № 67-к від 04.10.2017 року, вбачається, що дружині позивача [PERSON], касиру відділу бухгалтерії, надано відпустку по догляду за дитиною до 3-х років з 05.10.2017р. по 06.08.2020 року. Отже, матеріалами справи встановлено, що позивач наразі одружився вдруге, в нього народився ще один син, в зв'язку з чим його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тобто знаходиться лише на його утриманні. Крім того, позивач [PERSON] захворів на гепатит С (а.с. 11-15). Позивач зазначає, що в зв'язку з даним захворюванням йому важко влаштуватися на роботу та він несе значні витрати на лікування. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум"). З матеріалів справи вбачається, що наразі позивач сплачує аліменти в розмірі 1/3 частки від доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак наразі у позивача змінився сімейний стан та погіршилось здоров'я, тому суд вважає за доцільне, з урахуванням визнання позову відповідачем, зменшити розмір аліментів, який стягується з [PERSON], на підставі виконавчого листа № 2-1477 від 01.12.2006 року по справі № 2- 1477-06, з 1/3 частки від доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на розмір аліментів в твердій грошовій сумі 900 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved