Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд з заявою про встановлення факту народження дитини. В заяві вказала, що [INFO] на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Сімферополь АР Крим народився її син [PERSON]. Батьком дитини є її чоловік [PERSON]. На даний час вона є внутрішньо переміщеною особою та мешкає в м. Лубни Полтавської області. У жовтні 2016 року її чоловік [PERSON] звернувся до Лубенського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з метою реєстрації народження сина [PERSON], однак йому відмовили у вчиненні вказаної дії, оскільки для підтвердження факту народження дитини необхідно звертатися безпосередньо до суду. Оскільки видані органами на території м. Сімферополь, документи про народження засвідчують лише факт народження дитини в певний час, але не є підставою для реєстрації народження її сина [PERSON] заявник прохає суд, встановити факт народження [PERSON], який народився в м. Семфірополь Автономної Республіки Крим [INFO] та встановити дані про його батьків : батька - [PERSON], матір - [PERSON]. Справу прохає розглянути без її участі. Заінтересована особа - [PERSON] суду пояснив, що дійсно з 4.05.2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] в м. Сімферополь АР Крим, яка на даний час є тимчасово окупованою територією України у них народився син [PERSON], факт народження якого він також прохає встановити, для оформлення необхідних документів. Представник Лубенського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області Пилипенко Л.В. покладається на розсуд суду, але зазначила, що видані Російською Федерацією медичні довідки про народження дитини не мають юридичної сили на території України. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що заявник [PERSON] являється матір'ю [PERSON], який народився [INFO] в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. Даний населений пункт є тимчасово окупованою територією. Медична довідка про народження дитини видана за формою, встановленою Міністерством охорони здоров'я Російської Федерації. Такий документ не має юридичної сили на території України, у зв'язку з чим заявник позбавлена можливості зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до медичного свідоцтва про народження серії 35 №004805 від 20.09.2016 року, виданого ГБУЗ РК «Симферопольський клинический родильный дом №1» родового сертифікату серії [NUMBER] від 20.09.2016 року виданого ГРБЗ КР «Симферопольський клинический родильный дом №1» та виписки з історії розвитку новонародженого №2965, виданої ГРБЗ КР «Симферопольський клинический родильный дом №1», у [PERSON] [INFO] народилась дитина (хлопчик) (а.с.9-11). Крім того, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алуштинського міського управління юстиції в Автономній Республіці Крим від 4 травня 2013 року, було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.12). Згідно ч.І ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Невиконання цього обов'язку є підставою для притягнення них до адміністративної відповідальності, встановленої законом. На підставі запису про народження дитини відділ державної реєстрації актів цивільного має видати свідоцтво про народження. В подальшому, до отримання дитиною паспорту громадянина України, свідоцтво про народження є основним документом, що засвідчує його особу. Проте у випадку народження дитини на тимчасово окупованій території виконати цей обов'язок неможливо. Так, згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, для реєстрації факту народження дитини, яке відбулось в медичному закладі до органів реєстрації необхідно подати медичне свідоцтво про народження (форма № ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545. Таке свідоцтво подається, якщо дитина народилась на території України. Оскільки Автономна Республіка Крим є територією України, ніякий інший документ у випадку народження дитини в медичному закладі не є підставою для отримання свідоцтва про народження. Однак на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь Російська Федерація здійснює ефективний контроль, на цій території фактично діє юрисдикція та застосовується законодавство Російської Федерації. Тому документи про народження дитини видаються за формою, встановленою Міністерством охорони здоров'я РФ, яка є неприйнятною для українських органів реєстрації актів цивільного стану. До тою ж, згідно п 3. гл. 1 розділу 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. Місцем народження дитини в даному випадку є Автономна Республіка Крим (м. Сімферополь). Згідно ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На даний час територія Автономної Республіки Крим та м. Севастополя є тимчасово окупованими внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Це встановлено ч. 2 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Згідно ч. 1 ст. 3 вищевказаного закону, окупованою визнається між іншим, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Датою окупації, згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено 20 лютого 2014 року. Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану заявник не може, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до стаї 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту народження необхдно заявнику для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження [PERSON] встановленим.

Outcome: approved