Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 05.10.2014 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у виконкомі Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 26. Від шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON]. Спільне життя між сторонами не склалося через конфлікти та суперечки, в результаті чого спільне сімейне життя стало неможливим. Шлюбні відносини між ними припинені в квітні 2017 року. З цього часу сторони проживають окремо. Відповідач нехтує своїми батьківськими обов"язками, не бере участі у вихованні та утриманні сина. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивача, яка в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і не може самостійно забезпечити сина всім необхідним. За таких обставин позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, у зв'язку з чим просить його розірвати та стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 713,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від неї до суду надійшла письмова заява, в якій вона позовні вимоги в частині стягнення аліментів змінює, просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 713,00 грн. щомісячно. Зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище "[PERSON]", інші позовні вимоги залишила без змін, просила позов задоволити повністю, справу розглядати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла письмова заява, в якій він змінені позовні вимоги [PERSON] визнає повністю, справу просить розглядати у його відсутність. За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 05.10.2014 року, судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 05 жовтня 2014 року у виконкомі Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис №26 (а.с. 6). Судом також встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області 29 березня 2016 року (а.с. 7). З довідки Тульчинської міської ради Вінницької області № 2913 від 18.10.2017 року, судом встановлено, що на утриманні позивача [PERSON] знаходиться син [PERSON], 2016 року народження (а.с. 10). За змістом ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що спільне подружнє життя між сторонами не склалось. Як встановлено з матеріалів справи, шлюбні відносини вони не підтримують з квітня 2017 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить лише формальний характер, у зв'язку з чим вважає можливим його розірвати, оскільки подальше його збереження буде суперечити інтересам сторін. Згідно ст.. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. А тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини. Визначаючи розмір та спосіб стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд керується положеннями ст.ст. 181, 182 СК України та приймає до уваги, що визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Так, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналіз даної законодавчої норми дає підстави зробити висновок про те, що при визначені способу стягнення аліментів (у частці від доходу чи в твердій грошові сумі) пріоритетним є вибір того з батьків, з ким проживає дитина. З огляду на вказане суд вважає можливим стягнути аліменти з відповідача саме в твердій грошовій сумі, як про те просить позивач, з якою проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частина друга даної статті визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку, судом враховується, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, відповідач офіційно не працює, інших утриманців не має. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, забезпечення інтересів неповнолітнього [PERSON], враховуючи, що обов"язок утримання дитини повинні нести обоє батьків, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 713,00 грн. щомісячно, починаючи з 19.10.2017 року до його повноліття. Вказаний розмір аліментів відповідає мінімальному розміру аліментів, встановленому ст. 182 СК України - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII визначено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 травня 2017 року в розмірі 1426,00 гривень. А тому, 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становитиме 713,00 грн.. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 640,00 грн. судового збору, а також 640,00 грн. судового збору підлягає стягненню з нього в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved