Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну часку (пай), зазначивши, що [PERSON] являвся власником земельної частки (паю) розміром 1,97 га в умовних кадастрових гектарах, в адмінмежах Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0122127 від 20.01.1997 року. 02 серпня 1999 року [PERSON] помер. Позивач, після смерті [PERSON], фактично прийняла спадщину, шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном та речами померлого. Позивач проводила ремонт будинку померлого, користувався предметами домашнього вжитку померлого, обробляла присадибну земельну ділянку. Крім того позивач була дружиною померлого [PERSON], здійснювала за ним догляд та провела його поховання. Але для можливості оформити свої спадкові права їй потрібно встановити факт прийняття спадщини після померлого. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та прохали їх задовольнити, пояснивши суду, що після смерті чоловіка позивача залишилося спадкове майно у виді права власності на земельну частку (пай), а тому, просять визнати за позивачем право власності на вказану земельну частку (пай), що належав її померлому чоловіку [PERSON] в порядку спадкування за законом. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіславши до суду листа про розгляд справи без участі представника Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області та про визнання позову повністю. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт проживання позивача з померлим [PERSON] [PERSON] здійснювала за ним догляд, оскільки була його дружиною, та провела його поховання. Після смерті [PERSON] позивач користувалася майном померлого, проводила ремонт його будинку, обробляла присадибну земельну ділянку. Вислухавши позивача, її представника, свідків, враховуючи лист відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено судом і вбачається із свідоцтва про смерть серії 1-СР № 117647 від 03.08.1999 року, 02 серпня 1999 року помер [PERSON], після смерті якого на території Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області відкрилася спадщина (а.с.9). Після смерті [PERSON], державний нотаріус Чигиринської державної нотаріальної контори [PERSON] завів спадкову справу №200/2017, номер у спадковому реєстрі 61289932 (а.с.13). [PERSON] являвся власником земельної частки (паю) розміром 1,97 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області, відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР 0122127, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №5 від 20.01.1997 року, що підтверджується довідкою відділу у Чигиринському районі Черкаської області Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 31.07.2017 року № 747/01-17 (а.с.12). Оригінал вказаного сертифіката на право на земельну частку (пай) було втрачено, про що свідчить оголошення з цього приводу в місцевій газеті "Чигиринські вісті" № 27 (12765) від 08.07.2017 року. Згідно свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 985264 від 21.11.1981 року позивач, як дружина спадкодавця, є спадкоємцем першої черги спадкування відповідно до закону. Судом також встановлено факт прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON], і це крім показів свідків підтверджується також довідкою виконавчого комітету Новоселицької сільської ради Чигиринського району від 12.07.2017 року № 243/02-31 (а.с.11). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлого чоловіка, вступивши в управління спадковим майном та користуючись його майном. Крім того, як вбачається з постанови про нотаріальну відмову від 27.09.2017 року № 834/02-31, гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на право на земельну частку (пай) розміром 1,97 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області, що залишився після смерті її чоловіка - [PERSON], який помер 02 серпня 1999 року (а.с.15). Так, з огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіт повинен бути укладений письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. (ст.541 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно дост.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлого [PERSON] не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити, встановивши факт прийняття спадщини та визнати за позивачем право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved