Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області із заявою звернувся [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа Долинська сільська рада Ананьївсього району Одеської області. Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] була зареєстрована та проживала в с. Долинське Ананьївського району Одеської області, по день своєї смерті, тобто по [INFO] . Після смерті останньої відкрилась спадщина. Спадкодавець мала на праві приватної власності земельну ділянку, площею 3,3888 га, котра знаходиться на території Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Своє майно на випадок смерті [PERSON] нікому не заповідала, тому право на спадкування переходить до спадкоємців за законом. Заявник вважає себе спадкоємцем померлої за законом 4 черги, оскільки проживав з нею однією сім`єю з 2009 року, по день її смерті. Заявник в заяві зазначає, що вони проживали спільно, сумісно, в одному домогосподарстві, однією сім`єю, так як вона попрохала надавати їй посильну допомогу в плані догляду. [PERSON] мала доволі поважний вік, так як вона 1924 року народження, тому заявник доглядав за нею, надавав допомогу в фізичному плані, оскільки в силу свого 90-літнього віку вона самостійно була неспроможна в повній мірі піклуватися про себе. Джерелом існування заявника та [PERSON] на той час були прибутки від ведення ними їхнього домашнього господарства, та пенсія за віком, яку отримувала остання, тому у них був спільний бюджет, при цьому, вони спільно купували ліки, одяг, продукти харчування, спільно вирішували усі найважливіші сімейні питання, дбали один про одного. [PERSON] зі свого боку, разом з заявником займалась веденням домашнього господарства, якщо це дозволяв стан її здоров`я. Заявник зазначає, що встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем необхідно йому для того, щоб його включили в коло спадкоємців для успадкування майна померлої, як спадкоємця четвертої черги за законом. В судове засідання на розгляд справи заявник не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення заявника, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1,3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності заявника. В судове засідання на розгляд справи з`явилася представник заявника [PERSON] , повноваження якої підтверджуються ордером серії ОД №368961 від 12 липня 2019 року. В судовому засідання представник заявника заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Крім того, [PERSON] пояснила, що спочатку заявник допомагав [PERSON] , а коли вже остання стала вже зовсім немічною попросила [PERSON] доглядати за нею, після чого вона проживала в літній кухні в одному домоволодінні з заявником. Також, представник заявника зазначила, що заявник проживав разом однією сім`єю із [PERSON] з 2009 року по день смерті останньої, тобто по [INFO] . В судове засідання на розгляд справи з`явилася представник заінтересованої особи Сініка Н.В., повноваження якої підтверджуються копією довіреності за №936 Долинською сільською радою Ананьївського району Одеської області. В судовому засіданні представник заінтересованої особи Сініка Н.В. не заперечила проти задоволення заяви та надала пояснення в яких зазначила, що як місцева жителька вона знала [PERSON] та пам`ятає як [PERSON] дійсно опікувався та проживав разом однією сім`єю з останньою з 2009 року по день її смерті. Суд, взявши до уваги пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, вивчивши та перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що заявлені вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні, під час розгляду справи, підтвердив факт проживання однією сім`єю заявника з [PERSON] з 2009 року і до дня смерті останньої. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні, під час розгляду справи, пояснив, що пам`ятає, як заявник та [PERSON] проживали однією сім`єю приблизно з 2008 чи 2009 року по день смерті останньої. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , уродженець, зареєстрований та мешканець с. Долинське Ананьївськоого району Одеської області, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту серії [NUMBER] , виданого 8 травня 2003 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.6). Встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.8). Відповідно до довідки №404, виданої 25 червня 2019 року Долинською сільською радою Ананьївського району Одеської області [PERSON] , дійсно з 2009 року проживав однією сім`єю, вів спільне господарство разом з померлою [PERSON] по день смерті останньої, тобто по [INFO] за адресою: село Долинське, Ананьївського району, Одеської області (а.с.12). З копії довідки №57, виданої 29 січня 2019 року Долинською сільською радою Ананьївського району Одеської області вбачається те, що померла [PERSON] , дійсно була зареєстрована та фактично мешкала по день смерті - [INFO] за адресою: село Долинське, Ананьївського району, Одеської області (а.с.13). Згідно акту складеного 25 червня 2019 року депутатом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області Руснак А.С. в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , щодо встановлення факту проживання особи з померлою по день смерті однією сім`єю, було встановлено факт сумісного проживання [PERSON] , 1987 року народження сумісно однією сім`єю з померлою [PERSON] по день смерті останньої - [INFO] (а.с.14). Також встановлено, що за життя [PERSON] на праві приватної власності володіла земельною ділянкою, площею 3,3888 гектари, що розташована на території Долинської сільської ради Ананьївского району Одеської області, масив № [NUMBER] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 08.05.2019 року за №165826958 Центром надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.9). Також, відповідно до Інформаційної довідки зі Спадового реєстру (заповіти/ спадкові договори) за №54939452, виданої 30 січня 2019 року державним нотаріусом Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Мороз Н.О., вбачається що відомості щодо заповіту на належне майно [PERSON] , котра померла [INFO] у Спадковому реєстрі відсутні (а.с.16). Згідно копії Інформаціної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину за №54939456, виданої державним нотаріусом Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Мороз Н.О. відсутня інформація у Спадковому реєстрі, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на майно [PERSON] , котра померла [INFO] (а.с.15). Встановлено, що в Спадковому реєстрі заведено спадкову справу за №38/2019 на майно [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №54939487, виданого 30 січня 2019 року державним нотаріусом Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Мороз Н.О. (а.с.17). Державний нотаріус Ананьївської районної державної нотаріальної контори Мороз Н.О., відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало [PERSON] , померлої [INFO] , в зв`язку з тим, що відсутні документи, які можуть підтвердити факт проживання однією сім`єю не менше п`яти років до дня відкриття спадщини, тобто до [INFO] [PERSON] та [PERSON] та було рекомендовано звернутися йому до судових органів, що підтверджується копією листа державного нотаріуса Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Мороз Н.О. від 31 січня 2019 року за вихідним №152/02-14 (а.с.5). Згідно із ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1258 Цивільного кодексу України за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. У пункті 21 вище вказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.293 Цивільного процесуального кодексу України: Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.315 Цивільного процесуального кодексу України : 1. Суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення: родинних відносин між фізичними особами; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; та інше. 2. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи те, що встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки (можливість оформлення права на спадщину) та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, на підставі зібраних у справі та досліджених доказів, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] дійсно проживала однією сім`єю із спадкоємцем [PERSON] , а тому вважає за необхідне заяву задовольнити.

Outcome: approved