Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про поділ майна. Свої вимоги мотивував тим, що з 25 лютого 2013 року з відповідачем перебував у шлюбі, який 08 квітня 2014 року було розірвано. Під час шлюбу сторони придбали таке майно: телевізор марки "LG" вартістю 10349,42 грн., меблевий гарнітур вартістю 8000,00 грн., туристичну палатку вартістю 1800,00 грн. Просив провести поділ майна наступним чином: залишити у його власності телевізор марки "LG" вартістю 10349,42 грн., а відповідачу залишити у власності меблевий гарнітур вартістю 8000,00 грн. та туристичну палатку вартістю 1800,00 грн. Під час судового розгляду позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно просив визнати спільним майном сторін наступне майно: телевізор марки "LG" вартістю 10349,42 грн., меблевий гарнітур вартістю 8000,00 грн., туристичну палатку вартістю 1800,00 грн. Визнати за ним право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за 1/2 частину спільного майна в сумі 10 074,71 грн. Судові витрати покласти на відповідача. До початку судового розгляду відповідачем подано зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем знаходилася у шлюбі з 25 лютого 2013 року по 08 квітня 2014 року. Під час шлюбу сторони придбали таке майно: телевізор марки "LG" вартістю 10349,42 грн., меблевий гарнітур вартістю 8000,00 грн., туристичну палатку вартістю 1800,00 грн. Просила провести поділ майна: стягнути з відповідача грошову компенсацію за 1/2 частину вартості спільного майна в сумі 10 074,71 грн. та покласти судові витрати на відповідача. Під час судового розгляду відповідач уточнила вимоги за зустрічним позовом та просила здійснити поділ спільного майна подружжя, припинити право власності відповідача на 1/2 частину спільного майна подружжя, визнати право власності за позивачем на спільне майно подружжя, а саме: телевізор марки "LG" вартістю 10349,42 грн., меблевий гарнітур вартістю 8000,00 грн., туристичну палатку вартістю 1800,00 грн., стягнути з позивача на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину вартості спільного майна подружжя в сумі 10 074,71 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач підтримав позовні вимоги, зустрічні позовні вимоги не визнав. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що меблевий гарнітур не забирав, оскільки його збирали фахівці, він не мав можливості його розібрати та вивезти. Все майно залишив відповідачу, тому не згоден з вимогами про виплату відповідачу компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що у відповідача знаходяться документи на спільне майно. Придбання майна під час шлюбу позивач може підтвердити кредитним договором. Відповідач надала договір на замовлення нової меблі, який укладений на ім»я [PERSON], хоча на зазначену дату в замовленні відповідач ще не змінила прізвище. Оскільки під час розгляду справи не встановлено наявність спірного майна просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за 1/2 частину спільного майна в сумі 10 074,71 грн. Відповідач первісний позов не визнала, підтримала зустрічні позовні вимоги. Пояснила, що з позивачем 20 лютого 2014 року припинили шлюбні відносини, через чотири дні на належному йому автомобілі марки «Мерседес» відповідач забрав все спільне майно, палатка знаходиться в гаражі у позивача. Спірне майно придбано під час шлюбу. Після цього вона замовила новий меблевий гарнітур. Представник відповідача [PERSON] первісний позов не визнав, підтримав зустрічні позовні вимоги. Додатково пояснив, що позивачем пред»явлено вимоги як помста за відкриття щодо нього кримінального провадження. Зазначення у замовленні прізвища [PERSON] пов»язано з тим, що виникла необхідність у теперішній час доказати виготовлення нової меблі, тому документ виданий при зверненні на прізвище, яке зазначене у теперішній час у паспорті. Свідок [PERSON] пояснила, що бачила як позивач переїжджав від відповідача, але в машині не було меблів та телевізора. Свідок [PERSON] пояснив, що у лютому 2014 року допоміг позивачу, який посварився з дружиною, перенести з автомобіля його речі. Свідок [PERSON] пояснив, що на замовлення робив сторонам меблі та їх монтував, для чого користувався спеціальним інструментом. Демонтувати меблі без спеціального інструменту неможливо без пошкодження. Свідок [PERSON] пояснив, що на початку жовтня 2014 року замінював батареї в квартирі відповідача та бачив меблевий гарнітур у залі, але описати, із яких предметів він складав та кольор меблі не може. Свідок [PERSON] пояснив, що у лютому 2014 року бачив як позивач грузив в автомобіль речі, які знаходилися в мішках та пакетах, однак меблів в автомобілі не було. Свідок [PERSON] пояснив, що у лютому 2014 року допоміг позивачу розібрати меблевий гарнітур та переніс до автомобіля, який належав позивачу. Позивач також забрав особисті речі та телевізор. Весною цього ж року мати заказала новий меблевий гарнітур, в якому пізніше скло на дверях перефарбували в інший колір. Свідок [PERSON] пояснила, що вона 7 або 8 липня 2014 року приїхала до відповідача та побачила ремонт квартири, меблевий гарнітур. Восени 2013 року в квартирі відповідача бачила старі меблі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 08 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, актовий запис за №111 (а.с. 4). Згідно відповіді Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві після розірвання шлюбу відповідач змінила прізвище з «Наливайко» на «Олійник» (а.с.33). 27 січня 2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «Банк Руский Стандарт» укладено кредитний договір № 103670831 на придбання телевізору марки "LG" вартістю 10349,42 грн.(а.с. 5-9). 12 травня 2014 року між відповідачем [PERSON] та СПБ [PERSON] укладено договір № 16/05 на збірку та встановлення корпусних меблів по особистому замовленню (а.с.64-65). Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 Сімейного кодексу України). Частиною 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 даного Закону передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними у натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу. Згідно пункту 12 п.п. «е» зазначеної постанови суд, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами придбано таке майно: телевізор марки "LG" вартістю 10349,42 грн., меблевий гарнітур вартістю 8000,00 грн., туристичну палатку вартістю 1800,00 грн. Сторонами узгоджена дійсна вартість спірного майна на день розгляду справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Суд вважає доведеним наявність правових підстав для визнання спільним зазначеного майна та визнання за кожною із сторін право власності на 1/2 частину спірного майна. Щодо позовних вимог сторін про поділ майна, суд вважає таке. Позивач у первісному уточненому позові просив стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за 1/2 частину спільного майна в сумі 10 074,71 грн. Відповідач у зустрічному уточненому позові просила здійснити поділ спільного майна подружжя, припинити право власності відповідача на 1/2 частину спільного майна подружжя, визнати право власності за позивачем на спільне майно подружжя, стягнути з позивача на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину вартості спільного майна подружжя в сумі 10 074,71 грн. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК). Як роз'яснено у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Сторони не дійшли згоди щодо місця знаходження спірного майна, кожна із сторін наполягала на знаходженні майна у протилежної сторони. Допитані за клопотанням сторін свідки підтверджували пояснення сторони, за клопотанням якої були викликані. Судом роз»яснено сторонам право звернутися з позовом про поділ майна шляхом залишення майна у своєї власності та стягнення на користь другого подружжя грошової компенсації за 1/2 частину вартості спірного майна. Сторони не побажали скористатися таким правом. Виходячи з наведеного, правомірним, на думку суду, буде визнання за обома сторонами права власності на зазначене майно в ідеальних частках, виділивши та визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину спірного майна. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно, визнання права власності на 1/2 частину майна, поділ спільно нажитого майна та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна підлягають задоволенню частково. Визнати спільним майном [PERSON] та [PERSON] наступне: телевізор марки "LG" вартістю 10349,42 грн., меблевий гарнітур вартістю 8000,00 грн., туристичну палатку вартістю 1800,00 грн. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину наступного майна: телевізора марки "LG" вартістю 10349,42 грн., меблевого гарнітура вартістю 8000,00 грн., туристичної палатки вартістю 1800,00 грн., визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину наступного майна: телевізора марки "LG" вартістю 10349,42 грн., меблевого гарнітура вартістю 8000,00 грн., туристичної палатки вартістю 1800,00 грн. У решті вимог відмовити. Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції до 01 вересня 2015 року) при подачі позовної заяви: майнового характеру про поділ майна при розірванні шлюбу оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати ціни позову. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. 00 коп. Тому за подачу позову майнового характеру підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Враховуючи, що загальна вартість спірного майна складає у розмірі 20149 грн. 42 коп., 1/2 частина вартості - 10074 грн. 71 коп. ( 1% х 10074 грн. 71 коп., що складає 100 грн. 74 коп.), при поданні первісного позову та зустрічної позовної заяви кожною стороною сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1, 50). Згідно п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Позовні вимоги сторін за первісним та зустрічним позовом задоволено частково. Отже кожна із сторін повинна відшкодувати іншій стороні судовий збір у сумі 121,80 грн. Виходячи з викладеного, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: partial