Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

06 грудня 2017 року, позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] медичної установи «Міської стоматологічної поліклініки» про стягнення недорахованої заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно наказу №94к від 15.10.1990 року прийнята на роботу в Міську стоматологічну поліклініку на посаду зубного техніка на 0,5 ставки. Наказом №3к-зв від 28.11.2015 року звільнена з роботи у звязку із скороченням чисельності працівників по п.1 ст. 40 КЗпП України. В вересні 2016 року її поновлено на роботі. Згідно п.1.1. Статуту, затвердженого рішенням 58 сесії Чернівецької міської ради №1466 від 14.10.2010 року КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» та згідно із законодавством України є бюджетною установою охорони здоровя, заснованою на власності територіальної громади м. Чернівців, яка повністю утримується за рахунок коштів міського бюджету та є неприбутковою. Згідно п.п.1.3., 1.5 Статуту засновником установи є Чернівецька міська рада. Координацію діяльності Установи здійснює управління охорони здоровя Чернівецької міської ради. Згідно п.п. 6.1., 6.2., 6.7. Статуту керівництво установою здійснює головний лікар відповідно до вимог чинного законодавства України і положень цього Статуту на основі поєднань прав Засновника щодо господарського використання майна та принципів самоврядування трудового колективу. Засновник здійснює свої права Установи через департамент економіки міської ради, а в частині оперативного керівництва діяльністю Установи через управління охорони здоровя міської ради. У складі установи функціонує ортопедичне відділення з зуботехнічною лабораторією на умовах госпрозрахунку. Ортопедичне відділення має окремий розрахунковий рахунок в органах Державного казначейства України. Згідно п.6.19. Статуту умови праці та відпочинку працівників Установи визначаються відповідно до чинного законодавства України. Персонал Установи підлягає соціальному та пенсійному забезпеченню в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України. Заробітна плата працівників Установи не може бути нижчою за встановлений чинним законодавством України мінімальний рівень заробітної плати. Вказує, що відповідачем допускаються порушення положень, які визначені Статутом та вимог чинного законодавства, щодо виплати їй заробітної плати. Свої твердження обґрунтовує ст.ст. 1, 3, 3-1, 4, 21, 22 Закону України «Про оплату праці», п.п.4,5,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року. Вказував на те, що їй визначена відрядна система оплати праці, згідно якої заробітна плата прямо пропорційна кількості виробленої продукції чи виконаної роботи і, що вже на протязі тривалого часу відповідачем їй нараховується та виплачується заробітна плата, розмір якої менший за встановлену законом та Статутом поліклініки мінімальну заробітну плату, а також, що нею не виконуються норми виробітку по вині відповідача. Посилається на те, що відповідно до п.п.6.8.12., 6.8.14 Статуту головний лікар Установи встановлює форми організації праці працівників, здійснює атестацію та раціоналізацію робочих місць, визначає їх необхідну кількість. Несе персональну відповідальність за стан і діяльність Установи, за додержання вимог чинного законодавства, рішень Чернівецької міської ради, її виконавчого комітету, розпоряджень Чернівецького міського голови, наказів Управління та цього Статуту, за результатами своєї діяльності, в тому числі, за цільове використання бюджетних коштів, за організацію виконання кошторису витрат і фінансових планів Установи. Зазначає, що питання про навантаження роботою техніків зубних вже вирішується тривалий час керівництвом поліклініки. Так, на підставі п.4.5. Положення про управління охорони здоровя міської ради начальником управління був виданий наказ №205 від 18.11.2015 року про зобовязання Головного лікаря КМУ Міська стоматологічна поліклініка [PERSON] скасувати наказ установи №119-к від 07.08.2015 року; розробити та затвердити локальний документ, регламентуючий рівномірний розподіл навантаження на зубних техніків та керуватися ним в подальшому, при розгляді питання оцінки продуктивності праці зубних техніків; про виконання даного наказу було зобовязано довести до 20.11.2015 року. В подальшому, в звязку з невиконанням Головним лікарем поліклініки даного наказу начальником управління [PERSON] 25.11.2015 року за вих.№07/03-1072 була направлена Чернівецькому міському голові [PERSON] доповідна. Вказував на те, що 15 грудня 2015 року головним лікарем поліклініки [PERSON] підписаний наказ №136 про затвердження Положення про порядок видачі нарядів на виконання робіт, який визнано незаконним та скасовано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 травня 2016 року по цивільній справі №727/217/16-ц. Також вказував на те, що 17 листопада 2016 року в.о. головного лікаря [PERSON] був підписаний наказ №131 Про організацію контролю за розподілом нарядів на виконання робіт в зуботехнічній лабораторії, згідно якого визначено умови рівномірного навантаження техніків зубних зуботехнічними роботами, який скасований рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 січня 2017 року. На сьогоднішній день робота поліклініки поставлена таким чином, що видача нарядів на виконання робіт техніками зубними продовжується покладатися на лікарів - стоматологів-ортопедів ортопедичного відділення. Таким чином, розподіл зубопротезних робіт між техніками зубними є нерівномірним. [PERSON] того, на підставі колективного звернення КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» наказом Управління охорони здоровя Чернівецької міської ради від 06.07.2017 року №159 було створено комісію, в ході роботи якої встановлено, що відповідно до КзПП (ст.111, ст.113) зубні техніки регулярно перебувають у вимушеному «простої» не з власної вини. Керівником установи ситуація не аналізується та не приймається ефективні управлінські рішення для покращення ситуації. Вважає, що ненадання їй, як зубному техніку замовлень на виготовлення зубних протезів свідчить про умисне невиконання відповідачем обовязків працедавця. Просила стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2017 року в розмірі 12503,77 грн., в якості мінімальної державної гарантії оплати праці. Окрім цього, зазначає, що неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства їй була завдана моральна шкода. Зазначає, що вже на протязі декількох років вона отримує заробітну плату, якою належним чином не може забезпечити себе та свою сімю. Внаслідок цього вона змушена економити на харчах, одязі, витрат на відпочинок, що призвело до значних душевних переживань. Завдана їй моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законного права на гідну заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її прав, втратою у звязку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. В звязку з цим моральну шкоду вона оцінює в 5000 грн., яку просила стягнути з відповідача на її користь. Відповідач у відзиві на позов зазначив, що твердження позивача про порушення відповідачем статей 1, 3-1, 21, 22 Закону України «Про оплату праці» не відповідає дійсності, оскільки діючі тарифи при відрядній оплаті праці для всіх техніків зубних у т.ч. і для позивача розроблені з таким розрахунком, що при 100% виконанні працівником плану розмір зарплати перевищуватиме законодавчо встановлений в Україні розмір мінімальної заробітної плати, що підтверджується тарифікаційним списком. Вказаний тарифікаційний список є підставою для нарахування та виплати заробітної плати. Згідно тарифікаційного списку при 100% виконанні плану, у 2017 році позивачу була б нарахована заробітна плата у сумі 1799,20 грн. на місяць. А враховуючи, що позивач працює на умовах неповного робочого дня на 0,5 ставки зарплата за місяць при повній ставці становила б 3598,40 грн., що забезпечує гарантії отримання заробітної плати на рівні не нижче встановленого законодавством мінімуму. Вказував, що є неправомірним і прямо суперечить чинному законодавству України твердження позивача, що при визначенні розміру заробітної плати не потрібно включати надбавки. Згідно ч.2 ст.3-1 Закону України 108 для забезпечення мінімального розміру заробітної плати не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоровя, за роботу в нічний та надурочний час, розїзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат. Зазначає, що правильність нарахування відповідачем заробітної плати підтверджується цільовими перевірками, зокрема, Актом від 18.08.2014 року №04-40/80 Державної фінансової інспекції України в Чернівецькій області, яким встановлено правильність нарахування заробітної плати та встановлення тарифів, які застосовувалися також і в 2015 році; Довідкою від 22.09.2016 року «Про результати перевірки щодо своєчасного запровадження мінімальних гарантій, дотримання законодавства з питань оплати праці та соціального захисту працюючих у комунальній медичній установі «Міська стоматологічна поліклініка», проведеної Департаментом праці та соціального захисту населення ЧМР. [PERSON] того, листом від 23.08.2017 року №2202/0/04-217 Управління Держпраці у Чернівецькій області повідомлено, що у результаті перевірки, проведеної управлінням за заявою працівників установи про порушення законодавства з питань оплати праці порушень не виявлено. Також вказував, що правомірність нарахування заробітної плати також встановлена судовими рішеннями по справі №727/9626/15ц, зокрема, ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23.08.2016 року, яка залишена в силі ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 року, згідно яких необґрунтованими є посилання позивачки на порушення нормативів плану УОП в установі, а також, що із доданих документів очевидним є, що відповідачем повністю дотримано вимоги чинного законодавства, оскільки при виконанні позивачем плану УОП розмір нарахованої та виплаченої йому заробітної плати був би вище встановленого рівня мінімальної заробітної плати. Отже позовні вимоги не підлягають задоволенню, як безпідставні. [PERSON] цього, вказував на те, що розмір заробітної плати, яка підлягає нарахуванню позивачу прямо-пропорційний виконанню плану умовних одиниць праці (надалі УОП). Вказані нормативи УОП для всіх працівників установи встановлені у відповідності до наказів по установі: №79 від 26.11.2014 року; №80 від 26.11.2014 року, №94 від 29.12.2014 року та №06 від 13.01.2017 року. Нарахування позивачу заробітної плати за період позову у розмірі нижчому, ніж мінімальна заробітна плата повязана виключно з тим, що позивачем не виконувався план УОП, що підтверджується копією «Особового рахунку працівника» - позивача за 2015 2017 роки, та зведеними відомості нарядів позивача за період з 01.02.2015 року по 31.10.2017 року. Вказував, що невиконання плану УОП позивачем залежить виключно від нього та його професійних здібностей. Виключно лікарі-стоматологи несуть відповідальність перед пацієнтами за якість та строки виконання робіт, а також за гарантійний термін експлуатації протезів зубних. Саме тому виключно лікарям-стоматологам належить право визначення техніка зубного який може вчасно і якісно виконати ті чи інші зуботехнічні роботи. [PERSON] цього вказує, що згідно Колективного Договору відповідача: Адміністрація зобовязується створити умови для стабільної і ефективної діяльності трудового колективу для надання належного гарантованого рівня медико-санітарної допомоги, своєчасно та у повному обсязі забезпечити працівників матеріально-технічними ресурсами, необхідними для виконання трудових обовязків та створення належних умов праці. (п.2.1). Адміністрація зобовязується: Своєчасно затверджувати штатний розклад і посадові оклади працівників з діючими схемами на основі Єдиної тарифної сітки. (п.4.8.1.) Згідно правил внутрішнього трудового розпорядку «Роботодавець зобовязаний: «4.1.1. виплачувати заробітну плату двічі на місяць: «основна» зарплата - з 27 до 01 числа місяця, наступного за звітним, та аванс з 14 до 19 числа; 4.1.2. правильно організовувати працю працівників, щоб кожен працював за своєю спеціальністю і кваліфікацією, мав закріплене за ним робоче місце, своєчасно, до початку роботи, що доручається, був ознайомлений із встановленим завданням, забезпечувати здорові і безпечні умовами праці, справний стан інструментів, обладнання та устаткування, а також нормативними запасами сировини, ліків, засобів медичного призначення, матеріалами та іншими ресурсами, необхідними для безперебійної і ритмічної роботи. Також, що згідно внутрішніх нормативних документів відповідача він зобовязується забезпечити працівника робочим місцем та всіма необхідними матеріалами для виконання поставлених на працівника його посадових обовязків, то твердження позивача, про порушення відповідачем чинного законодавства, прав і законних інтересів позивача є безпідставним. Зазначив, що твердження позивача про необхідність наявності внутрішнього нормативного акта, яким би встановлювався рівномірний розподіл робіт спростовується ухвалою від 23.08.2016 року Апеляційного суду Чернівецької області, листами Головного позаштатного спеціаліста ДОЗ Чернівецької ОДА [PERSON] та головного позаштатного стоматолога-ортопеда МОЗ України, доктора медичних наук, професора [PERSON]. Посилання позивача на Розпорядження №205 від 18.11.2015 року начальника головного управління охорони здоровя (надалі Розпорядження 205) вважає безпідставним оскільки: вказаним наказом відповідачу було запропоновано скасувати Наказ №119-к від 18.11.2015 року та розробити локальний нормативний акт по рівномірному розподілу робіт між техніками зубними. Однак вищевказаними судовими рішеннями по справі №727/9626/15ц було відмовлено у визнанні наказу №119 від 18.11.2015 року незаконним та встановлено незаконність вимоги про створення вищесказаного локального акта. Таким чином приписи, зазначені в Розпорядженні205 є незаконними, а незаконні розпорядження не підлягають виконанню. Посилання позивача на скасування наказу №131 від 17.11.2016 року у звязку із визнанням його відповідачем не відповідає дійсності, оскільки рішення суду ухвалене у відповідності до вимог законодавства, чинного в Україні, у тому числі, у відповідності до вимог міжнародних конвенцій, ратифікованих Україною. Просив відмовити в задоволенні позову. Позивач у відповіді на відзив заперечив твердження відповідача та зазначив пояснення аналогічні, що зазначені в позовній заяві. Відповідач в запереченні на відповідь на відзив виклав аналогічні пояснення, що і у відзиві на позов. В судовому засіданні представника позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] надавши аналогічні пояснення позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити з наведених в ньому підстав. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, надали аналогічні пояснення запереченням на позовні вимоги та запереченням на відповіді на відзив, просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наведених нижче підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], прийнятий на роботу КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» на посаду техніка зубного ортопедичного відділення на 0,5 ставки, згідно наказу №94к від 15.10.1990 року. Наказом №3к-зв від 28.11.2015 року позивачка звільнена з роботи у звязку із скороченням чисельності працівників по п.1 ст. 40 КЗпП України. В вересні 2016 року її поновлено на роботі, що підтверджується копією трудової книжки ПТ-І №1354451 (а.с.12-13). Згідно довідки про доходи оплата праці позивачці проводиться за відрядною системою, сума доходу за період з січня 2015 року по 31 жовтня 2017 року становить 20422,18 грн. (а.с.14) Пунктом 1.1 Статуту, затвердженого рішенням 58 сесії Чернівецької міської ради №1466 від 14.10.2010 року визначено, що КМУ Міська стоматологічна поліклініка є бюджетною установою охорони здоровя, заснованою на власності територіальної громади м.Чернівців, яка повністю утримується за рахунок коштів міського бюджету та є неприбутковою (а.с.15-16). Засновником установи є Чернівецька міська рада. Координацію діяльності Установи здійснює управління охорони здоровя Чернівецької міської ради (п.п.1.3., 1.5 Статуту). Засновник здійснює свої права Установи через департамент економіки міської ради, а в частині оперативного керівництва діяльністю Установи через управління охорони здоровя міської ради. У складі установи функціонує ортопедичне відділення з зуботехнічною лабораторією на умовах госпрозрахунку. Ортопедичне відділення має окремий розрахунковий рахунок в органах Державного казначейства України (п.6.7 Статуту). Згідно п.6.19 Статуту умови праці та відпочинку працівників Установи визначаються відповідно до чинного законодавства України. Персонал Установи підлягає соціальному та пенсійному забезпеченню в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України. Заробітна плата працівників Установи не може бути нижчою за встановлений чинним законодавством України мінімальний рівень заробітної плати. Наказом Міністерства охорони здоровя України та Міністерства праці та соціальної політики України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» затверджено Умови оплати праці оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери (а.с. 44-45) та відповідно затверджено тарифікаційний список працівників ортопедичного відділення відповідача з 01.08.2017 року (а.с.40-43). Відповідно до умов Колективного Договору адміністрації та профспілкового комітету міської стоматологічної поліклініки на 2017-2018 роки: Адміністрація зобовязується створити умови для стабільної і ефективної діяльності трудового колективу для надання належного гарантованого рівня медико-санітарної допомоги, своєчасно та у повному обсязі забезпечити працівників матеріально-технічними ресурсами, необхідними для виконання трудових обовязків та створення належних умов праці. (п.2.1). Адміністрація зобовязується: Своєчасно затверджувати штатний розклад і посадові оклади працівників з діючими схемами на основі Єдиної тарифної сітки. (п.4.8.1.) Згідно пункту 4.9 зазначеного Колективного договору у поліклініці для лікарів ортопедичного відділення і зубних техніків встановлено відрядно-преміальну оплату праці, при якій для вказаних працівників розмір заробітної плати визначається від фактично виконаних обсягів робіт. Решта працівників отримує заробітну плату у розмірі посадового окладу встановленого штатним розписом установи (а.с.154-159). Відповідно до пункту 2.3. посадової інструкції техніка зубного в КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» технік зубний зобовязаний виконувати виробничий план. Наказами №79 від 26.11.2014року «Про норми навантаження техніка зубним ортопедичного відділення»(а.с.46); №80 від 26.11.2014 року «Про норми навантаження лікарів-стоматологів-ортопедів, техніків зубних» (а.с.47); №94 від 29.12.2014 року «Про норми навантаження» (а.с.54) та №06 від 13.01.2017 року «Про зміну посадових окладів» (а.с.55), які є діючими, встановлено, що розмір заробітної плати зубних техніків прямо-пропорційний виконанню плану умовних одиниць праці (надалі УОП). Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставізаконів та інших нормативно - правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Згідно статті 90 КЗпП України при відрядній оплаті праці розцінки визначаються виходячи з установлених розрядів роботи, тарифних ставок (окладів) і норм виробітку (норм часу). Відрядна розцінка визначається шляхом ділення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на погодинну (денну) норму виробітку. Відрядна розцінка може бути визначена також шляхом множення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на встановлену норму часу в годинах або днях. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.3 зазначеного Закону мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Відповідно до ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці» (Закон доповнено статтею 3-1 згідно із Законом України від 06.12.2016 р. N 1774-УІІІ), яка набрала чинності 01.01.2017 року, розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати. Якщо розмір заробітної плати у зв'язку з періодичністю виплати її складових є нижчим за розмір мінімальної заробітної плати, проводиться доплата до рівня мінімальної заробітної плати. Разом з цими, пунктами 3 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 pоку№1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 гривень. Пунктом 5 розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 p. №1774-VII1 встановлено, що до внесення змін до колективних договорів угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст.4 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника (частина 2 статті 21). Так, судом встановлено, що відповідачем КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», норми виробітку при відрядній оплаті праці технікам зубним ортопедичного відділення привязано до виконання ними плану умовних одиниць праці. Таким чином, заробітна плата позивача безпосередньо залежить від обсягу виконаних робіт та відсотків виконання виробничого плану. З матеріалів справи, зокрема, з «Особового рахунку працівника [PERSON]» за період 2015 2017 роки (а.с.56-59), зведених відомостей нарядів за період з 01.01.2015 року по 30.11.2017 року (а.с.145-147) вбачається, що позивачем практично не виконувався план УОП. Заробітна плата позивачу нараховувалась та виплачувалась відповідно до обсягу виконаних робіт (виконання ним плану УОП). Таким чином, розміри нарахованої та виплаченої заробітної плати позивачці, у спірний період, були нижчим за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати (прожиткового мінімуму) лише у звязку з не виконанням нею місячної норми праці (плану УОП). Отже, посилання позивачки про те, що її заробітна плата повинна становити розмір мінімальної заробітної плати з врахуванням 0,5 ставки зазначені в своєму розрахунку (на а.с. 9-10) за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2017 року є необґрунтованими та суперечать вищезазначеним нормам КЗпП України та Закону України «Про оплату праці», Колективного Договору адміністрації та профспілкового комітету міської стоматологічної поліклініки. Також неправомірним є твердження позивача, що при визначенні розміру заробітної плати не включаються надбавки, так як згідно ч.2 ст.3-1 ЗУ108 для забезпечення мінімального розміру заробітної плати не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоровя, за роботу в нічний та надурочний час, розїзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат. Тобто, вказане обмеження не стосується надбавок з вислугу років, яка застосовується при нарахуванні зарплати позивачу. Вказані тарифні сітки формуються в установі у відповідності до спільного Наказу від 05.10.2005 року №308/519 Міністерства охорони здоровя України та Міністерства праці та соціальної політики України. (а.с.44-45). Правильність нарахування відповідачем заробітної плати підтверджується цільовими перевірками, які проводилися контролюючими органами у тому числі, Актом від 18.08.2014 року №04-40/80 Державної фінансової інспекції України в Чернівецькій області, Довідкою від 22.09.2016 року «про результати перевірки щодо своєчасного запровадження мінімальних гарантій, дотримання законодавства з питань оплати праці та соціального захисту працюючих у комунальній медичній установі «Міська стоматологічна поліклініка», проведеної Департаментом праці та соціального захисту населення ЧМР (а.с.85-95). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем при виплаті заробітної плати позивачу дотримано норми трудового законодавства. З приводу тверджень позивача про те, що зубні техніки регулярно перебувають у вимушеному простої не з власної вини, що керівництвом установи не аналізується ситуація, не приймаються ефективні рішення, тривалий час не вирішується питання рівномірності розподілу зубопротезних робіт між зубними техніками та умисного невиконання відповідачем обовязків працедавця, суд дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку наявним доказам в матеріалах справи, зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.113 КЗпП України,\~час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстри, інших посадових осіб. Пунктом 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від\~\~\~\~24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз'яснено, що у\~\~справах\~\~за\~\~позовами\~\~про\~\~оплату\~\~простою\~\~необхідно виходити як із правил\~ст.113 КЗпП України,\~\~так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи наувазі, зокрема, що оплата\~\~часу\~\~простою\~\~не\~\~з\~\~вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у\~\~залежність\~\~від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган\~\~(бригадира,\~\~майстра,\~\~інших службових\~\~осіб) у тому разі,\~\~коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства. Однак, жодного акту щодо фіксації простою КМУ «Міської стоматологічної поліклініки» виявлено (вчинено) не було, як і не було видано наказу щодо простою. [PERSON] цього, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці №727/9626/15-ц від 15.06.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23.08.2016 року та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», треті особи: Управління охорони здоровя Чернівецької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання наказів про скорочення чисельності працівників та звільнення незаконними і поновлення на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у позовних вимогах відмовлено в повному обсязі (а.с. 98-100). По зазначеній цивільній справі №727/9626/15-ц судами різних інстанцій встановлено, що відсутність внутрішнього документу відповідача, який би регламентував рівномірний розподіл навантаження на зубних техніків є безпідставним, оскільки: наявність такого документу не передбачена жодним нормативним актом і при визначенні продуктивності праці відповідач правомірно керується результатами виконання працівниками плану умовних одиниць праці (УОП) які встановлюються керівником закладу охорони здоров'я (незалежно від наявності чи відсутності загальнодержавного нормативного акта) з урахуванням необхідності забезпечення рентабельності діяльності установи. [PERSON] того, створення вказаного нормативного документа порушило б права лікарів-стоматологів, виключно які несуть відповідальність за кінцевий результат роботи, а значить яким належить право вибору техніка зубного, для забезпечення належної якості виконаних зубним техніком робіт. Також, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці №727/10178/16-ц від 26.01.2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання незаконним та скасування наказу, позовні вимоги задоволено в повному обсязі (а.с.121-123). Даним рішенням суд визнав незаконним та скасував наказ №131 від 17.11.2016 року в.о. головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» «Про організацію контролю за розподілом нарядів на виконання робіт зуботехнічній лабораторії», яким запроваджувався порядок рівномірного навантаження техніків зубних нарядами на виконання робіт (а.с.22). Окрім цього, з відомостей про виконання плану умовних одиниць зубними техніками за період з 21.12.2014 року по 20.12.2017 року вбачається, що частиною працівників (зубними техніками) постійно (систематично) перевиконуються плани УОП (а.с.123-141). За таких обставин, суд вважає, що в ортопедичному відділенні КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» відсутній простій по роботі зубних техніків по вині керівництва установи, так як отримання нарядів на виконання робіт залежить виключно від професійних здібностей зубних техніків, а також лікарів-стоматологів, виключно які несуть відповідальність за якість та кінцевий результат роботи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивач в супереч вимогам ст.81 ЦПК України, не підтвердив належними та допустимими доказами позовні вимоги, тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] медичної установи «Міської стоматологічної поліклініки» про стягнення недорахованої заробітної плати, необхідно відмовити. Позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню оскільки позов про донарахування заробітної плати не підлягає задоволенню, то не підлягає задоволенню і вимога про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed