Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

21.11.2016 року позивач [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнив, до [PERSON] про розподіл майна подружжя. На обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 04.06.2011 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 39. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] (свідоцтво серія № 1-ЖС № 189787 від 14.02.2012 року). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області їх шлюб розірваний. За час перебування у шлюбі ними було спільно придбане майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме : двокімнатна квартира, розташована в м.Дніпрорудне вул.Центральна (Леніна) буд.47 кв.69, що належить їм на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2011 року та оформлена на ім'я відповідачки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав від 01.11.2016 року, вартістю 39385,00 грн.; Холодильник "Samsung" вартістю - 3000,00 грн.; Водонагрівач « Atlantic» вартістю 2000,00 грн.; Телевізор «LG» з кронштейном, вартістю - 2000,00 грн.; Газова поверхня "Ardo" вартістю - 1000,00 грн.; Духовка "Ardo" вартістю - 1000,00 грн.; Мікрохвильова піч Supra вартістю - 500 грн.; Мультиварка Mulineх вартістю - 1000грн.; пилосос "Samsung" вартістю - 500 грн.; Кондиционер «Midea» вартістю - 1000 грн. Таким чином, всього майна на суму 51385,00 грн. Він, як чоловік, має право на 1/2 частину спільно нажитого майна подружжя, в розмірі - 25692,50 грн. (51385,00 грн. : 2). Наявність зазначеного майна підтверджується актом обстеження їх місця проживання від 31.10.2016 року та копіями технічних документів та чеків на вказане майно. Актом перевірки реєстрації та проживанн, оформленого комісією у складі з депутатом Дніпрорудненської міської ради та сусідів від 31.10.2016 року, встановлено, що за адресою м. Дніпрорудне вул. Центральна (Леніна) буд.47 кв.69 дійсно зареєстрована відповідачка з їх малолітньою дитиною та він проживає без реєстрації з 2012 року. На теперішній час між ним та відповідачкою не досягнуто добровільної угоди щодо розподілу спільно придбаного майна, тому він вимушений звернутися до суду з даним позоом, в якому просить розділити спільно придбане майно подружжя, а саме: визнати за ним та відповідачкою право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири за кожним, яка розташована за адресою: м.Дніпрорудне вул.Центральна (Леніна) буд.47 кв.69; Виділити йому наступне майно: Водонагрівач «Atlantic» вартістю 2000,00 грн., газову поверхню "Ardo" вартістю - 1000,00 грн., духовку "Ardo" вартістю - 1000,00 грн., пилосос " Sаmsung" вартістю - 500 грн., Кондиціонер «Midea» вартістю - 1000 грн. Таким чином, всього майна на суму - 5500 грн. Відповідачці [PERSON] ([PERSON]С.) просить виділити в натурі наступне майно: Телевізор «LG» з кронштейном, вартістю - 2000,00 грн., мікрохвильову піч «Supra вартістю - 500 грн.Таким чином, всього майна на суму - 2500,00 грн. Стягнути з нього на користь відповідачки грошову компенсацію в розмірі 1500 грн. Стягнути з відповідачки на його користь витрати на оплату судового збору в розмірі 1801,65 грн. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 25.07.2017 року замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] у звязку зі зміною прізвища відповідачки після розірвання шлюбу з [PERSON] (а.с.174). В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача в особі адвоката [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять уточнений позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник в особі адвоката [PERSON], уточнений позов визнали у повному обсязі, не запечують проти задоволення уточнених позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Судові витрати по спраі у вигляді оплати судового збору просять стягнути між сторонами порівну. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] є його сином. Йому відомо, що син з 2008 року почав зустрічатися з відповідачкою, проживали вони разом за адресою: м.Дніпрорудне вул.Комсомольська,17, потім знімали квартиру. В подальшому стало питання про придбання квартири молодим та цим питання займався сват. У червні 2011 року син одружився на [PERSON], та на весілля були подаровані грошові кошти, серед яких 1000 доларів США його ообисті. На початку липня 2011 року син у нього попрохав 5000 доларів США, на придбання квартири та які він віддав сину. Придбану квартиру він бачив, вона потребувала ремонту. Він передавав з роботи будівельні матеріали, наймали робочих, які встановили балкон, вікна, двері, будь-яких розписок не брав. Передаючи грошові кошти, вважав, що квартиру придбали подружжю для їх сімї. Без допомоги батьків молодята самі б не впоралися. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що його донька [PERSON] перебуває у шлюбі з позивачем [PERSON] з червня 2011 року. До шлюбу молоді проживали разом, на зйомній квартирі. З приводу придбання спірної квартири, ініціатором купівлі був він зі своєю дружиною. Він сам шукав покупців, збирав кошти на квартиру та сам дочці купив квартиру, яка його просила придбати двокімнатну квартиру. Він мав дохід: працював, отримував заробітну плату, пенсію, потім зняв з депозитного рахунку свої власні кошти. Квартиру дочці купували на зібрані з дружиною кошти, заощадження. Будь-яких договорів дарування на доньку не оформлював, також не оформлював квартиру і на себе. В процесі придбання квартири будь-які питання з позивачем, чи сватом не обговорювали. У день укладення Договору купівлі-продажу, він особисто віддав грошові кошти продавцю [PERSON]. Ні донька [PERSON], ні [PERSON], ні його батько гроші в сумі 5000 доларів США йому не передавали. У ремонті придбаної квартири участь приймав сват [PERSON], який встановив три вікна, двері, зробив балкон. Це була ініціатива виключно свата [PERSON] На теперішній час у спірній квартирі проживають його донька та онук. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача [PERSON], представника позивача адвоката [PERSON], пояснення відповідача [PERSON], представника відповідача адвоката [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, обгрунтування заявлених позовних вимог та письмові заперечення відповідача проти первісних позовних вимог, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені та в подальшому уточнені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів). У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що 04 червня 2011 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Дніпрорудненсьою міською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 39, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6 зворот). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], 11 лютого 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, копія якого міститься в маиеріалах справи (а.с.6). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 24.01.2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірваний та після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.116). Під час перебування у шлюбі, 04 серпня 2011 року [PERSON] було придбано у [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу від 04.08.2011 року, який посвідчений приватним нотарусом Василівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі № 1329 (а.с.146-148), а також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 01.11.2016 року (а.с.7). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Частиною першою ст.57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У відповідності зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) не має самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення щодо майна, набутого за час шлюбу, містить ч. 3 ст. 368 ЦК України. Положеннями ч. 1 ст. 69 СК України, визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності із ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктами права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно статті 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За розясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. п. 23,24 постанови від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Відповідно до розяснення абзацу 1 пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69,72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Суд вважає доведеним наявність правових підстав для розділу спільного майна подружжя. Оскільки спільність майна, набутого у шлюбі, презюмується ч.2 ст.60 СК України, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема і на квартиру допускається лише за його згодою. За час спільного проживання в шлюбі сторони придбали майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, \~а саме: водонагрівач «Atlantic» вартістю 2000,00 грн., газову поверхню "Ardo" вартістю - 1000,00 грн., духовку "Ardo" вартістю - 1000,00 грн., пилосос "Sаmsung" вартістю - 500 грн., кондиціонер «Midea» вартістю - 1000 грн., Телевізор «LG» з кронштейном, вартістю - 2000,00 грн., мікрохвильову піч «Supra вартістю - 500 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, копї яких містяться в матеріалах справи (а.с.8-10). З акту обстеження матеріально-побутових умов реєстрації та проживання, складеного комісією у складі депутата Дніпрорудненської міської ради [PERSON] від 31.10.2017 року вбачається, що вказане вище майно знаходиться в квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] (а.с.5), де відповідачка поміняла замки в квартирі, не допускає позивачка \~в житло, чим позбавляє його права користуватись майном. Придбане під час шлюбу майно можливо поділити в натурі, виділивши позивачу [PERSON] наступне майно: водонагрівач «Atlantic», газову поверхню "Ardo", духовку "Ardo", пилосос "Sаmsung", Кондиціонер «Midea», а відповідачці [PERSON]С наступне майно: телевізор «LG» з кронштейном, мікрохвильову піч «Supra, стягнувши з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] грошову компенсацію різниці вартості спільно нажитого майна подружжя в сумі 1500,00 гривень. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. У звязку з цим, суд у відповідності із ст.61 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Крім того, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору (а.с.1,142) в сумі 900,82 грн. (1801,65 грн.:2), тобто у половинному розмірі, враховуючи категорію справ про розподіл спільного майна подружжя. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved