Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Згідно позову, що надійшов до суду 21.01.2015 р., та змінам до позову від 25.02.2015 р. (а.с.61-67 т.1), від 15.05.2015 р. (а.с.145-148 т.1), від 29.03.2016 р. (а.с. 161-163 т.2), позивачка, [PERSON], зазначила, що з липня 2006 року вона перебувала в цивільному шлюбі з [PERSON] (далі - [PERSON]). У 2000 році [PERSON] купив автомобіль DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER]. На той момент він був у розлученні з [PERSON]. 21.04.2001 року автомобіль був проданий [PERSON], з якою зустрічався та проживав на той момент, але фактично продовжував користуватись автомобілем сам. 02.11.2001 року [PERSON] одружився з [PERSON] та прожив з нею у шлюбі до 31.10.2005 року. За усною угодою між [PERSON] та [PERSON] автомобіль DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], був фактично переданий її чоловіку у власність, він завжди ним користувався й після розлучення. В відповідності до діючого на даний час законодавства, а саме ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. [INFO] у віці 56 років помер [PERSON], з яким вона спільно з липня 2006 року проживала однією сім'єю, вважала за чоловіка, вела спільне господарство, була пов'язана спільним побутом. Смерть [PERSON] зареєстрована у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 09 січня 2015 року за відповідним актовим записом № 11. Організація, фінансування поховання [PERSON] здійснювалось за її власні кошти. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з автомобіля DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], 2000 року випуску. [PERSON] з 1981 року знаходився у шлюбі з [PERSON]. Були зареєстровані та проживали сім'єю за адресою [ADDRESS]. 15 березня 2000 р. [PERSON] та [PERSON] розлучилися. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу - розірвання шлюбу зареєстроване у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 15 березня 2000 року за актовим записом № 45. За час шлюбу придбали автомобіль «Таврія», який за згодою подружжя зареєстрували на дружину [PERSON]. Після розлучення колишнє подружжя мирно вирішило майнові взаємовідносини, за домовленістю [PERSON] віддала [PERSON] автомобіль Таврію, яким він розпоряджався за генеральною довіреністю. Після розлучення [PERSON] зустрічався з [PERSON], з якою мав намір створити сім'ю. В серпні 2000 року [PERSON] продав автомобіль Таврія та додавши грошей придбав автомобіль DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER]. У травні 2001 р. [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності, та, розуміючи, що його майно може бути арештоване, уклав фіктивний правочин, за яким продав свій автомобіль DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], [PERSON] за біржовою згодою № 12508 від 14.04.2001 р. Підтвердженням цього є Картка контрольного транспортного засобу. Зазначений правочин відповідно до ст. 234 ЦК України є фіктивним, так як створено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Так, хоча [PERSON] і уклав зазначений правочин. але він уклав його з жінкою, з якою спільно проживав та мав намір створити сім'ю. Крім того він продовжував користуватися цим автомобілем. Таким чином, наміром зазначеного правочину було те, щоб уникнути конфіскації автомобіля, і не мав жодних інших правових наслідків. 02 листопада 2001 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 02.11.2001 р. - укладення шлюбу зареєстроване у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 02 листопада 2001 року. Після укладення шлюбу Відповідачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] додатково підтверджує фіктивність вищезазначеного правочину. Весь час [PERSON] продовжував користуватися зазначеним автомобілем, технічно його обслуговував, ремонтував. Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Спільне життя з відповідачкою у [PERSON] не склалося і 31.10.2005 р. вони шлюб розірвали. Відповідно до Довідки № 408, виданої відділом РАЦС Вільногірського міського управління юстиції зазначений шлюб розірвано 31.10.2005 р. за актовим записом № 117. Після розірвання шлюбу колишнє подружжя мирно вирішило майнові спори щодо спільного майна та домовилося, що автомобіль залишається у [PERSON]. Відповідачка давала йому довіреності. З липня 2006 р. позивачка та [PERSON] більше восьми років спільно проживали однією сім'єю як чоловік та дружина, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, він 11.07.2006 р. зареєструвався за її адресою: [ADDRESS]. Факт спільного проживання підтверджується як його реєстрацією за її адресою, так і тим, що вони разом, почергово, страхували зазначений автомобіль, разом сплачували комунальні послуги. Вони разом виховували її дитину від першого шлюбу [PERSON], [INFO], син вважав його за батька. Разом святкували сімейні свята, разом робили ремонт в будинку та створювали комфорт у побуті. Після смерті вона поховала [PERSON] за власні кошти, та продовжує доглядати за могилою чоловіка. Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) визначено сім'ю, як первинний і основний осередок суспільства та вказано на ознаки сім'ї: спільне проживання осіб, які пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. З наведеного положення випливає одна з основних ознак сімейних відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. А ч. 4 даної статті дає передумови створення сім'ї, зокрема, на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У той же час в частині 2 ст. 3 СК України міститься вичерпний перелік випадків, коли особи, що проживають окремо, складають сім'ю: так, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. В усіх інших випадках діє загальне правило, передбачене ч. 1 п. 2 ст. 3 СК України: сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З викладеного позивачка вважає, що вона проживала з [PERSON] з 2006 р. однією сім'єю як чоловік та дружина, на засадах, не заборонених законом. Знаючи, що [PERSON] проживає з нею, та знаючи, що фактично автомобіль належить йому, відповідачка [PERSON] дала їй довіреність на управління та розпорядження зазначеним автомобілем DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], яка посвідчена 01.07.2009 р. державним нотаріусом Вільногірської ДНК Канюга О.В., за реєстровим № 1449. За домовленістю вона (позивачка) мала переоформити автомобіль в МРЕВ на чоловіка [PERSON], але через брак коштів вона не переоформила автомобіль. Надалі відбулися зміни в правилах дорожнього руху та інші законодавчі зміни, за якими для користування транспортним засобом достатньо було мати свідоцтво про його державну реєстрацію, та поліс страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, враховуючи брак коштів вони з чоловіком відкладали переоформлення автомобіля. Разом з тим, зазначеним автомобілем DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], її чоловік, [PERSON], постійно користувався до смерті, постійно його обслуговував. Це було обумовлено з відповідачкою, вона це знала та жодним чином більше 13 років не претендувала на автомобіль, навіть після його реєстрації на відповідачку у 2001 р. Фактично у 2009 році з передачею автомобіля за довіреністю на розпорядження (01.07.2009 р. посвідчена державним нотаріусом Вільногірської ДНК Канюга О.В. за реєстровим № 1449) відбулася цивільно-правова угода. Правочин повністю виконано в момент його вчинення. За цим правочином автомобіль Відповідачкою фактично передано їй та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом; Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків; У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Жодних підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, щодо недійсності цього правочину, не існує. Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Разом з тим, Відповідачка раніше, за життя чоловіка [PERSON], жодних претензій, щодо автомобіля, не пред'являла, але після його поховання 16.01.2015 р. вона раптово прийшла до неї (позивачки) та почала вимагати повернути їй автомобіль. Також прийшла з вимогою про автомобіль 17.01.2015 р. У них щодо автомобіля виник конфлікт. Позивачка вважає, що автомобіль фактично належав її чоловіку [PERSON], та має входити до спадкового майна. Відповідачка зараз не визнає тих домовленостей та усного правочину, які між ними раніше укладено. Враховуючи, що позивачка тривалий час проживала зі спадкодавцем однією сім'єю, вона належить, відповідно до ст.1264 ЦК України, до четвертої черги спадкування. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. При житті [PERSON] заповіт не залишав, тому має місце спадкування за законом. У зв'язку з тим, що вбачається спір про право, спір має розглядатися в позовному провадженні. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно із п. 20 Постанови, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Позивачка вважає, що Відповідачка, не визнаючи укладений між нею та чоловіком усний правочин, порушує її спадкові права на зазначений автомобіль. Тому на основі вище викладеного, також того, що Відповідачка не визнає факту проживання однією сім'єю та факту спадкування майна - автомобіля після смерті [PERSON], та фактичної належності йому автомобіля, вона мусить звернутися за захистом своїх прав до суду. На підставі вище викладеного і ст.ст. З, 202, 203 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст. 202, 203, 204, 205, 206, 208, 215, 216, 218, 1264 ЦК України, та ст.ст. 3, 109, 118-120, 256, 258, 110 ЦПК України, позивачка заявила наступні вимоги: 1. Встановити факт проживання, [PERSON] (податковий номер [NUMBER]) однією сім'єю з померлим [INFO] [PERSON], з 11 липня 2006 р. 2. Визнати біржову згоду № 12508 від 14.04.2001 р., щодо продажу [PERSON] автомобіля DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], [PERSON], недійсною з моменту укладення з 14 квітня 2001 року. 3. Скасувати біржову згоду № 12508 від 14.04.2001 р., щодо продажу [PERSON] автомобіля DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], [PERSON], як укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. 4. Визнати усний правочин, щодо передачі 01.07.2009 р. [PERSON] автомобіля DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], [PERSON] та [PERSON], фактично укладеним. 5. Стягнути з Відповідачки судові витрати у справі. В зв'язку з тим, що за заявами позивачки, про залишення частини позовних вимог без розгляду, та згідно ухвал суду від 09.02.2016 р. та від 25.04.2016 р., якими було задоволено зазначені заяви (а.с.93,176 т.2), до розгляду по-суті позивачка залишила одну позовну вимогу, а саме: Встановити факт проживання, [PERSON] (податковий номер [NUMBER]) однією сім'єю з померлим [INFO] [PERSON], з 11 липня 2006 р., та вимогу про відшкодування судових витрат. Згідно позову третьої особи на боці позивача, [PERSON], що надійшов до суду 16.03.2016 року (а.с.134-136 т.2) позивач зазначив, що ухвалою суду від 09.02.2016 р. його визнано за цим позовом третьою особою. Разом з тим, даний спір стосується визнання правочину недійсним, за яким відповідачка неправомірно набула право власності на автомобіль DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], який фактично належав його батькові [PERSON], та який є спадковим майном після смерті батька. Таким чином даний спір безпосередньо стосується його прав та інтересів, щодо спадкових прав на зазначений автомобіль. Враховуючи зазначене, відповідно до ст.34 ЦПК України, ним подається позовна заява третьої особи з самостійними позовними вимогами на стороні позивача наступного змісту: [INFO] у віці 56 років помер його батько [PERSON], смерть якого зареєстрована у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 09 січня 2015 року за актовим записом №11. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з автомобіля DAEWOO Lanos 2000 року випуску д. н. [NUMBER]. Після смерті батька, 12.06.2015 р. він звернувся до Вільногірської державної нотаріальної контори, де заведена спадкова справа № 83/2015 (номер у спадковому реєстрі 57561204), але вищезазначений автомобіль він успадкувати не може, так як ним фактично незаконно заволоділа відповідачка за фіктивним правочином за біржовою угодою 12508 від 14.04.2015 p., укладеною з його померлим батьком. [PERSON] з 1981 року знаходився у шлюбі з його матір'ю [PERSON]. Були зареєстровані та проживали сім'єю за адресою [ADDRESS]. Від шлюбу народився він. 15 березня 2000 р. батьки [PERSON] та [PERSON] розлучилися. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу - розірвання шлюбу зареєстроване у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 15 березня 2000 року за актовим записом № 45. За час шлюбу придбали автомобіль «Таврія», який за згодою подружжя зареєстрували на дружину [PERSON]. Після розлучення колишнє подружжя мирно вирішило майнові взаємовідносини, за домовленістю [PERSON] віддала [PERSON] автомобіль Таврію, яким він розпоряджався за генеральною довіреністю. Після розлучення [PERSON] зустрічався з відповідачкою [PERSON], з якою мав намір створити сім'ю. В серпні 2000 року [PERSON] продав автомобіль Таврія, та додавши грошей придбав автомобіль DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER]. У березні 2001 р. [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності, та розуміючи що його майно може бути арештоване, уклав фіктивний правочин, за яким продав свій автомобіль DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], [PERSON] за біржовою угодою № 12508 від 14.04.2001 р. Підтвердженням цього є Картка контрольного транспортного засобу . Зазначений правочин, відповідно до ст. 234 ЦК України, є фіктивним, так як створено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Відповідно до листа прокуратури м. Вільногірська № 48-13-15 від 23.03.2015 р. видно, що 26.03.2001 р. була порушена кримінальна справа відносно [PERSON], [INFO], за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.165 КК України (в ред. 1960 р.). За матеріалами вищевказаної справи 18.04.2001 р. був накладений арешт на майно останнього, серед якого був автомобіль ДЕУ ЛАНОС д. н. [NUMBER]. Проте зазначений арешт не був фактично виконаний, оскільки [PERSON] 14.04.2001 р. зняв його з обліку в МРЕВ М.Дніпропетровська та продав. Крім того, 26.07.2001 р. відносно [PERSON] була порушена також інша кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.165 КК України (в ред.. 1960 р.). По зазначеній справі арешт на майно [PERSON] не накладався. Також, відповідно до листа прокуратури м. Вільногірська № 48-13-15 від 28.04.2015 р. зазначено, що 26.03.2001 р. була порушена кримінальна справа відносно [PERSON], [INFO], за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.165 КК України (в ред.. 1960 р.). За матеріалами вищевказаної справи 18.04.2001 р. був накладений арешт на майно останнього, серед якого був автомобіль ДЕУ ЛАНОС д. н. [NUMBER]., автомобіль ВАЗ 2102 д. н. [NUMBER] та гараж [NUMBER] в кооперативі «Радужний» Проте зазначений арешт не був фактично виконаний, оскільки [PERSON] 14.04.2001 автомобіль ДЕУ ЛАНОС д. н. [NUMBER] зняв з обліку в МРЕВ м. Дніпродзержинська та продав. Крім того, згідно листа ЦНП ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровської обл. № 197 від 24.02.2015 р., згідно комп'ютерної бази АІС «Автомобіль» УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області на період 14.04.2001 р. ДЕУ ЛАНОС д. н. [NUMBER] (кузов № [NUMBER]) був [PERSON]. Крім того, згідно картки обліку ТЗ станом на 03.12.2008 р. власником автомобіля ДЕУ ЛАНОС д. н. [NUMBER] (кузов № [NUMBER]) значиться [PERSON]. Разом з цим згідно картки контрольного ТЗ станом на 23.05.2001 р. автомобіль за документом № [NUMBER] ДЕУ ЛАНОС кузов № [NUMBER] має бути поставлений на штраф майдан. Дана санкція не була виконана крім іншого також через те, що була допущена помилка в номері кузова, пропущена літера Y. Так, хоча [PERSON] і уклав зазначений правочин, але він уклав його з жінкою, з якою спільно проживав та мав намір створити сім'ю. Крім того, він продовжував користуватися цим автомобілем. Таким чином, наміром зазначеного правочину було те, щоб уникнути конфіскації автомобіля, і не мав жодних інших правових наслідків. Зазначене підтверджено документально, та свідчить що [PERSON] не мав наміру, щодо фактичного укладення правочину та настання реальних наслідків його укладення, а мав намір лише уникнути конфіскації зазначеного автомобіля. Таким чином укладений 14.04.2001 р. правочин є фіктивним, без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. 02 листопада 2001 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 02.11.2001 р. - укладення шлюбу зареєстроване у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 02 листопада 2001 року. Після укладення шлюбу Відповідачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] додатково підтверджує фіктивність вищезазначеного правочину. Весь час (з моменту придбання у 2000 році і доки не помер [INFO]) [PERSON] продовжував користуватися зазначеним автомобілем, технічно його обслуговував, ремонтував. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Та відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як видно із наведеного в позові в цій частині та наведеного в позові далі правочин з передачі автомобіля ДЕУ ЛАНОС д. н. [NUMBER], кузов № [NUMBER] (попередній державний номер до укладення 14.04.2001 р. біржової згоди [NUMBER]) фактично не відбувся, автомобіль фактично Відповідачці [PERSON] не передавався. Реальним власником та користувачем зазначеного автомобіля весь час до своєї смерті [INFO] залишався [PERSON] Відповідно до п. 5 Постанови № 9 від 06.11.2009 р. Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (Надалі - Постанови Пленуму ВСУ) - відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочин) недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ - правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Цивільним законодавством передбачено недійсність оспорюваного цим позовом правочину відповідно до ч.5 ст.203, ч.1 ст.215, 216, 234 ЦК України. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ - відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ - відповідно до частини першої для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Умисел на укладення правочину - біржової згоди № 12508 від 14.04.2001 р. був як раз намір [PERSON] на запобігання конфіскацій автомобіля, та домовленість з Відповідачкою [PERSON] про саме таку мету біржової згоди, хоча реально автомобіль їй не передавався. Реальним власником та користувачем зазначеного автомобіля весь час до своєї смерті [INFO] залишався [PERSON]. Спільне життя з відповідачкою у [PERSON] не склалося і 31.10.2005 р. вони шлюб розірвали. Відповідно до Довідки № 408, виданої відділом РАЦС Вільногірського міського управління юстиції зазначений шлюб розірвано 31.10.2005 р. за актовим записом № 117. Після розірвання шлюбу колишнє подружжя мирно вирішило майнові спори щодо спільного майна та домовилося, що автомобіль залишається у [PERSON]. Відповідачка давала йому довіреності. Надалі, з липня 2006 р. батько [PERSON] більше восьми років спільно проживав з [PERSON] однією сім'єю як чоловік та дружина, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, він 11.07.2006 р. зареєструвався за адресою [ADDRESS], у [PERSON]. Вони разом почергово страхували зазначений автомобіль. Знаючи, що фактично автомобіль належить його батькові, Відповідачка [PERSON] давала довіреність [PERSON] на управління та розпорядження зазначеним автомобілем DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], яка посвідчена 01.07.2009 р. державним нотаріусом Вільногірської ДНК Канюга О.В. за реєстровим № 1449. Надалі відбулися зміни в правилах дорожнього руху та інші законодавчі зміни, за якими для користування транспортним засобом достатньо було мати свідоцтво про його державну реєстрацію, та поліс страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, враховуючи, що автомобіль фактично був під арештом, батько не міг переоформити автомобіль. Разом з тим, зазначеним автомобілем DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER], батько [PERSON] постійно користувався до смерті, постійно його обслуговував. Це було обумовлено з Відповідачкою, вона це знала та жодним чином більше 13 років не претендувала на автомобіль навіть після його реєстрації на Відповідачку у 2001 р. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. При житті [PERSON] заповіт не залишав, тому має місце спадкування за законом. Він є спадкоємцем першої черги. У зв'язку з тим, що вбачається спір про право, спір має розглядатися в позовному провадженні. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно із п. 20 Постанови, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Він, відповідно до ст.1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги. Він вважає, що Відповідачка порушує його спадкові права на зазначений автомобіль. Тому, на основі вище викладеного, також того, що Відповідачка не визнає право та факту спадкування майна - автомобіля після смерті його батька [PERSON], та фактичної належності йому автомобіля, він мусить звернутися за захистом своїх прав до суду. На підставі вище викладеного і ст.ст. 3, 202, 203 СК України, Постанови № 9 від 06.11.2009 р. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування", ст.ст. 202, 203, 215, 216, 218, 1261 ЦК України, та ст.ст. З, 34, 109, 118- 120, 256, 258, 110 ЦПК України, позивач прохає: 1. Визнати недійсною з моменту укладення з 14 квітня 2001 року біржову згоду № 12508 від 14.04.2001 р., щодо продажу [PERSON] автомобіля DAEWOO Lanos, д/н [NUMBER] [PERSON], як укладену без наміру створення правих наслідків, які обумовлювалися цим правочином. 2. Розпочати розгляд справи спочатку. 3. Стягнути з Відповідача судові витрати у справі. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат В'язовий В.В., який одночасно представляв інтереси третьої особи з самостійними вимогами [PERSON], а також він сам, [PERSON], позовні вимоги за первісним позовом та їх обгрунтування, а також позовні вимоги та їх обгрунтування за позовом третьої особи з самостійними вимогами, підтримали в повному обсязі. З додаткових пояснень [PERSON] та його представника витікає, що він про порушення його прав, тобто про належність спірного автомобіля [PERSON] та про фіктивність біржової угоди, стосовно продажі батьком спірного автомобіля відповідачці [PERSON] весною 2001 р., узнав лише 17 січня 2015 р., коли [PERSON] стала вимагати повернення їй спірного автомобіля, тому строк позовної давності ним не було пропущено. Він був допрошений в якості свідка у кримінальній справі, що порушувалася у відношенні батька, але тоді не знав про арешт автомобіля і про те, що спірний автомобіль батько продав [PERSON], з якою потім уклав шлюб. Третя особа без самостійних вимог, [PERSON], надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.103 т.2). Разом з тим, раніше в судовому засіданні він підтримав позовні вимоги за первісним позовом та їх обгрунтування та додатково пояснив, що заяву про прийняття спадщини після смерті батька подавав його брат [PERSON] Третя особа без самостійних вимог, Правобережна товарна біржа, надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника та додатково повідомила про відсутність підстав для залучення її до участі у даній справі в якості третьої особи (а.с.141 т.2). Відповідачка, [PERSON], та її представник первісний позов [PERSON] та позов третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] не визнали. При цьому, 26.02.2015 р. [PERSON] надавала до суду зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] (а.с.72-73,198-200 т.1), який за її заявою був залишений без розгляду, згідно ухвали суду від 11.12.2015 р. (а.с.34 т.2). З пояснень відповідачки та її представника витікає, що їй на праві особистої приватної власності належить легковий автомобіль «ДЕУ ЛАНОС», виробник ЗАТ «ЗАЗ», двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2000 року випуску, який було придбано в м. Дніпродзержинську за її особисті, належні їй, кошти за біржовою угодою № 12508 від 14.04.2001 р. На прохання її колишнього чоловіка [PERSON], шлюб з яким було нею укладено 02.11.2001 р. і розірвано 31.10.2005 р., з урахуванням того, що між ними залишились після розірвання шлюбу нормальні, дружні стосунки, вона видала довіреність на право користування та розпорядження належним їй автомобілем на ім'я його співмешканки - [PERSON], яку було посвідчено нотаріально 01.07.2009 р. та строк дії якої сплив 01.07.2012 р. Після закінчення строку дії довіреності, виданої [PERSON], автомобілем продовжував користуватись за її згодою та з її дозволу [PERSON], з яким вони планували поновити подружні стосунки. Однак, [INFO], [PERSON] помер в лікарні м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Прим цьому, на організацію його поховання, нею були витрачені особисті кошти в розмірі 1000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією з кафе «Бригантина» м. Вільногірська (копія додається). Після смерті [PERSON], автомобіль залишився у відповідачки [PERSON], а після того, як вона стала вимагати від неї повернути цей автомобіль їй, вона незаконно, без її відома та без її згоди, передала цей автомобіль [PERSON], що підтверджується його розпискою, який незаконно утримував цей автомобіль у себе та користувався ним. На її вимоги повернути їй автомобіль вони не реагували, та звернулись до суду з позовом до неї про визнання біржової угоди недійсною. За фактом заволодіння відповідачами належним їй автомобілем, вона зверталась з відповідною заявою, про притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності за вчинений відносно неї злочин. Належний їй автомобіль співробітниками міліції було повернуто їй. Відповідачка та її представник вважають, що позовна вимога позивачки за первісним позовом [PERSON], про встановлення факту проживання її та [PERSON] однією сім'єю без укладення шлюбу, пред'явлена до відповідачки [PERSON] безпідставно, оскільки цей факт [PERSON] ніколи не заперечувала, що підтверджується тим, що [PERSON] 01.07.2009 року оформляла довіреність на розпорядження спірним автомобілем на [PERSON], яка в цей час і до настання смерті [PERSON] проживала спільно з ним. Тому в цьому випадку питання про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю мало бути вирішеним в порядку окремого провадження, а не в порядку позовного. Також [PERSON] не має ніякого відношення до спадкування майна після смерті [PERSON], оскільки вона є спадкоємцем 4 черги, в той час, як є в наявності спадкоємець першої черги, [PERSON] Відповідачка та її представник вважають, що позивач [PERSON] пропустив строк позовної давності для звернення зі своїм позовом, та прохають застосувати наслідки пропуску цього строку, в виді відмови у задоволенні позову, оскільки [PERSON] не могло бути невідомим те, що власником спірного автомобіля є [PERSON], а не його батько [PERSON] Це підтверджується довіреністю від 14.08.2006 року на право керування спірним автомобілем, яку оформив [PERSON], діючи від імені власника автомобіля [PERSON], на [PERSON] на строк до 30.09.2008 року. [PERSON] постійно користувався спірним автомобілем разом зі своїм батьком, тому мав знати, хто є власником автомобіля. Окрім того, [PERSON], за свого життя, тобто протягом майже 15 років, не приймав ніяких заходів до повернення спірного автомобіля у свою власність, тому заяви позивача про недійсність біржової згоди із-за її фіктивності, за якою спірний автомобіль був проданий [PERSON] та куплений відповідачкою [PERSON], є тільки припущенням. Стосовно того, що весною 2001 р. на спірний автомобіль, в зв'язку з порушенням кримінальної справи у відношенні [PERSON], накладався арешт, який не був виконаний, слід зазначити, що невиконання його відбулося саме тому, що спірний автомобіль був проданий, а не тому, що неправильно був зазначений номер кузова в реєстраційних документах. Це підтверджується листом прокурора м. Вільногірська. Позивач не надав відповідних доказів, внаслідок чого не була досліджена в судовому засіданні біржова згода, тобто не з'ясовано її умови, стосовно купівлі-продажу спірного автомобіля, в тому числі його вартість. [PERSON] сплатила за автомобіль 30 тис. грн., що свідчить про те, що спірний автомобіль був проданий, а [PERSON] отримав гроші, які були йому потрібні. Якщо б йому не були потрібні кошти, то він міг би оформити спірний автомобіль шляхом дарування одному із свої синів, проте він цього не зробив. Позивач безпідставно керувався правовими нормами Цивільного кодексу України, який набрав чинності в 2004 році, а подія купівлі-продажу спірного автомобіля мала місце в період дії ЦК України в редакції 1963 р., при цьому закон зворотної дії не має. 21.04.2001 року у [PERSON] не було посвідчення водія, тому була оформлена довіреність на право керування спірним автомобілем на ім'я [PERSON] Із показань свідка [PERSON], колишньої дружини [PERSON] та матері третіх осіб - [PERSON] та [PERSON], витікає, що після розірвання шлюбу з нею 15.03.2000 р., [PERSON] продав за її довіреністю автомобіль Таврію, та купив автомобіль ДЕУ ЛАНОС, жив у своїх знайомих. З 27-28 жовтня 1999 р. виникли зв'язки між [PERSON] та [PERSON], а з осені 2000 року [PERSON] став проживати у [PERSON] по [ADDRESS]. В березні 2001 року він працював директором Тепломереж, а [PERSON] там же - головним бухгалтером. В цей час на [PERSON] було відкрито кримінальну справу і він, щоб автомобіль не попав під конфіскацію, фіктивно продав його [PERSON] За яку ціну продав їй невідомо. Після чого в листопаді 2001 року вони зареєстрували шлюб. Осінню 2005 року шлюб вони розірвали і [PERSON] забрав собі тільки автомобіль ДЕУ ЛАНОС, яким користувався до дня настання його смерті. Влітку 2006 року став жити у [PERSON] по вул. Привокзальній. [PERSON] дважди давала довіреність для переоформлення автомобіля ДЕУ ЛАНОС, але після смерті [PERSON] з'ясувалося, що автомобіль не був переоформлений на [PERSON] Чому не був переоформлений автомобіль вона не знає. Із показань свідка [PERSON], витікає, що він був знайомий з [PERSON] з 2007 р. по спільній роботі в ЖКГ, де [PERSON] працював начальником дільниці до дня його смерті. [PERSON] знає тільки заочно, особисто не знайомий. [PERSON] користувався автомобілем ДЕУ ЛАНОС, технічно доглядав його, говорив, що це його автомобіль. Він, свідок, також керував цим автомобілем. Приблизно в 2011 році він хотів купити зазначений автомобіль, тоді з'ясувалося, що автомобіль не належить [PERSON] Від [PERSON] йому стало відомо, що після смерті [PERSON] автомобіль забрала [PERSON] [PERSON] і [PERSON] проживали спільно однією сім'єю. Із показань свідка [PERSON], витікає, що вона перебуває в дружніх відносинах з [PERSON], з якою знайома приблизно з 2000 року. З [PERSON] незнайома. В 2001 році [PERSON] позичала у неї 2 тис. грн. для покупки автомобіля. При цьому, вона з [PERSON] та [PERSON] на автомобілі разом їхали в м. Дніпродзержинськ і вона була свідком того, як [PERSON] розрахувалася за автомобіль з [PERSON], проте вона не може згадати якими купюрами сплачено. Яку суму було сплачено, їй також невідомо, і вона цим не цікавилася. Розрахунок був зроблений в автомобілі в м. Дніпродзержинську, потім вона вийшла із автомобіля та пішла на ринок. Пізніше вони разом повернулися додому, хто керував автомобілем вона не пам'ятає, сама сиділа на заднім сидінні. Гроші їй [PERSON] повернула осінню 2001 року. Розписка, стосовно позики у неї грошей, не складалася. В судовому засіданні були досліджені також надані сторонами письмові докази, а саме: - квитанцію про оплату позивачкою [PERSON] судового збору - 243.60 грн. від 20.01.2016 р. (а.с.1 т.1); - копію витягу із паспорта громадянки України [PERSON], [INFO], зареєстрованої за місцем проживання в [ADDRESS], з 26.05.2006 р. (а.с.10-11 т.1); - копію витягу із паспорта громадянина України [PERSON], [INFO], зареєстрованого за місцем проживання в [ADDRESS], з 11.07.2006 р. (а.с.12-14 т.1); - копію посвідчення на ім'я [PERSON], 1958 р. н., який є інвалідом ІІІ групи, посвідчення видане на термін: з 01.12.2005 року на довічний термін. (а.с. 16 т.1); - копію свідоцтва про смерть, [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 17 т.1) - копію свідоцтва про розірвання шлюбу, відповідно до якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15.03.2000 року (а.с. 18 т.1); - копію картки обліку ТЗ від 03.12.2008 року, відповідно до якого [PERSON] є власником автомобіля ДЕУ ЛАНОС, кузов № [NUMBER], державний номер [NUMBER], в нижній частині картки зазначені дані контрольного ТЗ - ДЕУ ЛАНОС, кузов № [NUMBER], де є відмітка від 22 та від 23 травня 2001 - санкція, поставити на штрафний майдан, арешт на майно [PERSON], повідомити в прокуратуру м. Вільногірська (а.с. 19, 49, 152 т.1); - копію свідоцтва про реєстрацію ТЗ, відповідно до якого, [PERSON] є власником ДЕУ ЛАНОС, зеленого кольору, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], на підставі біржової згоди № 12508 від 14.04.2001 р., дата видачі - 21.04.2001 р. (а.с. 20, 48, 74 т.1); - копію довідки, про те, що 31.10.2005 року зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21 т.1); - копію довіреності від 01.07.2009 року, відповідно до якої [PERSON] уповноважила [PERSON] в усіх органах представляти її інтереси, пов'язані з експлуатацією, розпорядженням, наданням у користування та відчуженням автомобіля марки ДЕУ ЛАНОС, рік випуску 2000, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], довіреність дійсна на строк до 01.07.2012 року. (а.с. 22, 117 т.1); - копію витягу про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей від 01.07.2009 року, відповідно до якого [PERSON] видала довіреність [PERSON] на майно: автомобіль легковий, номер державної реєстрації: [NUMBER], марка ДЕУ ЛАНОС, рік випуску 2000 (а.с. 23 т.1); - копію страхового полісу від 24.06.2006 року, який діяв з 25.06.2014 до 24.05.2015 року, страхувальник [PERSON] сплатив страхову суму за транспортний засіб DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER] (а.с. 24 т.1); - копію страхового полісу від 18.06.2012 року, який діяв з 25.06.2012 до 24.06.2013 року, страхувальник [PERSON] сплатив страхову суму за транспортний засіб DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER], рік випуску 2000, кузов [NUMBER] (а.с. 25 т.1); - копію страхового полісу від 24.06.2011 року, який діяв з 25.06.2011 до 24.06.2012 року, страхувальник [PERSON] сплатила страхову суму за транспортний засіб DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER], рік випуску 2000, кузов [NUMBER] (а.с. 26 т.1); - копію страхового полісу від 21.06.2010 року, який діяв з 22.06.2010 до 21.06.2011 року, страхувальник [PERSON] сплатила страхову суму за транспортний засіб DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER], рік випуску 2000, кузов [NUMBER] (а.с. 27 т.1); - копію страхового полісу від 14.09.2009 року, який діяв з 15.09.2009 до 14.09.2010 року, страхувальник [PERSON] сплатив страхову суму за транспортний засіб DAEWOO LANOS, номерний знак [NUMBER], рік випуску 2000, кузов [NUMBER] (а.с. 28 т.1); - довідку ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області від 26.01.2016 р., згідно якої [PERSON], [INFO], зареєстрована за місцем проживання в [ADDRESS] (а.с .32 т.1); - копію витягу із паспорта громадянки України [PERSON], [INFO], зареєстрованої за місцем проживання в [ADDRESS]. (а.с.43 т.1); - копію довіреності від 14.08.2006 року, відповідно до якої [PERSON], діючи по довіреності від імені [PERSON], уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в органах Державтоінспекції при проведенні технічного огляду належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ автомобіля марки ДЕУ ЛАНОС, рік випуску 2000, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER], довіреність видана на строк до 30.09.2008 року. (а.с. 47, 119 т.1); - копію листа від 31.10.08 року, на ім'я [PERSON], відповідно до якого прокурор м. Вільногірська, повідомляє, що арешт на належний їй транспортний засіб ДЕУ ЛАНОС, номерний знак [NUMBER], рік випуску 2000, прокуратурою міста не накладався, прокуратурою міста не міг бути направлений лист до будь-яких органів, в тому числі ОВС чи МРЕВ за № [NUMBER] від 23.05.2001 р. (а.с. 50); - копію посвідчення водія, виданого 23.05.2001 року, відповідно до якого [PERSON], [INFO], отримала категорію В (а.с. 75 т.1) - копію розписки від 19.01.2015 року, відповідно до якої [PERSON] отримав автомобіль свого батька [PERSON], ДЕУ ЛАНОС, номерний знак [NUMBER], в якості спадщини (а.с. 76 т.1); - копію витягу із паспорта громадянина України [PERSON], [INFO], зареєстрованого за місцем проживання в [ADDRESS] (а.с.101 т.1); - копію листа від 24.02.2015 року надісланого центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів УДАІ ГУМВС України у Дніпропетровській області, повідомляється, що станом на 14.04.2001 р. власником автомобіля DAEWOO LANOS, д. н. [NUMBER], к. [NUMBER] був [PERSON], що мешкає в [ADDRESS]. (а.с. 106,151 т.1); - копію картки обліку ТЗ від 21.02.2015 року, відповідно до якої [PERSON] є власником автомобіля ДЕУ ЛАНОС, державний номер [NUMBER], тех. операція - реєстрація придбаного ТЗ на аукціоні, товарній біржі, дата операції 21.04.2001 р., документ - біржова угода № 12508 від 14.04.2001 р. (а.с. 107 т.1); - копію картки обліку ТЗ від 24.02.2015 року, відповідно до якої [PERSON] є власником автомобіля ДЕУ ЛАНОС, державний номер [NUMBER], тех. операція - зняття з обліку для реалізації, дата операції - 14.04.2001 р. (а.с. 108 т.1); - копію картки обліку ТЗ від 24.02.2015 року, відповідно до якої [PERSON] є власником автомобіля ДЕУ ЛАНОС, державний номер [NUMBER], тех. операція - реєстрація ТЗ (первинна постановка на облік), дата операції - 14.04.2001 р., документ: акт прийому-передачі № ДЮА064027 від 24.02.2001 р. (а.с. 109 т.1); - копію листа від 23.03.2015 року на ім'я Вязового В.В., відповідно до якого прокурор м. Вільногірська, повідомляє, що 26.03.2001 року була порушена кримінальна справа відносно [PERSON], 1958 р. н., за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.165 КК України. За матеріалами даної справи 18.04.2001 року був накладений арешт на майно [PERSON], в тому числі на автомобіль ДЕУ ЛАНОС д. н. [NUMBER]. Проте зазначений арешт не був фактично виконаний, оскільки [PERSON] 14.04.2001 року зняв його з обліку в МРЕВ м. Дніпродзержинська та продав. (а.с. 111, 149 т.1); - копію довідки від 12.01.2015 року, виданої начальником відділу загально-організаційного забезпечення, контролю, внутрішньої політики та зв'язків з ЗМІ, на ім'я [PERSON], повідомляється що [PERSON], який помер [INFO], був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. (а.с. 112 т.1) - копію розрахункової квитанції кафе "Бригантина" від 03.01.2015 р., згідно якої [PERSON] сплатила за 11 видів харчових продуктів 6408.00 грн. (а.с.113 т.1); - копію розрахункової квитанції кафе "Бригантина" від 08.01.2015 р., згідно якої [PERSON] сплатила за 11 видів харчових продуктів 1922.40 грн. (а.с.113 т.1, зворотна сторона); - копію розрахункової квитанції кафе "Бригантина" від 09.02.2015 р., згідно якої [PERSON] сплатила за 11 видів харчових продуктів 2136.00 грн. (а.с.114 т.1); - копію товарного чека від 02.01.2015 р. про оплату [PERSON] ритуальних предметів з поховання на суму 2598.00 грн. (а.с.116 т.1); - лист начальника ВДАІ з обслуговування м. Вільногірська ГУМВС України у Дніпропетровській області від 20.04.2015 р., про неможливість надати інформацію про те, коли та з якого приводу ставився на штрафний майдан у 2001 році а/м ДЕУ Ланос д/н [NUMBER] або д/н [NUMBER], оскільки "Журнал затримання та видачі транспорта" знищено за терміном зберігання. Додаток - довідка канцелярії Вільногірського МВ ГУМВС від 20.04.2015 р. про знищення зазначеного журналу, згідно Акту знищення № 815 від 11.02.2014 р. (а.с.131, 132 т.1); - копію листа від 28.04.2015 року на ім'я Вязового В.В., відповідно до якого прокурор м. Вільногірська, повідомляє, що 26.03.2001 року була порушена кримінальна справа відносно [PERSON], 1958 р. н., за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.165 КК України. За матеріалами даної справи 18.04.2001 року був накладений арешт на майно [PERSON], в тому числі на автомобіль ДЕУ ЛАНОС д. н. [NUMBER], автомобіль ВАЗ-2102 д. н. [NUMBER] та гараж [NUMBER] в кооперативі "Радужний". Проте зазначений арешт не був фактично виконаний, оскільки [PERSON] 14.04.2001 року зняв автомобіль ДЕУ ЛАНОС д. н. [NUMBER], з обліку в МРЕВ м. Дніпродзержинська та продав. Інформація стосовно зняття арешту з автомобіля ВАЗ-2102, д. н. [NUMBER], та з гаража [NUMBER] в кооперативі "Радужний" в прокуратурі міста відсутня (а.с. 150 т.1); - фототаблицю з кольорових фото (по два фото на одній сторінці), на яких є зображення спірного автомобіля ДЕУ ЛАНОС, [PERSON] та [PERSON] спільно з іншими їхніми родичами та знайомими, починаючи з 27.02.2002 р. закінчуючи 15.06.2014 р. (а.с.176-182 т.1); - копію довідки про проведення огляду транспортного засобу та оцінки спричиненої шкоди від 01.06.2015 р., стосовно автомобіля ДЕУ ЛАНОС, д. н. [NUMBER], що склала 18920.00 грн. (а.с.195, 201 т.1); - копію листа [PERSON] від 05.06.2015 р. на адресу адвоката В'язового В.В. про його присутність за викликом міліції 01.06.2015 р. під час огляду відкритого гаража [NUMBER] в гаражному кооперативі "Сонячний" та автомобіля ДЕУ ЛАНОС д. н. [NUMBER], який пробував витягти з гаража на буксирі [PERSON] (а.с.234-235; - копію довіреності від 21.04.2001 року, відповідно до якої [PERSON] доручила [PERSON] керувати належним їй автомобілем марки ДЕУ ЛАНОС, рік випуску - 2000, державний номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER], з правом виїзду за кордон, довіреність дійсна на строк до 21.04.2004 року (а.с.44 т.2); - копію спадкової справи № 83/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON], в тому числі копію заяви [PERSON] від 12.06.2015 р. про прийняття спадщини після настання смерті [INFO] його батька [PERSON] (а.с.123-129 т.2); - квитанцію від 16.03.2016 р. про сплату позивачем-третьою особою з самостійними вимогами, [PERSON], судового збору за подачу позову в сумі 551.20 грн. (а.с.133 т.2); - копію заяви [PERSON] від 25.03.2016 р., з якої витікає, що весною 2001 року він успадкував автомобіль і займався його переоформленням в МРЕВ м. Дніпродзержинська. З ним була його колишня дружина [PERSON], яка повідомила його про те, що [PERSON], якого він бачив в МРЕВ, та [PERSON], які спільно проживали як чоловік та жінка, приїхали удвох у МРЕВ з метою фіктивного переоформлення машини Ланос з [PERSON] на [PERSON], з метою уникнення арешту автомобіля. (а.с.183 т.2); - копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ2101, д. н. [NUMBER] на власника [PERSON], на підставі успадкування від 6.05.2000 р., дата видачі 31.03.2001 р. (а.с.184 т.2); - копію квитанції від 19.05.2016 р. на суму 1100.00 грн., про оплату [PERSON] адвокату В'язовому В.В. відповідно до умов договору від 10.03.2016 р., № 25/16 (а.с.198 т.2); - копію квитанції від 11.05.2016 р. на суму 1650.00 грн., про оплату [PERSON] адвокату В'язовому В.В. відповідно до умов договору від 10.03.2016 р., № 25/16 (а.с.199 т.2); - копію квитанції від 25.04.2016 р. на суму 1650.00 грн., про оплату [PERSON] адвокату В'язовому В.В. відповідно до умов договору від 10.03.2016 р., № 25/16 (а.с.200 т.2); - копію квитанції від 10.03.2016 р. на суму 1650.00 грн., про оплату [PERSON] адвокату В'язовому В.В. відповідно до умов договору від 10.03.2016 р., № 25/16 (а.с.200 т.2); - довідку-розрахунок витрат з оплати правової допомоги та захисту інтересів [PERSON] адвокатом В'язовим В.В., на загальну суму 6050.00 грн. (а.с.201 т.2); - заяву адвоката В'язового В.В. від 23.05.2016 р. про визнання показань свідка [PERSON] недопустимим доказом, оскільки вона не посилається на жодний з письмових доказів (а.с.202 т.2). Вислухавши сторони, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності та взаємозв'язку,

Outcome: dismissed