Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що 09.09.2015р року між ним та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір № 000729 фінансового лізингу. Зазначає, що перед укладення згаданого Договору представник відповідача повідомила про те, що він може придбати у ТзОВ «Лізингова компанія [PERSON]» міні-трактор YTO-SG244 за ціною 41000 гри. Для нього необхідно сплатити платежі в розмірі 19 800,00 грн. та 200,0 грн., після чого необхідно укласти Договір, і упродовж тижня він отримає міні-трактор в одному з салонів ТзОВ «Лізингова компанія [PERSON]» на території Львівської області. Оскільки згадані умови по придбанню міні-трактора [PERSON] задовольнили, він невідкладно сплатив вказані суми. Безпосередньо після цього, [PERSON] підписав вказаний Договір, проте останнього не перечитував, оскільки такий міститься на 12-ти сторінках з дуже дрібним шрифтом, тому, як стверджує позивач, він не мав реальної можливості при укладенні договору детально ознайомитися з його умовами. Однак, ні за тиждень, ні пізніше його не було повідомлено щодо отримання згаданого трактора. Тому, у продовж наступних декількох днів він, [PERSON]М, намагався додзвонитися до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»», однак його було повідомлено про те, що за умовами договору йому має бути надано інший трактор вартістю 200 000 грн., які еквівалентні 8510,64 доларів США. Таке повідомлення [PERSON] обурило, оскільки перед укладенням згаданого Договору сторонами обговорювався предмет купівлі-продажу міні-трактор YTO-SG244 за ціною 41000 грн. Крім того, [PERSON], зауважив з квитанції, що 19 800 грн. він заплатив так званий «адміністративний платіж», який згідно з умовами вказаного договору - це першочерговий одноразовий платіж за розгляд та перевірку документів для укладення Договору. Однак, позивач вважає, що умови згаданого Договору по оплаті адміністративного платежу є незаконними, оскільки цей платіж виходить за межі переліку платежів, передбачених законом. Крім того, він також зауважив, що умови згідно з пп. 1.4, 3.2.7, 4.2, 5.4, 5.7, 5.9. 7.3, 10.10, 10.12, 10.15, 10.16. 11.5, 12.1. 12.4. 12.5, 12.6, 12.8. 12.10. 12.11. 12.12, 12.13 Договору № 000729 від 09.09.2015р. є несправедливими, оскільки суперечать вимогам ст. 3. ч. 1. 3. 5 ст. 203, ч. 3 ст. 509, ч. 6 ст. 762, ст. 768, ч. 1 ст. 808 ЦК України, ст. 11,ч.2 ст. 16 закону України «Про фінансовий лізинг». На його думку, умови Договору № 000729 від 09.09.2015р. згідно із зазначеними пунктами Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штраф за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати адміністративний платіж за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем. Вважає, що визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, що суттєво змінить зміст договору, тому просить суд визнати договір № 000729 від 09.09.2015р. фінансового лізингу недійсним в цілому на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. У зв'язку з цим, просить стягнути з відповідача на його користь оплачені ним кошти на підставі ст. 216 ЦК України, а також просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Вважає, що зазначені вище умови договору порушують його права, як споживача, а також суперечать положенням Закону України "Про захист прав споживачів" та Закону України "Про фінансовий лізинг". Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, яку просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову, в яких вважає позов безпідставним та надуманим, просить в позові відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із законом правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Частина 3 ст.509 ЦК України встановлює, що зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В судовому засіданні встановлено, що домовленість з представником відповідача була про придбання міні-трактора YTO-SG244 за ціною 41000 грн. Для цього необхідно було сплатити платежі в розмірі 19 800,00 грн. та 200,0 грн., після чого необхідно укласти Договір, і упродовж тижня [PERSON] отримає міні-трактор в одному з салонів ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на території Львівської області. 09 вересня 2015 року позивач сплатив на користь ТзОВ "Лізингова компанія " Ваш Авто" 19 800 грн. та 200 грн. в рахунок повернення сплачених ним коштів за договором фінансового лізингу від 09.09.2015р. № 000729; 198 грн. сплачених за вчинення оплати коштів в розмірі 19 800 грн. 09.09.2015р. між ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»» та [PERSON] було укладено договір № 000729 фінансового лізингу. Однак, відповідно до п.1.1 Договору фінансового лізингу Лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу трактор «Донг Фенг 354» за ціною 200 000 гри. у власність та передати предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором, при цьому заздалегідь та у момент укладення договору не повідомивши позивача про зміну предмету договору. Таким чином, укладаючи такий договір, позивач був введений в оману, оскільки отримав недостатню кількість інформації про умови договору. До істотних умов договору лізингу Закон України "Про фінансовий лізинг" відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду Лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним. Умовами договору від 09.09.2015року передбачені такі лізингові платежі (п. 9.1, 9.7, 9,8 10.1 договору): "адміністративний платіж" (першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору) авансовий платіж, який становить 50% вартості предмета лізингу; комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу, лізингові платежі, які включають в себе відсотки (проценти) за користування Обсягом фінансування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування, частину від обсягу фінансування та комісію за супроводження Договору в розмірі 7 відсотків. Як вбачається із наведених договірних умов "адміністративний платіж" виходить за межі переліку платежів, передбачених законом. Крім того, в пунктах договору відсутня інформація про сплату адміністративного платежу, єдина інформація про Адміністративний платіж вказана в п. 9.7 Договору це те, що кошти, які надійшли від Лізингоодержувача, не залежно від призначення платежу в квитанції, зараховуються у наступному порядку: Адміністративний платіж; Авансовий платіж; Комісія за передачу предмета лізингу і т.д. Пунктами 10.2 спірного договору визначено розмір лізингових платежів за складною формулою, а саме: ЩЛП= ВПЛ*К, де ЩЛП щомісячний лізинговий платіж, ВПЛ вартість предмета лізингу, К - коефіцієнт, який розраховується за окремою формулою: К=(i х(1+і)n)/((1+i)n-1), де і сума відсоткової ставки за користування обсягом фінансування та комісії за супроводження договору (розраховані за один період або один місяць), n кількість періодів. Ці визначення є незрозумілими для звичайного споживача. Таким чином, виходячи з аналізу змісту Договору лізингу №000729 від 09.09.2015 року, а саме п.п.1.4, 3.2.7, 4.2, 5.4, 5.7, 5.9. 7.3, 10.10, 10.12, 10.15, 10.16. 11.5, 12.1. 12.4. 12.5, 12.6, 12.8. 12.10. 12.11. 12.12, 12.13, суд вважає доведеним включення відповідачем у договір несправедливих умов. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. На думку суду, визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору та потягне за собою визнання недійсним договору в цілому. На підставі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи характер і суть правовідносин, що склалися між сторонами, як це вбачається із наведених вище і встановлених судом обставин, і зважаючи на те, що за обставинами справи, умови спірного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обовязків на шкоду споживачеві, суд вважає, що є достатні правові підстави для задоволення позову. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, викладені у запереченнях проти позову, відносно того, що позивач був належним чином ознайомлений з умовами договору, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач не мав реальної можливості при укладенні договору детально ознайомитися з його умовами, зважаючи на їх непрозорість. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в сумі 974.20 грн.

Outcome: approved