Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , та встановлення порядку виконання рішення, згідно з яким рішення суду є підставою для зняття органами реєстрації місця проживання відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресою, обґрунтовуючи свої вимоги таким. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 10 грудня 2003 року позивач разом із своїм неповнолітнім на той час сином - відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєструвались та поселились у вказаній квартирі. Окрім того, позивачу та відповідачу на праві приватної власності в рівних частках належить 245/1000 частин квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] . До досягнення сином позивача повноліття, а також протягом наступних трьох років вони проживали разом. Але поступово син дорослішав, становився самостійним. Навесні 2019 року він скористався своїм правом на приватне особисте життя і переїхав на постійне місце проживання до вищевказаної квартири, де йому на праві власності належить відповідна частка. З того часу і по сьогодення він проживає в неї разом із своєю дівчиною. Наведене безумовно свідчить про те, що прийняте ним рішення є не тільки добровільним, але і цілком природнім і логічним, надає йому можливість будувати своє життя за власним розумінням і потребами. Ніяких перешкод у користуванні спірною квартирою позивач сину не чинила, а він не звертався до відповідних органів з наміром вселення до неї. В той же час позивач змушена звернутися до суду із цим позовом, оскільки несе додаткові витрати по сплаті комунальних платежів, так як вони нараховуються і на відповідача. Іншого способу захистити своє право на розпорядження і користування спірним майном в неї не має. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. [PERSON] належить на праві приватної особистої власності однокімнатна квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2003 року, посвідченого Другою Одеською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 1-2986, а також в КП "ОМБТІ та РОН" 25 липня 2003 року під № 397- стор 69- кн 470 пр. Зазначена квартира в цілому складається з однієї жилої кімнати, жилою площею 13,9 кв. м, загальною площею 43,0 кв. м. 10 грудня 2003 року [PERSON] разом із своїм неповнолітнім на той час сином - відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєструвались та поселились у вказаній квартирі. Наведене підтверджується відомостями № Д1-1345 8-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 27 лютого 2020 року. Окрім того, позивачці та відповідачу на праві приватної власності в рівних частках належить 245/1000 частин квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] . Тобто відповідач є власником іншого нерухомого майна. Вказане майно набуте ними на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 08 серпня 2001 року УЖКГ виконкому Одеської міської ради і зареєстрованого в реєстровій книзі за № 9-4883 та в КП "ОМБТІ та РОН" під № 811 - стор 22 - кн 418 пр. 245/1000 частин зазначеного житлового приміщення складають 50, 16 загальної площі. До досягнення сином повноліття, а також протягом наступних трьох років вони проживали разом. Але поступово син дорослішав, становився самостійним. Навесні 2019 року він скористався своїм правом на приватне особисте життя і переїхав на постійне місце проживання до вищевказаної квартири, де йому на праві власності належить відповідна частка. З того часу і по сьогодення він проживає в неї разом із своєю дівчиною. Наведене безумовно свідчить про те, що прийняте ним рішення є не тільки добровільним, але і цілком природнім і логічним, надає йому можливість будувати своє життя за власним розумінням і потребами. Ніяких перешкод у користуванні спірною квартирою позивач сину не чинила, а він не звертався до відповідних органів з наміром вселення до неї. В той же час позивач змушена звернутися до суду із цим позовом, оскільки несе додаткові витрати по сплаті комунальних платежів, так як вони нараховуються і на відповідача. Факт добровільного не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні підтверджується актом сусідів від 21 вересня 2020 року. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт непроживання відповідача в спірному приміщенні. Також про фактичне проживання відповідача за адресою належного йому житлового приміщення свідчить довідка, виданою ТОВ "Агрофірма Усатове" від 07 липня 2020 року за № 59. В той же час наявність реєстрації відповідача в квартирі порушує право вільного володіння, користування та розпорядження квартирою позивачем. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідачі порушили права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, виселився з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знявся, чим порушують права та законні інтереси позивача. Також реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування цією квартирою. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved