Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивачка 23.06.2017 року звернулась з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 27.10.2006 року був зареєстрований шлюб між сторонами, від шлюбу народились двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . У зв`язку з невиконанням батьківських обов`язків, не наданням матеріальної допомоги по утриманню дітей позивач просила стягувати 4000 грн щомісячно на кожну дитину з подальшою індексацією з урахування індексу інфляції. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю [PERSON] . Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12.10.2017 року позов [PERSON] задоволено. 09.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 12.10.2017 року. Ухвалою суду від 11.12.2018 року заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12.10.2017 року скасовано, справу передано до канцелярії суду для авто розподілу у зв`язку із закінченням повноважень судді [PERSON] Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Домусчі Л.В. Ухвалою суду від 26.12.2018 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. До суду 25.02.2019 року надійшов відзив на позовну заяву. Також відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження У судовому засіданні 25.02.2019 року відповідач подане клопотання підтримав та просив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Беркович Ю.О. не заперечував проти задоволення клопотання відповідача та розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 25.02.2019 року клопотання відповідача задоволено, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 16 годину45 хвилин 17 квітня 2019 року. 17.04.2018 року позивачем надано суду заяву про зміну виду стягнення аліментів, відповідно якої просила ухвалити рішення яким стягнути з [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку чи доходів відповідача, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто по [INFO] року, а з 01.09.2024 року по [INFO] у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку чи доходів боржника, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Відповідач та його представник ознайомлені з зміною позовних вимог та не заперечували проти їх задоволення, надавши про це суду відповідну заяву. У відповідності до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За вказаних обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 23 квітня 2019 року. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.10.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу народились двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] а.с. 10) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] а.с. 9). Діти зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та проживають разом з мамою.(а.с. 11). З позову який подано до суду ще 23.06.2017р. та змінено 17.04.2019р. вбачається, що відповідач не надає постійну матеріальну допомогу своїм неповнолітнім дітямі, незважаючи на те, що діти потребують матеріальної допомоги, піклування та догляду. Таким чином між сторонами існує спір щодо зобов`язань батька по утриманню дітей. Судом встановлено, що відповідач працює в ТОВ Телерадіокомпаіня «Південна Хвиля-ТВ» з 02.05.2018р. на посаді головний інженер.(а.с.191) та , проживає окремо від дружини та дітей, проте постійно має зв`язко з дітьми, приймає участь у їх вихованні. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року N 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Відповідно до ч.2 т.182 СК (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, проте, сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладені обставини, виходячи з того, що було подано заяву про зміну виду стягнення аліментів та представник відповідача не заперечував про прийняття такої, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог та вважає за можливе присудити стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі однієї третьої частки від всіх видів доходу (заробітку) відповідача. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд присуджує стягнення з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 640 грн.

Outcome: approved