Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

ОСББ «Дворянська-8» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дворянська-8» заборгованість по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 3851 грн. (три тисячі вісімсот п`ятдесят одна) гривня 77 копійок; стягнути з [PERSON] на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дворянська-8» судові витрати у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21.06.2016 року за адресою: [ADDRESS] було створено ОСББ "ДВОРЯНСЬКА-8" на підставі рішення Одеської міської ради № 1360-VII від 07.12.2016 року вказаний будинок, 30.06.2016 року було передано в управління ОСББ "ДВОРЯНСЬКА-8". [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] загальних зборів членів ОСББ "ДВОРЯНСЬКА-8" від 19.02.2017 року було затверджено внески на утримання будинку та прибудинкової території 2,50 грн за 1 кв. метр. Протоколом загальних зборів членів ОСББ "ДВОРЯНСЬКА-8" від 05 серпня 2018 року було затверджено внески на управління багатоквартирним будинком: перший-четвертий поверхи 3 грн за 1 кв. метр загальної площі квартири. Тарифи на вивезення ТПВ згідно вищезазначених рішень: 19 лютого 2017 року - 05 серпня 2018- 11,50 грн. з однієї зареєстрованої особи; 05 серпня 2018 - по теперішній час 17,11 грн з 1 зареєстрованої особи. На підставі Договору №462-олеп 95 від 01.07.2017 року ТОВ «СОЮЗ» надало ОСББ "ДВОРЯНСЬКА-8" послуги зі збору та вивезення твердих побутових відходів. Однак, [PERSON] не виконуючи обов`язків власника житлового приміщення, жодного разу не сплачувала внески в ОСББ, у зв`язку із чим на день пред`явлення позову у неї виникла заборгованість 3851,77 грн. Ухвалою суду від 21.07.2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання 17.11.2020 року. У судове засідання 17.11.2020 року з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Розгляд справи відкладено на 24.02.2021 року. У судове засідання 24.02.2021 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Розгляд справи відкладено на 02.06.2021 року. 02.06.2021 року у зв`язку з відсутністю світла в суді, розгляд справи відкладено на 18.08.2021 року. У судове засідання 18.08.2021 року засідання з`явилися представники позивача. Розгляд справи відкладено на 10.11.2021 року. У судове засідання 10.11.2021 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи 06.12.2021 року. У судове засідання 06.12.2021 року учасники справи не з`явилися, про дату, час, та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. У матеріалах справи міститься заява представника позивача щодо розгляду справи за його відсутністю, позов підтримано. Заперечень проти винесення заочного рішення не висловлено. Відповідач у судові засідання 17.11.2020 року, 24.02.2021 року, 18.08.2021 року, 10.11.2021 року, 06.12.2021 року не з`явився, сповіщався належним чином. До суду повернулися конверти з судовою повісткою з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Виходячи з правової позиції Верховного Суду від 01 квітня 2021 року по адміністративній справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Такий підхід підтверджується чіткою та послідовною судовою практикою, закрема постановою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17, постановами Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу його реєстрації, проте рекомендовані повідомлення поверталися до суду через відсутність адресата. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.06.2016 року за адресою: [ADDRESS] було створено ОСББ "ДВОРЯНСЬКА-8" (надалі - ОСББ) код ЄДРПОУ 40585560, на підставі рішення Одеської міської ради № 1360-VII від 07.12.2016 року вказаний будинок, 30.06.2016 року було передано в управління ОСББ "ДВОРЯНСЬКА-8" (акт прийому-передачі від 07.12.2016 року). До 30.12.2013 року послуги з утримання будинку здійснювало ТОВ «Ренесанс-92», але на підставі рішення виконавчого комітету ОМР будинок було закріплено на правах господарського відання за КП «ЖКС «Порто-Франківський». З 30.12.2013 року і до прийняття будинку на баланс ОСББ будинок обслуговувався КП «ЖКС «Порто- Франківський», але з 01.06.2017 року всі особові рахунки закриті, нарахування не здійснюються. Єдиним балансоутримувачем наразі є ОСББ «Дворянська-8». Згідно Статуту ОСББ, обов`язком співвласника серед іншого є і своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески та платежі. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань співвласників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законами України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: [ADDRESS] - будинок переведено на баланс (в управління) ОСББ "ДВОРЯНСЬКА-8". За результатами письмового опитування на зборах співвласник [PERSON] як власник квартири [ADDRESS] голосувала у графі «ЗА», про що свідчить її особистий підпис у письмовому опитуванні. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 10.07.1999 року. Протоколом № 3 загальних зборів членів ОСББ "ДВОРЯНСЬКА-8" від 19.02.2017 року було затверджено внески на утримання будинку та прибудинкової території 2,50 грн за 1 кв. метр. Протоколом загальних зборів членів ОСББ "ДВОРЯНСЬКА-8" від 05 серпня 2018 року було затверджено внески на управління багатоквартирним будинком: перший-четвертий поверхи 3 грн за 1 кв. метр загальної площі квартири. Тарифи на вивезення ТПВ згідно вищезазначених рішень: 19 лютого 2017 року - 05 серпня 2018 року - 11,50 грн. з однієї зареєстрованої особи; \~ \~ \~ \~05 серпня 2018 - по теперішній час 17,11 грн з 1 зареєстрованої особи. На підставі Договору №462-олеп 95 від 01.07.2017 року ТОВ «СОЮЗ» надало ОСББ "ДВОРЯНСЬКА-8" послуги зі збору та вивезення твердих побутових відходів. З метою забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, ОСББ «Дворянська- 8» забезпечує прибирання території - має посаду двірника у штаті ОСББ. Також за час існування ОСББ «Дворянська-8», співвласниками було залучено підрядні організації для забезпечення утримання багатоквартирного будинку [ADDRESS] та прибудинкової території. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно статті 162 ЖК України власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. За умови Фактичного надання відповідними організаціями житлово-комунальних послуг по утриманню будинку і прибудинкової території, відсутність договору з обслуговування, що має бути укладено між власником квартири і відповідним об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку не звільняє таку особу від несення витрат на утримання спільного майна. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги»). З матеріалів справи вбачається, що в порушення приписів діючого законодавства України, [PERSON] не виконуючи обов`язок власника житлового приміщення, не сплачує внески в ОСББ, у зв`язку із чим на день пред`явлення позову у неї виникла заборгованість 3851,77 грн. Розрахунок заборгованості наданий позивачем та не спростований відповідачем. Згідно положень ст. ст. 68, 162 Житлового кодексу України квартирна плата та плата за житлово-комунальні послуги сплачуються своєчасно. Також, відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6- 2951цс15, викладеній в постанові від 20.04.2016 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За змістом ст. 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги до житлово-комунальних послуг належать: послуга з управління багатоквартирним будинком, послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Отже, у зв`язку з належним виконанням позивачем своїх обов`язків по утриманню житлового комплексу, наданням обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги, суд робить висновок, що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в сумі 3851,77 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Щодо судових витрат, то суд вважає доведеними витрати позивача на оплату судового збору в сумі 2102,00 грн. відповідно до платіжного доручення №230 від 26.06.2020 року. Також, відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження обґрунтування суми понесених витрат на отримання правової допомоги, суду надані: Договір про надання правової допомоги № 2911/01-18 від 29.11.2018 року; Додаткову угоду №2 до Договір про надання правової допомоги № 2911/01-18 від 29.11.2018 року, в якій зазначено гонорар адвоката у сумі 5000 грн.; рахунок-фактуру №2206/01-2020 від 22.06.2020 року на суму 5000 грн. та ордер адвоката. Відповідно до ч.1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач в своїй позовній заяві зазначила попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в сумі 5000 грн. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 червня 2021 року по справі № 550/936/18. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про розподіл між сторонами судових витрат. Пунктом 2 частини 5 статті 265 ЦПК передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення (у нашому випадку - ухвалу як один із видів судового рішення), може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові виграти. Суд вбачає, що слухання даної справи тривало близько одного року. В зв`язку з чим судом було призначено шість судових засідань. Матеріали справи не містять таких клопотань представника позивача, які б потребували значного терміну їх підготовки. Розгляд справи проведено в заочному порядку. Вказане свідчить про те, що рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу часу, який зазначений заявником та оцінений в 5000 грн. гонорару адвокату. В зв`язку з цим, зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи та фінансовий стан її учасників, суд вважає розумним їх розмірі у сумі 1000 грн., які стягує з відповідача.

Outcome: partial