Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

20 лютого 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунальної лікувально-профілактичної установи (КЛПУ) "Міський протитуберкульозний диспансер м. Костянтинівки" про стягнення сум заборгованості з заробітної плати та компенсацію моральної шкоди, указуючи наступне. З 14.12.2004р. вона була прийнята бухгалтером до КЛПУ "Міський протитуберкульозний диспансер м. Костянтинівки". 10.07.2013р. вона була звільнена за власним бажанням наказом відповідача № 001/38-к від 27.06.2013р. У день звільнення, відповідач не повністю розрахувався з нею, що вказує на наступну заборгованість по заробітній платі: -27.06.2013р. наказом № 001/39к відповідач лишив її 100% премії з посиланням на доповідну записку головного бухгалтера, проте іншим бухгалтерам було сплачено по 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. премії за підсумками роботи за 1 півріччя 2013 року. Вважає, що доповідна записка не є юридичною підставою для позбавлення премії і тому позбавлення її премії було незаконним. Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995р. незаконно невиплачена премія входить до структури заробітної плати. За робочий рік з 14.12.2006 року по 13.12.2007 року відповідач не виплатив їй компенсацію за 8 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (загальна тривалість її щорічної відпустки складає 31 календарний день, використано було - 23). У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, але відповідач це не зробив. За її розрахунком компенсація, яка підлягала їй виплаті у день звільнення за невикористаної щорічної відпустки становить 868 гривень. Крім того, наказом відповідача № 004/84-К від 20.11.2012р. їй була нібито надана основна щорічна відпустка тривалістю 10 календарних днів з 19.11.2012р. по 28.11.2012р. за робочий рік з 14.12.2010р. по 13.12.2011р. Проте фактично цей наказ не був виконаний і жодного дня у вказаній відпустці вона не була, а за вимогою головного бухгалтера Мельник Т.П. та з відома головного лікаря Матейченко Ю.М. продовжувала виконувати свої трудові обов'язки. Наведені факти також вказують на заборгованість відповідача по заробітній платі та не проведенням остаточного розрахунку з нею у день звільнення. За її розрахунком сума компенсації за 10 днів фактично не використаної щорічної відпустки становить 1085,10 грн.. Таким чином, у день її звільнення з роботи відповідач не виплатив їй премію у розмірі 2500 грн., компенсацію за 18 календарних днів щорічної відпустки 1953,54 грн.. Отже відповідач зобов'язаний сплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, та за її розрахунком її середньоденна заробітна плата становить 171,60 грн.. Вказані обставини порушення її трудових прав спричинили їй моральні страждання, призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду спричинену їй відповідачем оцінила у 4000 грн.. На підставі викладеного позивачка просить суд: - визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 001/39к від 27.06.2013р. в частині позбавлення її 100% премії бухгалтера матеріального відділу та стягнути на її користь з відповідача суму премії за підсумками роботи за 1 півріччя 2013 року у розмірі 2500 грн.. - стягнути на її користь з відповідача суму компенсації за невикористані 8 календарних днів щорічної відпустки за робочий рік з 14.12.2006р. по 13.12.2007р. у розмірі 868,24 грн.. - скасувати наказ відповідача про надання їй відпуски № 004/84-К від 20.11.2012р. та стягнути на її користь з відповідача суму компенсації за невикористані 10 календарних днів щорічної відпустки за робочий рік з 14.12.2010р. по 13.12.2011р. у розмірі 1085,10 грн.. - розрахувати її середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі з 11.07.2013р. по день ухвалення остаточного рішення судом по цій справі, та стягнути на мою користь з відповідача середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі з 11.07.2013р. по день ухвалення остаточного рішення судом; - визнати поважним пропуск строку звернення до суду з вимогою компенсації моральної шкоди та поновити його; - стягнути на її користь з відповідача компенсацію моральної шкоди у розмірі 4000 грн.. 10 квітня 2014 р. позивачка надала до суду доповнення та уточнення до позову, у яких зазначила наступне. Назву позовної заяви вона доповнила фразою "а також визнанні незаконним винесення дисциплінарного стягнення". З відзиву відповідача на її позовну заяву, їй стало відомо, що пунктом 2 наказу відповідача № 002/115 від 20.06.2013г. їй "була винесена догана за несумлінне відношення до своїх службових обов'язків і порушення терміну здачі даних про проведення інвентаризації високо вартісного устаткування". Трудове законодавство України не передбачає притягнення до дисциплінарної відповідальності без інформування про це працівника і без дотримання встановленої процедури, що вказує на незаконність даного наказу. Згідно з пунктом 5.1 Положень про преміювання працівників КЛПУ "Міський протитуберкульозний диспансер м. Костянтинівка, "позбавлення премії ... проводиться за наказом головного лікаря з обов'язковою вказівкою конкретних обставин, що послужили причиною такої санкції". Жодних "конкретних обставин що послужили причиною" позбавлення її 100% премій в наказі відповідача № 001/39к від 27.06.2013г. не вказано; а посилання у вказаному наказі на доповідну записку головного бухгалтера Мельник Т.П., не може підміняти собою зобов'язань головного лікаря розібратися в ситуації об'єктивно. Додатком 1 до наказу відповідача № 001/39к від 27.06.2013г. робітники бухгалтерії отримали по 2200 (дві тисячі двісті) грн. премії за підсумками роботи за 1 півріччя 2013 року; саме 100% цієї суми вона була незаконно позбавлена відповідачем. Повністю підтримала раніше заявлені вимоги по підставам, вказаним у первинному позові, але виключила з них вимоги щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку з 14.12.2006р. по 13.12.2007р. у розмірі 868,24 грн.. Таким чином уточнила свої позовні вимоги у наступному вигляді: - визнати незаконним та скасувати пункт 2 наказу відповідача № 002/115 від 20.06.2013г., згідно з яким їй було винесено догану; - стягнути на її користь з відповідача суму компенсації за неоплачені 3 календарних дні щорічної відпустки за робочий рік з 14.12.2007р. по 13.12.2008г. за період перебування в ньому з 19.11.2008г. по 21.11.2008г. в розмірі 325 (триста двадцять п'ять) грн. 59 коп.; - Стягнути на її користь з відповідача суму премії за підсумками роботи за 1 півріччя 2013 року в розмірі 2200 (дві тисячі двісті) грн. 00 коп.. У разі задоволення її позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток відповідно за весь час не проведення повного розрахунку після звільнення. Ще просила суд не вважати пропущеним з її боку термін вимоги стягнення з відповідача середньоденного заробітку за кожен день затримки розрахунку по день прийняття остаточного рішення судом, у зв'язку з тим, що за фактами її відповідних звернень в Донецьку обласну організацію профспілки працівників охорони здоров'я України, висновок про порушення її трудових прав та практична допомога в складанні позовної заяви для звернення до суду по даній справі були зроблені в лютому 2014 року. У судовому засіданні 16.06.2014 року позивачка у часті позовних вимог щодо стягнення компенсації за невикористані відпустки відмовилась. Їй судом були роз'ясненні наслідки відмови від позову чи його частині, які їй зрозумілі. В іншій частині позовні вимоги підтримала. Наполягала на тому, що вона дізналася про догану та позбавлення її премії за 1 півріччя 2013 року тільки після того, як отримала у суді відзив відповідача. Вважає, що підстав для догани не було, вона сумлінно виконувала свої обов'язки і навіть за це нагороджена почесною грамотою. З наказом про догану її ніхто не ознайомлював і про те, що вона була позбавлена на підставі догани премії за 1 півріччя 2013 року не знала. Вважає, що наказ про догану та позбавлення премії підлягає скасуванню, а, внаслідок того, що премія, яка є складовою заробітної плати, їй до теперішнього часу не виплачена, то вона має право у відповідності до положень ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки її виплати з дня звільнення по день винесення рішення суду. Представник позивача [PERSON]. позов не визнала у повному обсязі та пояснила наступне. Виплата премій працівникам КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Костянтинівки» провадиться на підставі колективного договору та Положення про преміювання робітників. На початку 2013 року у закладі був введений електронний облік усіх бухгалтерський операцій, у тому числі і по матеріальному відділу щодо інвентаризації та витрачання матеріальних цінностей. Але позивачка відмовилась вносити у комп'ютерну програму ці відомості, мотивуючи це тим, що вона не володіє державною мовою, а відповідна інструкція про користування програмою складена на українській мові. Відповідно до цього у призначений термін до 15 червня 2013 року звіт нею складений не був, що потягло порушення строку здачі загального звіту і її роботу потім виконували інші працівники бухгалтерії до кінця місяця. 20 червня 2013 року [PERSON] наказом № 002/115 п.2 була винесена догана за недобросовісне відношення до своїх службових обов'язків та порушення терміну здачі даних про проведення інвентаризації високо вартісного обладнання. [PERSON] була ознайомлена з цим наказом, але ставити підпис про ознайомлення не стала. 27 червня 2013 р. [PERSON] подала заяву про звільнення, у південь покинула робоче місце і не повернулась. На її заяві про звільнення головний лікар поставив резолюцію «Звільнити з 11.07.2013 року (з відпрацюванням двотижневого терміну з дня подачі заяви)». В своїй службовій записці вона, як головний бухгалтер, якому підпорядковані усі працівники бухгалтерії і [PERSON] у тому числі, довела до відома головного лікаря Матейченко Ю.М. факти порушень [PERSON] трудового законодавства, недоброякісне виконання своїх службових обов'язків та наявність винесеної догани (наказ №002/115 п.2 від 20.06.2013 року). Наказом №001/39 к від 27.06.2013 року [PERSON] була позбавлена 100% премії за 1 півріччя 2013 року у відповідності з Положенням про преміювання. Вважала, що у позові слід відмовити, тому, що накази про дисциплінарне стягнення та позбавлення премії виносилися законно, на підставі ретельної перевірки усіх доводів голови установи та із узгодженням з профспілкою. [PERSON] знала про винесену догану, але цей наказ своєчасно у встановленому порядку не оспорила. Також вона знала, що за наслідками догани вона буди позбавлена заходів заохочення у вигляді премії. При звільнення позивачка отримала розрахунковий лист, у якому спірна премія зазначена не була, але наказ про позбавлення премії не оскаржила. Вважала, що строк для оскарження вищенаведених наказів у позивача відповідно до статті 233 КЗпП України вже сплинув (минуло більш 3-х місяців) та обчислення строку з моменту звернення позивача для захисту своїх прав у січні 2014 року до Обласної ради профспілок медпрацівників є таким, що не може бути взяти до уваги судом так, як строк звернення обчислюється з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а саме - з моменту винесення дисциплінарного стягнення. Крім того, після звільнення та уходу на пенсію позивачка перестала бути членом профспілки установи, своєчасно у комісію по трудовим спорам із скаргами те зверталась. Просила суд застосувати строки, передбачені ст. 233 КЗпП України і відмовити позивачці як по суті позову, так і із застосуванням спеціальних строків давності. Крім того додала, що у день звільнення позивачці відповідачем був нарахований повний розрахунок та відповідна сума була повністю перерахована у той же день на її картковий зарплатний рахунок. Отже нараховані їй суми при звільненні вона на свій рахунок отримала своєчасно повністю. З приводу цього вона не має підстав для отримання середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових. У зв'язку з відсутності у діях відповідача порушення трудових прав позивачки вважала, що її вимоги щодо спричинення моральної шкоди є надуманими і безпідставними. Представник відповідача Коренюк В.В. повністю підтримала представника Мельнік Т.П.. Суд, заслухавши позивачку, її представника, представників відповідача, встановив наступне. Позивачка [PERSON] з 14.12.2004р. була прийнята бухгалтером до КЛПУ "Міський протитуберкульозний диспансер м. Костянтинівки", 10.07.2013р. була звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, про що виданий наказ № 001/38-к від 27.06.2013р. (а.с. 4,5 ). Згідно з «Положенням про преміювання робітників КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Костянтинівка», затвердженого 25.10.2011 р., та узгодженого з головою профспілкового комітету (а.с. 68-71): - обов'язковими умовами для розглядання питання про преміювання робітників є: добросовісне виконання своїх обов'язків, виконання вимог діючого трудового законодавства, відсутність фінансових порушень; - в термін дії дисциплінарного покарання міри заохочення до цього працівника не застосовується - питання про преміювання робітників вирішує головний лікар після розглядання службових записок керівників структурних підрозділів. Розмір премії кожному окремому працівнику встановлюється в згоді з його особистим вкладом в підсумку діяльності установи; д) позбавлення премії оформлюється наказом головного лікаря. [PERSON] 20 червня 2013 року наказом № 002/115 п.2 на підставі службової записки головного бухгалтера Мельник Т.П. (а.с. 129) головним лікарем установи винесена догана за недобросовісне відношення до своїх службових обов'язків та порушення терміну здачі даних про проведення інвентаризації високо вартісного обладнання (а.с. 130-131). З цим наказом позивачка була ознайомлена, але ставити підпис про ознайомлення не стала, про що свідчать підписи трьох працівників диспансеру. Наказом №001/39 к від 27.06.2013 року [PERSON] на підставі службових записок головного бухгалтера Мельник Т.П. була позбавлена 100% премії за 1 півріччя 2013 року у відповідності з Положенням про преміювання (а.с. 6, 93-96, 200, 201, 202). 27 червня 2013р. [PERSON] подала заяву про звільнення. Звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України за ініціативою працівника передбачає двотижневий термін з дня подачі заяви, про що головним лікарем на її зайві накладена відповідна резолюція і сторони це не заперечували. У цей же день, після подачі заяви, відповідачка покинула робоче місце і більше на роботу не з'явилася, що також сторони не заперечували. Відповідачем на день звільнення був проведений повний розрахунок з заробітної плати, про що свідчить розрахунковий лист на ім'я позивача за липень 2013 року (а.с. 221). Належні їй кошти були відразу перераховані на картковий зарплатний рахунок у повному обсязі, про що сторони не сперечалися. Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Спірний наказ № 002/115 п.2 про винесення догани виданий головним лікарем установи на підставі службової записки головного бухгалтера Мельник Т.П., тобто керівника структурного підрозділу, у якому, згідно підпорядкуванню, працювала позивачка. Даний наказ головного лікаря від 20.06.2013р. №002/115 щодо застосування дисциплінарного стягнення погоджений з профспілковим комітетом. Відповідно до п.3.1.6. Колективного договору адміністрація зобов'язана погоджувати з Профкомом рішення з питань оплати праці, які погіршують умови оплати праці працівників (а.с. 54). Премія відповідно до Закону України «Про оплату праці» є складовою заробітної плати. Даний наказ головного лікаря від 20.06.2013р. №002/115 щодо застосування дисциплінарного стягнення погоджений з профспілковим комітетом. Отже вважати, що наказ про дисциплінарне стягнення винесений з порушенням процедури та локального нормативного акту, підстав немає. Відповідно до Положення про преміювання робітників КЛПУ «Міський протитуберкульозний диспансер м. Костянтинівки» в термін дії дисциплінарного стягнення міри заохочення не застосовуються. Таким чином, наказ головного лікаря установи №001/39 к від 27.06.2013 року про позбавлення позивачки 100% премії за 1 півріччя 2013 року також винесений законно у відповідності до Положення про преміювання. Також суд вважає, що твердження позивачки про те, що вона не знала про винесення їй догани та позбавлення премії є надуманими, бо з наказом про накладення дисциплінарного стягнення вона була ознайомлена, а коли довідалась про позбавлення її премії у той же час подала заяву про звільнення. Крім того, у розрахунковому листі, який вона отримала відсутнє нарахування премії. Крім того, суд вважає, що строк для оскарження вищенаведених наказів відповідно до статті 233 КЗпП України у позивача на момент звернення до суду сплинув, а обчислення строку з моменту звернення позивача для захисту своїх прав у січні 2014 року до Обласної ради профспілок медпрацівників (а.с. 187) є таким, що не може бути взяти до уваги судом так, як строк звернення обчислюється з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а саме - з моменту винесення дисциплінарного стягнення та з моменту позбавлення премії. Крім того, суд вважає, що звернення позивачки після звільнення понад трьох місяців до Обласної ради профспілок медпрацівників, як такої, що перестала бути таким працівником і вийшла на пенсію, не можна прийняти до уваги, оскільки на момент винесення вказаних наказів позивачка знаходилась у трудових відносинах з відповідачем, мала можливість їх оскаржити у комісію по трудових спорах, яка існує у даному медичному закладі, чи у суд. Іншого захисту трудових прав законодавством не передбачено. Строки, вказані у ст. 233 КЗпП України, є імперативною нормою. Позивач не надала доказів поважності пропущення строку звернення до суду та розрахунок розміру оскаржуваної премії. Отже суд вважає, що позивачка встановлений законодавством термін пропустила без поважних причини і поновленню цей строк не підлягає, що також є підставою, для відмови у задоволенні позову у цій частині. У судовому засіданні з'ясовано, що усі нараховані позивачці суми при звільненні були переведені на її зарплатний картковий рахунок, тобто вона могла ними скористатися у будь-який час. Твердження позивачці про те, що вона отримала з карткового рахунку розрахункові у вересні 2013 року, не свідчить про наявність вини у цьому відповідача, бо користувач банківської платіжної картки може скористуватися нею на свій розсуд коли завгодно. Доказів того, що вона отримала розрахункові не одразу після звільнення з вини відповідача позивачка суду не надала. Крім того, відповідно до статті 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивальниці були здійснені всі нарахування та проведена своєчасна виплата при звільненні, тому вимоги про стягнення суми за затримку середньомісячної заробітної плати з відповідача є безпідставною. Усі нараховані їй суми сплачені своєчасно, спір про премію виник вже через пів року після звільнення [PERSON], та суд вважає що її вимоги про це безпідставні. Також не має підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, бо доказів її спричинення судом не знайдено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed