Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

05.01.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином. Позовні вимоги мотивовано тим, що 30.08.2013 року близько 08 години 10 хвилин по вулиці Набережно-Луговій в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода. 30 вересня 2013 року, Прокуратурою Подільського району міста Києва був складений і затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12013110070006536 та разом із цивільним позовом від 18 вересня 2013 року за підписом [PERSON], яка є дружиною позивача, передано до Подільського районного суду міста Києва. 06 березня 2014 року, вироком Подільського районного суду міста Києва відповідача визнано винним у скоєнні вищезазначеного ДТП та у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було частково задоволено цивільний позов потерпілої [PERSON] і стягнуто на її користь з відповідача моральної шкоди - 10000 грн. 00 коп., матеріальної шкоди - 80924 грн. 93 коп., в задоволені інших вимог відмовлено, а також роз`яснено судом право на звернення позивачем до суду про вирішення питання про відшкодування завданої шкоди в порядку цивільного судочинства. Тому [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] до суду, в якому просить стягнути з відповідача 158074 грн. 10 коп. у якості відшкодування матеріального збитку заподіяного позивачу пошкодженням належного йому автомобіля, 14400 грн. 00 коп. коштів, що необхідні для санаторно-оздоровчого лікування, 50000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди завданої злочином, 32563 грн. 28 коп. у якості інфляційної складової боргу, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 6326 грн. 13 коп. Позивач до початку судового засідання звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без його участі, з тексту заяви вбачається, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зворотне повідомлення про дату, час, та місце розгляду справи повернулося з відміткою про те, що відповідач особисто отримав його 17.03.2015 року про що є відповідна відмітка з його підписом. А також повідомлення про час та місце розгляду справи яке було призначено на 10.03.2015 року відповідач отримав 28.02.2015 року особисто, про що є відповідна відмітка. Заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до змісту вироку від 06.03.2014 року Подільського районного суду міста Києва, [PERSON] 30 серпня 2013 року приблизно о 08 год. 10 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем "MAN 12.180", державний реєстраційний номер [NUMBER], рухався в третій смузі руху по вулиці Набережно-Луговій в м. Києві, яка має по три смуги руху в кожному напрямку, зі сторони вулиці Новокостянтинівської в напрямку вулиці Набережно-Хрещатицької міста Києва, зі швидкістю 70 км/год, що перевищує допустиму максимальну швидкість руху на даній ділянці дороги. В цей час на зустріч вказаному автомобілю рухався, зокрема, автомобіль [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] (позивача), що рухався в другій смузі руху. Рухаючись у вказаному напрямку [PERSON] виїхав на зустрічну смугу руху, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху, в наслідок чого здійснив зіткнення, зокрема, з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів, та заподіяло матеріальних збитків. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі і згідно ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо протягом трьох років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи автомобіль [NUMBER] належить на праві власності позивачу, що підтверджується змістом наведеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 06 березня 2014 року (а.с. 11-18). Також вказаним вироком суду встановлено, що згідно до висновку автотоварознавчої експертизи №91 від 30 вересня 2013 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "SUBARU FORESTER" 2008 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його пошкодження, визначається таким, що дорівнює ринковій вартості КТЗ та становить 158074 грн. 10 коп. (а.с. 11-18). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За наведених обставин, враховуючи викладені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 158074 грн. 10 коп. у якості відшкодування матеріального збитку заподіяного пошкодженням належного позивачу автомобіля є обґрунтованими та підлягають до задоволення. За змістом ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], [INFO], є інвалідом ІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням [NUMBER], виданого Пенсійним фондом України 03.06.2015 року серії [NUMBER] (а.с. 38). Згідно довідки виданої Центром медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" від 10.06.2014 року №294 вартість санаторно-оздоровчого лікування у Центрі медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" відповідно до повного діагнозу пацієнта [PERSON] та наданих лікарем рекомендацій (виписка з медичної карти стаціонарного хворого від 13.03.2014 року №24067 (а. с. 35)) протягом 24 календарних днів становить 14400 грн. (а.с. 39). Згідно наведених норм законодавства та досліджених доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення 14400 грн. у якості коштів на санаторно-оздоровче лікування підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних нарахувань у розмірі 32563 грн. 28 коп. та 3% річних у розмірі 6326 грн. 13 коп. відповідно до положень ст. 625 ЦК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні таких вимог слід відмовити враховуючи наступне. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суд України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6, у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджене, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилось вже після збільшення цін і тарифів. Дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, що передбачає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, не розповсюджується на правовідносини, що виникають у зв'язку із заподіянням шкоди, і може застосовуватись лише при порушенні зобов'язання за договором, оскільки законодавством України не передбачено можливості відшкодування шкоди з урахуванням індексу інфляції. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За змістом ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається з матеріалів справи, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав наступні тілесні ушкодження: забійно-рвані рани щоки, пара орбітальної ділянки зліва, верхньої третини правого плеча, лівої брови, верхньої повіки з синцем на повіках лівого ока; забійно-рвані рани верхньої третини правої гомілки по передній поверхні, що помірно кровлять, дном яких є уламки великогомілкової кістки; поширене відшарування шкіри з підшкірно-жировою клітковиною від нижче розташованих тканин на гомілці з зони перелому до нижньої третини стегна по передній поверхні; уламковий перелом проксимального метафазу великогомілкової та малогомілкової кісток справа - відкритий перелом діафізів кісток правої гомілки; закриті переломи: середньої третини правої плечової кістки з розходженням уламків та повним розривом та розволокненням променевого нерву; середньої третини лівої стегнової кістки з заходженням уламків та перелом її по лінії шийки з поширенням відшарування шкіри з підшкірно - жировою клітковиною від нижче розташованих тканин по переднє-зовнішній поверхні середньої та нижньої третин лівого стегна; садна тіла, що за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Крім того, за наявною в матеріалах справи медичною документацією, позивач має клінічні наслідки травматичного ушкодження променевого нерва на плечі праворуч внаслідок відкритого перелому плечової кістки, що проявляється відсутністю розгинання кисті та основних фаланг пальців, с-м Сулія негативний з м'язів задньої поверхні передпліччя ліворуч. Позивач переніс операцію з аутопластики променевого нерву на медіальній поверхні плаче праворуч ліворуч. Погоджуючись із визначеним позивачем розміром моральної шкоди на суму 50000,00 грн. суд враховує характер правопорушення, яке є злочином, фізичні страждання позивача з огляду на кількість та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, що призвели до встановлення позивачу 2-ї групи інвалідності та в свою чергу впливають на ступінь глибини душевних страждань і переживань позивача. У своєму позові позивач зазначив, що визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди він керувався: ступенем власних моральних переживань у зв'язку зі зміною життя родини, враховуючи, що він має двох доньок; фізичним болем, що тривав довгий час і іноді був майже нестерпним; відсутністю можливості повністю відновити здоров'я при встановленій 2-й групі інвалідності; глибиною душевних страждань у зв'язку з пошкодженням належного позивачу автомобіля, який практично знищений. Також позивач зазначав, що зазнав душевних страждань і у зв'язку з погіршенням власних професійних здібностей, комунікабельності, впевненості у собі, здатності швидко приймати рішення під час службових нарад, до цього часу позивачу сняться кошмари пов'язані з подіями дорожньо-транспортної пригоди. Оцінивши наслідки, що наступили для позивача за результатами ДТП щодо фізичного болю та страждань, яких він зазнав у зв'язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров'я, душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, до чого призвела протиправна поведінка відповідача, та страждань у зв'язку з пошкодження належного позивачу майна, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ціна даного позову становить 261363,51 грн., отже, позивач мав сплатити судовий збір в сумі 2613,64 грн., оскільки сума задоволених вимог складає 222474,10 грн. то, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача потрібно стягнути в дохід держави 2221,59 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial