Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

13.11.207 р. представники позивача звернулися до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 09.04.2008 р. між ЗАТ «Єврофінанс» та представництвом фірми»Дейконік Н.В.» було укладено договір лізингу №LA08000116, предметом якого був автомобіль «Шкода», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER]. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором, 14.07.2008 р. між позивачами укладено договір застави №122-1/3-V/23/2006 за умовами якого Банку передано в заставу вищевказаний автомобіль. Предмет застави належав ЗАТ «Єврофінанс».10.01.2011 р. між ЗАТ «Єврофінанс» та ТОВ «Н-Лізинг» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого останній набув права вимоги у відповідності з положеннями договорів лізингу .Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.10.2016 р. в межах справи про банкрутство визнано недійсним визнано недійсним договір про відступлення права вимоги. 26.05.2017 р. позивачам стало відомо, що вказаний автомобіль з 16.02.2013 р. зареєстровано за відповідачем. ПАТ «КБ «Надра» згоди на відчуження автомобіля не надавав. Позивачі вважають, що автомобіль знаходиться у незаконному володінні, а тому підлягає поверненню для подальшої реалізації в межах справи про банкрутство ЗАТ «Єврофінанс» для задоволення вимог кредиторів. З огляду на викладене, представники позивачів просять витребувати у відповідача автомобіль «Шкода», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], стягнути судові витрати. 14.12.2017 р. позовну заяву залишено без руху з підстав наявності недоліків (а.с. 45). Ухвалою суду від 22.01.2018 р. позовну заяву повернуто позивачу (а.с. 59). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 06.03.2018 р. ухвалу судді Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2018 р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду (а.с. 94-95). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2018 р. відкрито провадження по справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 99). 05.02.2019 р. в підготовчому засіданні за згодою представника позивача ПАТ "Надра" підготовче засідання було проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Представник позивача ЗАТ «Єврофінанс» в судове засідання не з'явився, який про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином (ас. 100), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Представник позивача ПАТ «КБ «Надра» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином (а.с.102, 122), а тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність останнього на підставі наявних даних в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача ПАТ "Надра" дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Встановлено, що 20.06.2008 р. між ВАТ КБ «Надра» та ЗАТ «Єврофінанс» укладено договір застави№122-1/3-V/23/2006, відповідно до п.1.1 якого заставодавець в забезпеченя виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору, передає в заставу заставодержателю предмет застави, який належать заставодавцю на праві власності, а саме, транспортний засіб, згідно додатку №1 до цього договору (а.с. 12-18). 10.01.2011 р. між ЗАТ «Єврофінанс» та ТОВ «Н-Лізинг» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1 первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредитору у відповідності із положеннями договорів лізингу, перелік яких вказаний у додатку №1 до даного договору (а.с. 28-32). Постановою Господарського суду Запорізької області від 14.04.2014 р. визнано ЗАТ «Єврофінанс» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.19-22). Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.10.2016 р. визнано недійсним з моменту укладення договір про відступлення права вимоги від 10.01.2011 р. (а.с. 33-36). Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 05.10.2017 р., заставою рухомого майна, здійсненого 25.03.2011 р. на підставі договору про надання мультивалютної кредитної лінії з траншевим режимом кредитування №122/МКЛ-V/2006 від 26.01.2007 р., ВАТ КБ «Надра», є транспортні засоби, перелік яких зазначено у Витязі. 26.03.2016 р. здійснено зміну відомостей про обтяження на підставі кредитного договору про надання кредитної лінії з вільним режимом кредитування від 24.06.2008 р. (а.с. 38-40). Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 Цивільного кодексу України, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, предметом доказування є наявність у позивача права власності на спірне майно та незаконність володіння цим майном з боку відповідача. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Пунктом 23 вказаної Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. В судовому засіданні позивачами не доведено належними та допустими доказами факт перебування у його власності автомобіля автомобіль «Шкода», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER]. З додатку №1 договору застави від 20.06.2008 р. у переліку транспортних засобів, відсутній автомобіль «Шкода», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], такий транспортний засіб також не значиться у відомостях Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Тобто позивачем ЗАТ «Єврофінанс» не підтверджено факту володіння вказаним автомобілем, передачу такого майна в заставу Банку та незаконного відчуження автомобіля відповідачу. За змістом ст.392 ЦК України, лише власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право осопорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що позивач не є власником майна - транспорного засобу «Шкода», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], а тому не може звертатися до суду у спосіб, що визначений ст.392 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивач, всупереч ст. 81 ЦПК України, не довів у судовому засіданні позивні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: dismissed