Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вони є власниками приватних житлових будинків по вулиці Кобзаря у м.Біла Церква, паралельно з якою проходить вулиця Радонова. Восени 2013 року позивачам стало відомо, що їх сусід, власник домоволодіння [ADDRESS] [PERSON], має намір побудувати гараж на земельній ділянці, що частково виходить на прохід загального користування між вулицями Кабзаря та Радоновою. Весною 2014 року [PERSON] розпочав будівництво гаража , в тому числі і на земельній ділянці проходу загального користування. Зайняття [PERSON] проходу загального користування під будівництво індивідуального гаража створює перешкоди позивачам у вільному доступі до їх домоволодінь та унеможливлює проїзд особистого та спеціального транспорту. Позивачі просили суд скасувати рішення Білоцерківської міської ради про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS], для будівництва індивідуального гаража ; скасувати свідоцтво про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 30 кв.м по [ADDRESS], № 11829123, видане 29.10.2013 р., та усунути перешкоди у здійсненні ними права користування земельною ділянкою проходу загального користування між вул..Кобзаря та вул..Радоновою в м.Біла Церква шляхом знесення частини конструкції гаража, що виступає за межі домоволодіння по [ADDRESS] в бік проходу загального користування, та відновлення проходу загального користування між цими вулицями до попереднього стану. Ухвалою суду від 17.09.2014 р. позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду за його заявою. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали. Позивачка [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що він на законних підставах приватизував земельну ділянку площею 30 кв.м під будівництво індивідуального гаража по [ADDRESS], отримав на цю земельну ділянку правовстановлюючі документи і побудував на ній навіс, що не суперечить цільовому призначенню цієї земельної ділянки, ніяких перешкод позивачам він не чинить, на даний час прохід є завширшки 82 см, що є достатнім для користування. Представник Білоцерківької міської ради та управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради згідно довіреностей Голуб О.М. позов визнав частково, не заперечував проти задоволення позову в частині вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загального користування, але заперечував проти скасування рішення Білоцерківської міської ради про виділення [PERSON] земельної ділянки у власність під будівництво гаража та свідоцтва про враво власності на цю земельну ділянку. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджено свідоцтвом про право особистої власності на будівлю від 12.12.1996 р. а.с.73 Земельну ділянку площею 600 кв.м по [ADDRESS], для будівництва житлового будинку було надано [PERSON] в користування на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 151 від 23.05.1989 р. а.с.132 Рішенням Білоцерківської міської ради № 952-41-У1 від 25.04.2013 р. [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 30 кв.м а.с.101 За замовлення [PERSON] ПП " Геосвіт-2012" виконано проект землеустрою на дану земельну ділянку, який було погоджено з відділом Держземагенства у м.Білій Церкві а.с.116-118 та управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради а.с.119-122 Рішенням Білоцерківської міської ради № 1047-46-УІ було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 30 кв.м по [ADDRESS], цільове призначення - для будівництво індивідуального гаража, кадастровий номер 3210300000:03:043:0155. На підставі даного рішення реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції [PERSON] 29.10.2013 р. було видано свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку а.с.71 Межі земельної ділянки винесені на місцевості, що засвідчено актом ФОП [PERSON] від 11.11.2013 р. а.с.103 По справі встановлено, що рішенням Білоцерківської міської ради № 344 від 10.07.1976 р. було зареєстровано земельні ділянки по кварталу № 209б. Згідно додатку до даного рішення та квартальної зйомки 1976 р. а.с.135-136 між [ADDRESS] та [ADDRESS] передбачено прохід загального користування наступної конфігурації : з боку вулиці Радонової ширина 3,27 м, з боку вул. Кобзаря - 3,91 м, навпроти домоволодіння [ADDRESS] - ширина проходу складає 1, 1 м. Як вбачається з кадастрового плану спірної земельної ділянки, що міститься в матеріалах проекту землеустрою а.с.113-114, вона має заглиблення у сторону проходу загального користування на 0,48 м. Представник Білоцерківської міської ради суду пояснив, що така конфігурація спірної земельної ділянки була затверджена до приватизації з огляду на тривале фактичне користування [PERSON] цією земельною ділянкою, що знайшло своє відображення в матеріалах технічного паспорту на будинок [ADDRESS] а.с.67-70 , при цьому ширина проходу була достатньою для вільного користування, скарг мешканців кварталу до 2013 року з приводу користування вищевказаним проходом загального користування зафіксовано не було. Суд встановив, що до отримання спірної земельної ділянки у власність [PERSON] тривалий час користування земельною ділянкою площею 530 кв.м замість виділених йому 600 кв.м, незначне заглиблення цієї земельної ділянки в сторону проходу загального користування знайшло своє відображення і в матеріалах інвентарізаційної справи на домоволодіння [ADDRESS], яка оглядалася в судовому засіданні а.с.151 В судовому засіданні було встановлено, що після винесення меж спірної земельної ділянки на місцевості прохід загального користування між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] став завширшки 82 см, що утруднює вільний прохід до будинку [ADDRESS], власниками якого є [PERSON] та [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON], власники будинку [ADDRESS], мають вільний прохід до своїх будинків зі сторони вул.Кобзаря. В судовому засіданні представник Білоцерківської міської ради Голуб О.М. заявив про те, що [PERSON] в результаті невірного винесення меж земельної ділянки в натурі здійснив самозахват частини проходу земельної ділянки загального користування, тобто, замість затверджених 0,48 м він переніс свій паркан на 1, 40 м вглиб проходу. Відповідач [PERSON] даний факт заперечував, посилаючись на те, що Державною інспекцією сільського господарства у Київській області було здійснено обстеження його земельної ділянки і встановлено , що її межі на місцевості відповідають межам, зазначеним у зведеному кадастровому плані та свідоцтві про право власності а.с. 168 Судом також було встановлено, що 30.01.2014 р. мешканці будинків [ADDRESS] зверталися до начальника управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Кревського Г.Ф. а.с.27 із колективною скаргою на незаконне будівництво [PERSON] гаража на території проходу загального користування. Належного реагування на дану скаргу з боку компетентних посадових осіб Білоцерківської міської ради здійснено не було. При вирішенні спору судом враховано наступне. Позивачі звернулися до суду з даним позовом про захист їх прав як власників будинків [ADDRESS] в м.Білій Церкві, посилаючись в обгрунтування своїх вимог на те, що відповідач [PERSON] незаконно приватизував земельну ділянку площею 30 кв.м, частково за рахунок земель загального користування, огородивши її металевим парканом, внаслідок чого вони позбавлені права вільно користуватися загальним проходом до власних домоволодінь. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користуванння та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як передбачено ч.1 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. За ч.3 цієї статті до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, в тому числі землі загального користування населених пунктів майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари тощо В суді було встановлено, що відповідач [PERSON] безпідставно огородив металевим парканом частину земельної ділянки загального користування проходу з боку вул.Радонової , орієнтовно розміром 3,50 м х 1,0 м, однак, в суді не було представлено доказів того, що при цьому були порушені права позивачів, як власників житлових будинків [ADDRESS]. Надавши правовстановлюючі документи на житлові будинки , позивачі не представили документів , що посвідчують їх права на земельні ділянки, а тому спір було розглянуто судом з точки зору захисту прав позивачів саме як власників житлових будинків. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А за ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, у тому числі, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Як роз"яснено в п.8 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 р. № 7 " Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" , вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених ст.140-149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на земельну ділянку чи права користування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. Позивачі посилаються на положення ст.155 ЗК України, якою передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. При цьому судом встановлено, що відповідач [PERSON] щонайменше з 1989 року користувався земельною ділянкою площею 600 кв.м, яка була видвинута вглиб проходу загального користування на 48 см. До 2013 року і початку будівництва гаража щодних скарг на [PERSON] зафіксовано не було. Земельна ділянка площею 30 кв.м була виділена [PERSON] у власність по межах фактичного користування, доказів порушення при цьому прав позивачів як землевласників чи землекористувачів суду не надано. Слід зазначити, що в силу ст.12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад та здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства на території сіл, селищ, міст покладено на сільські, селищні, міські ради. А тому суд вважає вимоги позивачів необґрунтованими і відмовляє у задоволенні позову, оскільки згідно ст..ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ці обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed