Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

25 листопада 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач зазначив, що 01 липня 2008 року між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримав кредит у розмірі 560 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач порушив виконання своїх зобов`язань в частині погашення кредиту та сплати відсотків згідно з Умовами кредитування. Оскільки відповідач добровільно не погасив суму боргу, то позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в розмірі 20209,13 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 494 грн. 60 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 16296 грн. 00 коп., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 1980 грн., штраф (фіксована сума) в розмірі 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) в розмірі 938 грн. 53 коп. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшло при надходженні позову клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача та надання згоди на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання: 02.03.2020 року, 06.04.2020 року не з`явився та до суду повернулись конверти з повістками. В судове засідання на 27.05.2020 року був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці суду та отримання повістки. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подав, та те, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01 липня 2008 року між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримав кредит у розмірі 560 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 02/2010 року. Відповідач [PERSON] згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг зобов`язаний був вносити щомісячний платіж до - 25 числа місяця, наступного за звітним. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти вбачається, що відповідачу 01 липня 2008 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 500,00 грн., 23.12.2008 року кредитний ліміт було збільшено до 560,00 грн., 10.01.2009 року відбулося зниження кредитного ліміту до 500,00 грн., який діяв до 31.10.2019 року, після чого кредитний ліміт було знижено до 0.00. Внаслідок ненадання відповідачем своєчасно грошових коштів Банку виникла заборгованість, яка відповідачем не погашена. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України) Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши 01 липня 2008 року відповідачу кредит у вигляді ліміту на картковий рахунок. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості на момент закінчення строку дії картки - 28 лютого 2010 року [PERSON] мав заборгованість за тілом кредиту в розмірі 494,60 грн. та по процентам - 473,67 грн. В зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення кредиту та процентів по ньому виникла заборгованість за кредитним договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 31 серпня 2019 року заборгованість відповідача складає 20209,13 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 494 грн. 60 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 16296 грн. 00 коп., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 1980 грн., штраф (фіксована сума) в розмірі 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) в розмірі 938 грн. 53 коп. Відповідно до довідки позивача, наданої до суду 15.05.2020 року, по кредитному договору, оформленому заявою позичальника від 01.07.2008 року, [PERSON] було видано картку з номером № [NUMBER] з терміном дії до 28 лютого 2010 року. Доказів про перевипуск та видачу інших карток, переоформлення кредитної картки "Універсальна" позивач суду не надав. Згідно умов кредитного договору від 1 липня 2008 року, оформленого заявою позичальника, сторони погодили, що базова процентна ставка складає 36% з розрахунку 360 днів на рік - (а.с.11). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18). За умовами укладеного кредитного договору сторони по справі погодили щомісячну сплату заборгованості за кредитом (частинами) та процентів за наданим кредитом на суму залишку заборгованості. Відтак, у межах строку кредитування (строку дії картки - 28 лютого 2010 р.) відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредитні кошти і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Після закінчення строку дії картки, починаючи з 1 березня 2010 р., відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість. За такого позивач мав право на нарахування процентів за користування кредитом лише в межах строку дії кредитної картки - по 28 лютого 2010 р. Згідно з розрахунком заборгованості АТ КБ «Приватбанк» станом на 28 лютого 2010 року заборгованість відповідача по процентам становить 473,67 грн. - (а.с.8-10). В зв`язку з чим, суд вважає безпідставним нарахування процентів після закінчення строку дії кредитної карти, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам в межах строку дії картки (28 лютого 2010 року) - 473,67 грн. Щодо вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів), то суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними, через відсутність відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 01 липня 2008 року та відсутність обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Вказана позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Таким чином відповідач повинен сплатити АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у сумі 494,60 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 473,67 грн., що разом становить 968,27 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено частково, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 92,04 грн. судового збору (968,27 грн. х 1921 грн. : 20209,13 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial