Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

24 січня 2019 р [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - Служба у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в супроводі матері за кордон, а саме в Республіку Польща, без згоди батька дитини - [PERSON] у період з 03.06.2019 року по 25.08.2019 року, та надати дозвіл на оформлення без згоди батька дитини - [PERSON] відповідних проїзних документів на дитину для перетину кордону. В судовому засіданні у вступному слові позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала і пояснила, що має з відповідачем дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюб з відповідачем розірваний у 2010 році. В теперішній час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та має з ним дочку [PERSON] . Неповнолітня [PERSON] проживає разом з нею, виховується в її сім'ї. [PERSON] має постійну роботу в Польщі та працює по безстроковому трудовому договору. Для підтримання та збереження сімейних зв'язків вона вимушена періодично здійснювати візити в Польщу до чоловіка - [PERSON] Разом з тим, вона має дозвіл на постійне проживання в Республіці Польща, а отже може брати з собою дітей для оздоровлення у Польщі та розширення їх світогляду і відпочинку. Однак, відповідач не дає добровільно дозвіл на виїзд за кордон їхньої спільної неповноліьтньої дочки [PERSON] , внаслідок чого сім'я тривалий час проживає окремо, а дитина позбавлена можливості повною мірою реалізувати належні їй права. Влітку цього року у період канікул вона має намір за власні кошти здійснити з дітьми, в тому числі з неповнолітньою [PERSON] , спільну поїздку у Польщу з метою оздоровлення, відпочинку, розширення світогляду, вивчення іноземної мови. період поїздки з 03 червня 2019 р по 25 серпня 2019 р, що стверджується проїзними квитками. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у поданому до суду відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні проти позову заперечує, так як позивачка і її батьки не дають йому можливості, як батьку дитини, спілкуватись з дочкою [PERSON] і приймати участь у її вихованні, хоча він сплачує аліменти на її утримання. Він має іншу сім'ю, в якій виховує сина та чекає народження іншої дитини. Не вбачає необхідності у виїзді неповнолітньої [PERSON] , 2007 року народження , за кордон, так як сам їздить на заробітки, побував у багатьої країнах та містах і вважає, що не скрізь за кордоном так добре, як здається на перший погляд. Тому для [PERSON] достатньо проживати у м. Славута Хмельницької області. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області Шаргородська Н.В. не заперечує проти задоволення позовних вимог, так як непованолітня [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з матір'ю - [PERSON] , перебуває на її утриманні та вихованні; мати забезпечує належний розвиток і стан здоров'я дитини. Батько [PERSON] проживає окремо від дитини, участі в її вихованні не приймає, не цікавиться її життям, навчанням та духовним розвитком, має іншу сім'ю, безпідставно заперечує проти виїзду дочки [PERSON] за кордон на період літніх канікул. Виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон не порушує прав дитини, а сприятиме її розвитку, зміцненню стану здоров'я. Тому вважає, що позов слід задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, дослідивши подані докази, суд знаходить, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітної дочки - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 18 квітня 2017 року (а.с.9). 12 серпня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що стверджується рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 серпня 2010 року (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради від 22.03.2019 р № 98 затверджено висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір'ю [PERSON] для її тимчасового виїзду за кордон (а.с.53). З повідомлення виконавчого комітету Славутської міської ради від 20.03.2019 р вбачається, що [PERSON] - батько неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , не звертався до органу опіки та піклування із заявами щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] , які чинилися б її матір'ю, бабою чи іншими родичами зі сторони матері; встановлення способів участі у вихованні дочки [PERSON] та визначення графіку зустрічей батька з дочкою; визначення місця проживання дитини з батьком. Крім цього, до органу опіки та піклування не надходило заяв, скарг, повідомлень від навчального закладу та від інших організацій, установ, осіб щодо неналежного виконання батьківських обов'язків матір'ю [PERSON] відносно дочки [PERSON] (а.с.57). З довідки будинку дитячої творчості вбачається, що [PERSON] , 2007 р.н., відвідує "Народний художній колектив" хореографічний ансамбль "Альянс" з вересня 2014 року по теперішній час, приймає участь у фестивалях та конкурсах. Витрати бере на себе мати дитини, яка постійно піклується про її розвиток та інтереси, бере участь у заходах закладу, систематично цікавиться успіхами дитини, відвідує батьківські збори. Батько - [PERSON] жодного разу у закладі не з'являвся, успіхами доньки не цікавився (а.с.58). З довідки ЗОШ І-ІІІ ступенів ліцей "Успіх" вбачається, що батько [PERSON] не цікавиться навчанням доньки [PERSON] , учениці 5-А класу, не відвідує батьківські збори, родинні свята (а.с.59). Відповідно до довідки амбулаторії сімейної медицини, батько неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , не цікавиться здоров'ям дитини, жодного разу сімейного лікаря не відвідував (а.с.60). 21 жовтня 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с.8), мають дочку [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Пясечно Республіки Польща, що стверджується свідоцтвом про народження реєстраційний номер [NUMBER] від 25 серпня 2016 року (а.с.11). Згідно безстрокового трудового договору укладеного з Тов о . о.БАНЕКС-ТРАНС від 01.09.2018 р, [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , з 01.09.2018 р працює водієм автомобіля доставки на території Польщі (а.с.17). Рішенням Мазовецького воєводства від 31 липня 2018 року [PERSON] , [INFO] , громадянці України, надано дозвіл на постійне проживання на території Республіки Польща (а.с.19). Враховуючи наведене, слід зазначити, що позивачка та її чоловік [PERSON] на законних підставах проживають та працюють на території Республіки Польща. Встановлено, що позивачка придбала квитки для поїздки неповнолітньої [PERSON] до м. Варшави (Польща) на 03.06.2019 р, назад - на 25.08.2019 р (а.с.62 -66 зворот). Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 зазначає, що положення про рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пункт 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31.03.1995, передбачає, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Пунктами 3, 4, 5 постанови КМ України від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що: виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. У разі посилання на цей закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення. Отже, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Статтями 7, 155 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Стаття 27 Конвенції про права дитини передбачає, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 №231 оформлення проїзного документу дитини здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. Судом встановлено, що сторони на даний час не спілкуються та відповідач безпідставно не дає згоду на виїзд дитини за кордон та використовує свою відмову від надання такого дозволу як суттєвий інструмент впливу на колишню дружину, який використовується не в інтересах дитини . Суд вважає, що право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини у разі надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон жодним чином не порушується і не обмежується. Щодо надання дозволу на оформлення відповідних документів для виїзду за кордон, то така вимога підлягає задоволенню, оскільки дитина має право як на навчання за межами України так і на відпочинок, що може супроводжуватись необхідністю отримання відповідних дозвільних документів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд знаходить вимоги позивачки доведеними, підставними та обгрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Враховуючи визначену дату поїздки неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , за кордон до Республіки Польща в м. Варшаву у супроводі матері - [PERSON] , а саме 03 червня 2019 р, а також враховуючи час, необхідний для виготовлення проїзного документу чи паспорта громадянина України для виїзду за кордон, враховуючи інтереси ненповнолітньої та на підставі п. 1 ч. 7 ст. 265 ЦПК України суд знаходить за можливе звернути рішення до негайного виконання.

Outcome: approved