Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач за первісним позовом свої вимоги мотивує тим, що 12.04.2007 року між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір № 014/0999/81/72269, згідно з яким [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 40\~400, 00 доларів США зі сплатою 12,85 % річних. В період з 2007 по 2015 рік позивач постійно сплачував кошти за кредитом, передбачені договором. 29.01.2015 року від відповідача [PERSON] надійшла пропозиція щодо перегляду умов кредитування, в листі зазначалося, що «[PERSON] Аваль» розглянув заяву-анкету [PERSON] про перегляд умов кредитування за кредитним договором від 12.04.20107 року та пропонує йому дві пропозиції рефінансування кредиту за спеціальним курсом (курс переведення 11 грн.) та новою відсотковою ставкою 17% річних, з пролонгацією та без пролонгації (пропозиція № 1, пропозиція № 2). [PERSON] обрав пропозицію № 2, що підтверджується його підписом на листі. В кінці січня 2015 року [PERSON] дізнався від представників банку, що відповідач не бажає здійснювати реструктуризацію за кредитним договором, у той час як курс долара почав різко зростати. Просить захистити своє порушене право, зобовязати ПАТ «[PERSON] Аваль» вчинити дії щодо рефінансування (внесення змін) до кредитного договору № 014/0999/81/72269 від 12.04.2007 року, укладеного між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], згідно письмової пропозиції від 29.01.2016 року за спеціальним курсом (курс переведення 11 гривень) та новою відсотковою ставкою 17% річних, без пролонгації. В зустрічному позові позивач послався на те, що 12.04.2007 року між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір № 014/0999/81/72269, згідно з яким [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 40\~400, 00 доларів США зі сплатою 12,85 % річних. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору з було укладено договори поруки з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] окремо з кожним поручителем. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконує, щомісячні платежі у встановлений договором строк не вносить, просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором достроково в розмірі 35 901,18 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 792\~201,66 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 33\~174,97дол. США, що еквівалентно 732\~044,63 грн.; заборгованість за відсотками 1\~845,26 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 40\~717,83 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 880,95 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно19\~439,20 грн., а також судові витрати. В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені вимоги, проти задоволення зустрічного позову заперечували, пояснили, що у ПАТ «[PERSON] Аваль» не виникло право вимагати дострокового повернення кредитних коштів, оскільки 31 серпня 2009 року між Відповідачем-1 та Позивачем укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої банком з 31 серпня 2009 року по 28 лютого 2010 року [PERSON] надано банківські канікули. До 2014 року Відповідач-1 свої обовязки перед позивачем виконував в повному обсязі. Від позивача в січні 2015 року надійшов [PERSON] лист-повідомлення - пропозиція щодо перегляду умов кредитування, яку він прийняв, обравши із запропонованих варіантів пропозицію № 2. Натомість позивач ухиляється від внесення змін до кредитного договору відповідно до пропозиції. Таким чином, в передбачений Законом спосіб між позивачем та [PERSON] досягнуто згоди щодо зміни ставки кредиту та конвертації його у національну валюту України гривню. Однак, позивач, в порушення вимог п. 6.5. кредитного договору та ч. 2 п. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", передчасно звернувся до суду з позовом про дострокове солідарне стягнення заборгованості з Відповідача-1 та поручителів. Представник ПАТ «[PERSON] Аваль» заявлені первісні позовні вимоги не визнав, підтримав зустрічні позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов первісний [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічні позовні вимоги частковому задоволенню в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитом, пенею, відсотками, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12.04.2007 року між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договір № 014/0999/81/72269, згідно з яким [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 40 400, 00 доларів США зі сплатою 12,85 % річних. 10 квітня 2007 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ананьєвною та ВАТ «[PERSON] Аваль» в забезпечення кредитного договору №014/0999/81/72269 від 10 квітня 2007 року укладено договори поруки №72269, №72269 П-1, №72269 П-2, №72269 П-23-П (а.с.40-53). Як вбачається з дати укладення договорів поруки, вони укладені 10 квітня 2007 року в забезпечення кредитного договору від 10 квітня 2007 року, тобто не мають відношення до спірного кредитного договору від 12.04.2007 року. Представником ПАТ «[PERSON] Аваль» не надано суду доказів про те, що вказані договори поруки укладені в забезпечення саме зобовязань [PERSON] за кредитним договором від 12.04.2007 року, а сам відповідач [PERSON] проти цього заперечував. Згідно з кредитним договором № 014/0999/81/72269, згідно з яким [PERSON] отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 40 400, 00 доларів США зі сплатою 12,85 % річних. [PERSON] зобовязався погашати основну суму боргу за кредитом та сплачувати відсотки за користування ним щомісяця до 15 числа, згідно з графіком (додаток № 1 до Договору) та п. 1.3 даного Договору. Остаточне погашення по кредиту передбачено до 10.04.2027 року. Кредитор має право у разу порушення позичальником умов даного договору вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки. Відповідно до п. 6.5. кредитного договору зокрема, Кредитор зобовязаний повідомити [PERSON] про дострокове погашення кредиту. В той же час Позивачем, вказані вимоги не виконано та не направлено повідомлення Відповідачу-1.Також, п. 6.5. кредитного договору визначено, що строк виконання вимоги [PERSON] - не більше 30 днів з дня надіслання повідомлення. У разі невиконання [PERSON] цієї вимоги Кредитор має право предявити вимогу Поручителю. Однак, позивач за зустрічним позовом жодних вимог не предявляв, оскільки доказів на підтвердження цього суду не надано. Як вбачається з наданого позивачем за зустрічним позовом розрахунку, відповідач [PERSON] порушив свої зобовязання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 35 901,18 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 792 201,66 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 33 174,97дол. США, що еквівалентно 732 044,63 грн.; заборгованість за відсотками 1 845,26 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 40 717,83 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобовязань в сумі 880,95 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно19 439,20 грн. (а.с.37-39). Встановлено, що від ПАТ «[PERSON] Аваль» 29 січня 2015 року надійшла [PERSON] пропозиція щодо перегляду умов кредитування. В листі, який був виготовлений та надрукований Кредитором, зазначається, що ПАТ «[PERSON] Аваль» розглянув заяву-анкету [PERSON] на перегляд умов кредитування від 26 січня 2015 року за кредитним рахунком № 22338999027245 від 12 квітня 2007 року. Також в листі-повідомленні зазначається, що Кредитор запропонував дві пропозиції рефінансування кредиту за спеціальним курсом (курс переведення 11 грн.), та за новою відсотковою ставкою 17% річних, з пролонгацією та без пролонгації (пропозиція 1, пропозиція 2) (а.с.5). Лист підписаний 30.01.20015 року працівником Кредитора, [PERSON], з відміткою про посаду. [PERSON], як вбачається з тексту листа-повідомлення, обрав пропозицію 2, та поставив відповідний підпис на листі. Даний лист був отриманий працівником банку [PERSON] 30.01.2015 року. Таким чином, відповідно до листа-повідомлення (пропозиції) вбачається, що Кредитор та [PERSON] дійшли в січні 2015 року письмової згоди, щодо зміни істотних умов існуючого кредитного договору, а саме внесення змін до статей кредитного договору (викладення в новій редакції), які регулюють розмір оплати [PERSON] щомісячних платежів (переведення по курсу 11, зміна курсу валюти кредиту), та розмір процентної річної ставки (зміна з 13% на 17%). Відповідно до листа-повідомлення (пропозиції) вбачається, що Кредитор запропонував, а [PERSON] погодився сплачувати на далі борг за кредитним договором по курсу 11 грн. за 1 USD, та сплачувати проценти за користуванням кредиту за річною ставкою - 17%, без пролонгації. Інших домовленостей (внесення змін до кредитного договору) погоджено Кредитором та [PERSON] не було, і доказів на підтвердження своїх заперечень відповідачем за первісним позовом суду не надано. За кредитним договором, відповідно до ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у випадку прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею) та порукою, що передбачено ст. 546 ЦК України. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ст. 644 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно з ст. 644 ч. 1 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Принцип свободи договору закріплений у пункті 3 статті 3 Цивільного Кодексу. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України у рішенні від 10 листопада 2011 року, N 15-рп/2011 зазначив, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Конституційний Суд України виходить також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) від 10 листопада 2011 року, N 15-рп/2011 зазначив, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N 1023-XII ( 1023-12 ) з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України ( 254к/96-ВР ) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Таким чином, суд вважає, що право позивача за первісним позовом на вільне волевиявлення щодо укладення (внесення змін ) до кредитного договору порушене і підлягає захисту, оскільки після прийняття позивачем [PERSON] пропозиції кредитора про зміну умов кредитного договору, відповідач безпідставно відмовився вносити відповідні зміни в договір щодо його рефінансування. Позов [PERSON], на думку суду, підлягає задоволенню. Згідно із ч. 2 п. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до п. 6.5. кредитного договору Кредитор зобовязаний повідомити [PERSON] про дострокове погашення кредиту. В той же час Позивачем, вказані вимоги не виконано та не направлено відповідне повідомлення відповідачу [PERSON] Також, п. 6.5. кредитного договору визначено, що строк виконання вимоги [PERSON] не більше 30 днів з дня надіслання повідомлення. У разі невиконання [PERSON] цієї вимоги Кредитор має право предявити вимогу Поручителю. Як зазначалося вище, суду не надано доказів на підтвердження предявлення вимог до позивачем за зустрічним позовом до [PERSON] Належним повідомленням боржника є спосіб, визначений сторонами у договорі. Банк має довести, що він повідомив боржника належним чином. На підтвердження доведеності цього факту суд, на нашу думку, може використовувати положення ЦПК України, що стосуються процедури направлення повісток і повідомлень. Крім того, суду не надано також доказів про те, що договори поруки укладені 10.04.2007 року в забезпечення зобовязань за кредитним договором від 12.04.2007 року, оскільки зобовязання за договором поруки є похідними від зобовязань за кредитним договором. Крім того, як вбачається з самих договорів поруки, вони укладені в забезпечення зобовязань за договором поруки від 10.04.2007 року, а зустрічний позов предявлений про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.04.2007 року. Отже, на думку суду, у позивача за зустрічним позовом виникло право лише на предявлення вимог до позичальника [PERSON], і лише в частині стягнення простроченої заборгованості, а не дострокового повернення всієї суми за кредитом. Таким чином, в задоволення зустрічних позовних вимог необхідно стягнути на користь позивача з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/0999/81/72269 від 12.04.2007 року, укладеного між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], що складається з: простроченої заборгованості в сумі 481 долар 21 цент США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ 10 618 гривень 46 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 1 845 доларів 26 центів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ 40 717 гривень 83 коп.; пені за прострочення сплати відсотків в сумі 1 944 гривні. В іншій частині позовних слід вимог відмовити за необґрунтованістю. Вимоги ст. 1050 ЦК України про право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів у разі прострочення позичальником повернення чергової частини позики, не можуть бути застосовані, оскільки стягнення всієї суми боргу достроково може мати місце лише в разі, коли сторона, що порушує питання про дострокове повернення всієї суми боргу, заявить вимоги про розірвання договору, що передбачено ч. 2 ст. 651 ЦК України, а банк таких вимог не заявляв. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь позивача підлягають частковому задоволенню, оскільки пеню необхідно стягнути в національній валюті України, а не в іноземній валюті. В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю. На підставі ст. 88 ЦПК України з на користь держави з ПАТ «[PERSON] Аваль» 551,20 грн. судових витрат по сплаті судового збору, від якого був звільнений при зверненні до суду позивач за первісним позовом. На користь позивача за зустрічним позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» з [PERSON] необхідно стягнути на відшкодування судового збору, пропорційно задоволеним вимогам 551,20 грн.

Outcome: partial