Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про визнання незаконним рішення дев'ятої сесії п'ятого скликання Долинянської сільської пади від 29 листопада 2015 року "Про затвердження акта земельної комісії по заяві [PERSON]" та зобов'язання вчинити дії. Ухвалою Рогатинського районного суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено [PERSON], користувача суміжної земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою [PERSON] У позовній заяві зазначено, що рішенням другої сесії сьомого скликання Долинянської сільської ради від 19 листопада 2015 року "Про затвердження акта земельної комісії по заяві [PERSON]" затверджено акт земельної комісії №1 від 19 листопада 2015 року. Вважає, що своїм рішенням сільська рада без її згоди вилучила частину земельної ділянки, яка знаходилась у її користуванні та передала [PERSON], чим перевищила свої повноваження та допустила порушення її прав, як законного землекористувача земельної ділянки. При проведенні обмірів земельних ділянок було встановлено, що земельна ділянка [PERSON] становить 28,7 га, хоча згідно документів їй було надано у користування земельну ділянку площею 26,9 га. Через захоплення [PERSON] частини земельної ділянки, яка слугує проїздом до господарства [PERSON], позивачка позбавлена моживості завезти до власного господарства будівельні матеріали, які необхідні для проведення ремонту домоволодіння. Просила позовні вимоги задовольнити повністю. У судовому засіданні позивачка [PERSON], представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснили, що позивачка має намір виготовити Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні. З цією метою звернулася до проектної організації, однак через відсутність погоджених меж між суміжними землекористувачами, а семе між [PERSON] та [PERSON] позбавлена можливості виготовити правовстановлюючий документ. При встановленні меж 12 червня 2009 року, які затверджені актом комісії від 19 листопада 2015 року, а в подальшому рішенням сесії, заїзд до її домоволодіння зменшився. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області Хома В.І., третя особа [PERSON], її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, оскільки вищезазначеним актом, а в подальшому рішенням сесії жодним чином не порушено право позивачки. Розмір належної їй земельної ділянки не зменшився, заїзд достатньої ширини. будь-який транспорт може заїхати до домоволодіння [PERSON] Межа проходить біля погребу [PERSON], якщо відступити частину земельної ділянки для проїзду [PERSON], то межа проходитиме через погріб. Просили у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка по справі [PERSON] та третя особа [PERSON] є власниками домоволодінь в с.Долиняни Рогатинського району Івано-Франківської області та мають в користуванні земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, а також для ведення особистого селянського господарства. Між суміжними землекористувачами існує спір щодо встановлення межі суміжних земельних ділянок. Відповідно до довідки №610 від 24 жовтня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Долинянської сільської ради, [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] відповідно до погосподарських книг за 1993-1998 роки за нею закріплені земельні діляник площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, та чотири ділянки для ведення особистого селянського господарства площами 0, 119 га, 0, 28 га, 0, 45 га, 0, 1 га. Відповідно до акта від 19 листопада 2015 року, складеного представниками сільської ради за участю суміжних землекористувачів, за заявою [PERSON],. межі між суміжними землекористувачами було встановлено 12 червня 2009 року про що було складено акт. Межові знаки між суміжними землекористувачами було встановлено комісією в 2009 році. Комісія 19.11.2015 року встановила, що площа земельної ділянки [PERSON] відповідає площі, яка передана їй у користування. Площа земельної ділянки [PERSON] більша від площі, яка передана їй у користування. [PERSON] не погоджується із межовими знаками, які було встановлено комісією 12 червня 2009 року. Рішенням №11 другої сесії сьомогог скликання Долинянської сільської ради було затверджено акт земельної комісії, складений 19.11.2015 року. Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля є об'єктом права власності українського народу. Від його імені права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. У відповідності до ст.80 Земельного кодексу України, територіальні громади є суб'єктами прав власності на землі комунальної власності. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність, або надання їх в користування (ч.2 ст.116 Земельного кодексу України). На підставі наведено саме Долинянська сільська рада є органом місцевого самоврядування, який наділений повноваженнями щодо розпорядження землями відповідної територіальної громади. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності та користуванні громадян, і додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до роз'яснень, даних у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосуваннями судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин. Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. За ч.1 ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується Державними актами. Тобто, це єдиний документ, який посвідчує вищезазначене право. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку. Право приватної власності є непорушним. Порядок видачі Державних Актів про право власності на земельну ділянку регулюється Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності не земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 4 травня 1999 року N 43. Пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 4 травня 1999 року N43, складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією. Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта. Таким чином для виготовлення Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку позивачу необхідно зазначити орієнтовні розміри земельної ділянки, що підлягає приватизації, встановити в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки. Власник земельної ділянки відповідно до вимог ст.106 ЗК України має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником, замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). За змістом п. 4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року за N 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно із п. 2.1 вищевказаної Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості. Статтею 107 Земельного Кодексу України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Актом від 19 листопада 2015 року встановлено, що площа земельної ділянки [PERSON] більша площі, яка передана їй у користування. Площа земельної ділянки [PERSON] відповідає площі, яка надана [PERSON] у користування. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За наведених вище обставин і доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, оскільки [PERSON] не погоджувалася із межовими знаками, які було встановлено комісією у 2009 році. Площа земельної ділянки суміжного користувача збільшилася. Межові знаки Долинянською сільською радою за заявою [PERSON] в 2015 році не встановлювалися. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином саме Долинянська сільська рада повинна вирішити заяву [PERSON] щодо встановлення меж між суміжними земельними ділянками.

Outcome: approved