Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля "Форд Фокус" в розмірі 134 100,00 гривень. Заявлені вимоги обґрунтував тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2015 року по 11 серпня 2020 року. У період шлюбу, 09 жовтня 2019 року, ними був придбаний автомобіль "Форд Фокус", 2015 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем. Позивач фактично фінансово забезпечив придбання цього автомобіля, здійснював його управління та обслуговування в повному обсязі, оскільки його дохід суттєво перевищував дохід відповідача. З інтернет-ресурсу продажу транспортних засобів "RST" випадково дізнався про продаж автомобіля. На адвокатський запит територіальний сервісний центр листом повідомив, що 09 жовтня 2019 року відповідач зареєструвала цей транспортний засіб, а 25 лютого 2020 року він був перереєстрований на іншу особу. Згоди на відчуження автомобіля він не надавав і жодних домовленостей між ними з цього приводу не було. Автомобіль був відчужений не в інтересах сім`ї і коштів від його реалізації він не отримував. Із відомостей інтернет-ресурсу продажу транспортних засобів "RST" встановив, що вартість автомобіля становить 9900 доларів США або 268 200,00 гривень, яка з огляду на зазначений відповідачем у деклараціях дохід не дозволяє їй його придбання і утримання самостійно, тому саме він фінансував придбання та експлуатацію цього автомобіля, оскільки його дохід у повній мірі дозволяє такі витрати. Враховуючи перереєстрацію автомобіля на іншу особу без його згоди, провести його оцінку неможливо, тому вартість грошової компенсації 1/2 належної йому частки від продажу автомобіля визначає, виходячи з опублікованої в інтернет-ресурсі вартості, яка становитиме 134 100 гривень (1/2 від 268200). Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 26 лютого 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали та матеріалами позову без вручення, ухвалою від 13 квітня 2021 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач подала відзив на позовну заяву. У ньому повністю заперечила заявлені позовні вимоги та вказала, що автомобіль "Форд Фокус" не є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбаний за її особисті кошти. До укладення шлюбу, 21 січня 2014 року, за особисті кошти придбала у власність автомобіль "Сітроен Берлінго", 2008 року випуску, а 12 вересня 2019 року його продала за 60 000,00 гривень, щоб придбати новий автомобіль. Менше як за місяць після цього придбала спірний автомобіль "Форд Фокус" за 43 492,95 гривень, що повністю покривається її власними коштами, отриманими від продажу автомобіля "Сітроен Берлінго". Оскільки придбання здійснювала за особисті кошти, автомобіль був зареєстрований на її ім`я і позивачу про це було відомо. Жодної участі у купівлі автомобіля позивач не приймав, до того ж на момент його придбання шлюбні стосунки між ними уже припинились і з 04 жовтня 2019 року вона проживала окремо в орендованій квартирі. Автомобіль постійно перебував у її володінні, обслуговуванні, розпорядженні і з власної ініціативи 25 лютого 2020 року вона його продала за 49 000,00 гривень. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач в судове засідання не з`явився, 03 березня 2021 року від нього поштовим зв`язком надійшла заява про підтримання позову і розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала з наведених у відзиві підстав. Пояснила, що, починаючи з 2018 року, відносини з відповідачем погіршилися і з цього часу шлюбних стосунків вони не підтримували. До 04 жовтня 2019 року проживали в одній квартирі, однак кожен з них вів власний бюджет, окреме харчування. На розірвання шлюбу відразу не подавала через брак часу, так як постійно по роботі перебувала у військових частинах, а значення штампу в паспорті про шлюб не придавала. Акцентувала на тому, що автомобіль "Форд Фокус" купувала за власні кошти, які отримала від продажу належного їй на праві особистої приватної власності автомобіля "Сітроен". Спірний автомобіль привезений із США і купувала вона його з аукціону в пошкодженому стані, а саме: була повністю пошкоджена ліва сторона, у зв`язку із чим підлягали заміні бампер, капот, фари та ремонт електроніки. Усі ці ремонтні роботи проводила виключно за власні кошти. Вважає, що поданий позивачем позов є наслідком неприязних відносин, які склалися між ними. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 21 січня 2014 року за відповідачем [PERSON] був зареєстрований автомобіль "Сітроен Берлінго", 2008 року випуску, що підтверджується інформацією ТСЦ МВС № 5147 від 14 травня 2021 року № 31/15/5147/456. 25 квітня 2015 року сторони уклали шлюб і ця обставина ними не заперечується. 12 вересня 2019 року належний відповідачу [PERSON] автомобіль "Сітроен Берлінго" перереєстровано на нового власника, вартість автомобіля склала 60 000,00 гривень, що підтверджується тією ж інформацією ТСЦ МВС № 5147 від 14 травня 2021 року № 31/15/5147/456. 04 жовтня 2019 року відповідач уклала із [PERSON] договір піднайму житлового приміщення по [ADDRESS] , строком з 04 жовтня 2019 року по 28 червня 2020 року. 09 жовтня 2019 року за [PERSON] був зареєстрований автомобіль "Форд Фокус", 2015 року випуску, вартістю 43 492,95 гривень, що підтверджується інформацією ТСЦ МВС № 5147 від 14 травня 2021 року № 31/15/5147/457. 25 лютого 2020 року автомобіль "Форд Фокус" перереєстровано на іншого власника, вартість автомобіля склала 49 000,00 гривень, що підтверджується інформацією ТСЦ МВС № 5147 від 14 травня 2021 року № 31/15/5147/458. 11 серпня 2020 року шлюб між сторонами розірваний, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Відповідно до довідок Державного підприємства "Морський торговельний порт Южний" від 14 вересня 2020 року дохід позивача за 2018 рік становив 417 718,85 гривень, за 2019 рік - 460 301,58 гривень. Відповідач у щорічних деклараціях задекларувала свій дохід у формі заробітної плати за 2018 рік в сумі 95 290,00 гривень, за цей же період дохід у формі заробітної плати позивача як чоловіка - в сумі 295 390,00 гривень; за 2019 рік відповідач задекларувала 119 884,00 гривень свого доходу (заробітної плати), стосовно позивача вказано, що відповідної інформації про заробітну плату відповідачу він не надав. Отже, із наведених доказів встановлено, що автомобіль "Форд Фокус", 2015 року випуску, був придбаний і відчужений у період шлюбу сторін. Позивач вважає цей автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний у період шлюбу, при цьому він мав більший дохід ніж відповідач, а відповідач оспорює цей режим права власності і вважає автомобіль її особистою приватною власністю, оскільки він придбаний за її власні кошти, отримані від продажу належного їй автомобіля "Сітроен Берлінго". Норми Сімейного кодексу України визначають два режими права власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. У частині 1 статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У статті 60 СК України наведені підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18. Таким чином, вирішуючи спір, перш за все необхідно з`ясувати походження коштів, за які придбане спірне майно, яким в цьому випадку є автомобіль "Форд Фокус". Однією з засад судочинства, регламентованих п.3 ч.2 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як встановлено із досліджених доказів, відповідач до реєстрації шлюбу з позивачем набула у власність автомобіль "Сітроен Берлінго", який в силу ч.1 ст.57 СК України є її особистою приватною власністю. У період шлюбу як позивач, так і відповідач працювали та мали дохід у формі заробітної плати. Дохід позивача за 2018 та 2019 роки вочевидь значно перевищував дохід відповідача. Проте сам розмір такого доходу у спірних правовідносинах не має визначального значення, щоб вважати придбане у період шлюбу майно спільною сумісною власністю подружжя. Позивач як на доказ вартості автомобіля "Форд Фокус" в сумі 268 200,00 гривень посилається виключно на інформацію з інтернет ресурсу щодо продажу транспортних засобів "RST" та вважає цю вартість непосильною для відповідача з огляду на розмір отримуваного нею доходу. Однак такі доводи позивача суд до уваги не приймає, оскільки вказана у цьому оголошенні ціна автомобіля стосується його продажу, про який, як зазначає позивач у позові він випадково дізнався, а не придбання цього автомобіля 09 жовтня 2019 року. Про фактичну (реальну) вартість, за яку був придбаний автомобіль "Форд Фокус" 09 жовтня 2019 року, позивач у позовній заяві взагалі не зазначає, що дає підстави вважати про його необізнаність із дійсною вартістю здійсненої покупки. Також у позовній заяві позивач не вказує, тим самим замовчує, про факт продажу відповідачем належного їй на праві особистої приватної власності автомобіля "Сітроен Берлінго", що мало місце незадовго до придбання спірного автомобіля "Форд Фокус". Зокрема, автомобіль "Сітроен Берлінго" відповідач відчужила 12 вересня 2019 року за 60 000,00 гривень, а 09 жовтня 2019 року на її ім`я був зареєстрований автомобіль "Форд Фокус" вартістю 43 492,95 гривень. Надані відповідачем докази відповідають критеріям належності та допустимості, тому не приймати їх до уваги чи ставити під сумнів у суду відсутні підстави. Крім цього, суд враховує ту обставину, що реалізація власного автомобіля відповідача та придбання спірного автомобіля відбувалося у досить незначному між собою проміжку часу - менше одного місяця, що дає достатні та об`єктивні підстави стверджувати про придбання спірного автомобіля "Форд Фокус" виключно за її особисті кошти, отримані від продажу автомобіля "Сітроен Берлінго". Таким чином, провівши аналіз встановлених фактичних обставин справи у їх сукупності, у тому числі в аспекті їх хронології, вартості обох транспортних засобів, а також реєстрації спірного автомобіля "Форд Фокус" за відповідачем, суд вважає, що відповідач у належний спосіб спростувала презумпцію спільності права власності подружжя стосовно цього автомобіля та водночас довела його належність їй на праві особистої приватної власності у відповідності до ч.1 ст.57 СК України як майна, набутого нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. У зв`язку із цим відповідач в силу правомочностей одноособового власника була наділена правом розпоряджатися автомобілем "Форд Фокус" на власний розсуд без будь-чиєї згоди. За наведених обставин, суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed