Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ДП «Східний Гірничо-збагачувальний комбінат», про перерахунок виплати по фактичну дату звільнення та зобов`язання провести повний розрахунок з усіма компенсаціями та доплату у відповідності до перерахунку, який неодноразово уточнював, останній раз 09.08.2017. В обґрунтування заяви зазначив, що він працював у Державному підприємстві «Східний гірничо збагачувальний комбінат» ЄДРПОУ№ 14309787 з 22 лютого 2010 року. З 20.04.2010 до 23.04.2013 начальником та гірничим майстром дільниці пиловентиляційної служби з повним робочим днем в підземних умовах. Останнім днем, який він відпрацював у шахті був день 28.09.2012 р., але кошти за цей відпрацьований день у розмірі 321,67 грн. він отримав лише у липні 2014р.,після затримки тривалістю у 21 місяць. Вважає, що Відповідачем робилися не правильні бухгалтерські розрахунки його середньоденного заробітку, не враховувався відпрацьований день 28.09.2012 р.: а) для нарахування коштів за дні допомоги по тимчасовій непрацездатності в розрахункових періодах не включалися суми за дні щорічної відпустки, що суперечить вимогам абзацу З пункту 4 та підтверджується пунктом 4 , пунктом 14 та прикладом у додатку 1 Постанови Кабінету Міністрів від 26 вересня 2001року № 1266 у редакції, що діяла до 04.07.2015р.- тобто діюча редакція на момент настання страхового випадку. Також в порушення вимог законодавства України про оплату праці, відповідач робив не вірні бухгалтерські розрахунки б) - для нарахування коштів за щорічні відпустки, компенсацій за невикористані відпустки, для виплати вихідної допомоги, днів оплачених по середньому заробітку, днів коли він знаходився на обстеженні у медичному закладі в розрахункових періодах не включалися суми за дні коли він працював по середньому заробітку, не враховувався останній відпрацьований нем день у шахті 28.09.2012, а також суми за дні, колі він знаходився на обстеженні у медичному закладі, а також за день 26.02.2013 коли він був на МСЄК та йому була призначена третя група інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, що суперечить вимогам підпункту л пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів від 08 лютого 1995 року № 100. З 01.серпня 2012р. на підприємстві відбулося підвищення посадових окладів(з 3095грн. до 3405грн.) В порушення вимог ст.123 КЗпП України, час знаходження на обстеженні у медичному закладі (з 01 до 16 серпня 2012) йому виплатили по окладу, але по старому. Саме цей період увійшов до розрахунку страхових (регресних) виплат, які йому сплачує Фонд соціального страхування від нещасних випадків та профзахворюємості на виробництві. Він недоотримав 482,76 грн. Відповідач відраховував з нього кошти навіть після його звільнення (23.04.2013). У його розрахунковому листі за травень 2013 (звільнився у квітні 2013) відраховано 600,64 грн. Недораховані кошти по вихідній допомозі у розмірі 278,64 грн виплатили лише у липні 2013. Борг по зарплаті у розмірі 321,67грн за відпрацьований ним день 28.09.2012р. відповідач виплатив лише за рішенням суду у липні 2014 після 21-го місяця затримки. А борг відповідача перед ним у розмірі 0,44 грн (розрахунковий лист за липень 2014) так і залишається актуальним по цей день. Крім того, вважає, що при звільненні власником були порушені вимоги ст. 44 КЗпПУ, а саме вихідну допомогу виплатили у розмірі меншому ніж посадовий оклад (оклад 3405 грн, а виплатили 3095,4 грн) 309,6 грн виплатили тільки через три місяці після звільнення - у липні 2013 р. Підприємство його тричі направляло на обстеження до медичного закладу (у грудні 2011р.(з 14 по 29 включно, в т.ч.4 вихідні дні), у серпні 2012 (з 01 до 16 включно, в т.ч. 4 вихідні дні), у січні 2013р.(з 21 по 31 включно, в т.ч. 2 вихідні дні). Сумарно виходить десять вихідних днів, котрі роботодавець повинен був оплатити по середньому у відповідності до вимог п.8 розділу IV Постанови КМУ №100, причому 6 із 10 неоплачених дня увійшли до розрахункового періоду ( 6 місяців перед настанням страхового випадку: серпень 2012р. - січень 2013р.,Постанова КМУ №1266) для обчислення середньомісячного заробітку з метою визначення розміру щомісячних страхових виплат. Як наслідок таких протиправних дій, - я маю занижений розмір страхових виплат. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримали, просили її задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву не визнала, просила відмовити у її задоволенні у повному обсязі. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] зазначила, 17 липня 2015 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу відкрито провадження у справі №216/4907/15-ц за позовом [PERSON] (надалі - Позивач) до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - Відповідач, Підприємство) про перерахунок виплати по фактичну дату звільнення та зобов`язання провести повний розрахунок з усіма компенсаціями та доплатами у відповідності до перерахунку. Згідно до вимог [PERSON] у позові від 13.07.2015 р. щодо задоволення вимог ставить питання: визнання дій ДП «СхідГЗК» з перерахунку заробітної плати відповідно до наказу від 31.01.2013 р. №115/к в частині здійснення перерахунку за період з 01.10.2012 р. по 31.01.2013 р. включно; зобов`язання ДП «СхідГЗК» здійснення перерахунку заробітної плати відповідно до наказу від 31.01.2013 р. №115/к з 01.10.2012 р. по фактичний день звільнення, тобто 23.04.2013 року включено; зобов`язання ДП «СхідГЗК» здійснити розрахунок відповідно до перерахунку з уіма компенсаціями та доплатами, в тому числі середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 24.09.2015 року представником Відповідача надано письмові заперечення №18/7976 проти заявлених Позивачем вимог, в яких просив Закрити провадження у справі за вимогами №2 та №3 на підстав п.2 ч. 1 ст.205 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду з приводу спору між сторонамипро той самий предмет та з тих самих підстав у справі №216/5287/13-ц, Позивач звертається до суду з вимогами, які вже були предметом іншої судової справи між тими самими сторонами, фактично вимоги Позивача мають своїм предметом визнання та проведення певних перерахунків у відповідності до наказу № 115/к від 31.01.2013 р. по ДП «СхідГЗК» з підстави невиплати [PERSON] заробітної плати за робочий день 28.09.2012 р. Відмовити у зв`язку з некоректністю та безпідставністю позовних вимог, оскільки в позовній заяві мають бути зазначені конкретні вимоги, періоди, суми, що належать до стягнення. Ч. З п. 20 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 № 13 зазначено, що не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати. За обставин цієї справи, спір між ДП «СхідГЗК» та [PERSON] виник через видання підприємством наказу №109 від 22.02.2013 р. «Про результати службового розслідування на дільниці ПВС №5» п. 5.1 якого було вирішено «Відрахувати із заробітної плати [PERSON] кошти за 28.09.2012 р. у сумі 321,67 грн.». Отже, вказаний спір є спором про відрахування із заробітної плати, а не спором про суми належні до виплати при звільненні, а тому підстави для відповідальності у вигляді виплати середнього заробітку відсутні. 17.12.2015 р. Відповідачем отримано уточнення до позовної заяви Позивача від 08.10.2015 р., в яких [PERSON] ставить вимоги: 1. визнання дій ДП «СхідГЗК» з перерахунку заробітної плати та належної компенсації при звільненні в частині здійснення перерахунку по фактичний день звільнення, тобто 23.04.2013 р. та виплати заборгованості із заробітної плати - протиправною; 2. стягненя з ДП «СхідГЗК» заборгованості із заробітної плати 16 229,33 грн.; 3. стягнення з ДП «СхідГЗК» середньої заробітної плати за період затримки розрахунку в сумі 188 466,07 грн.; 4. стягнення з ДП «східГЗК» розміру компенсації втрати частини зарплати (інфляційні втрати) у зв`язку з затриманням термінів її виплати у розмірі 8 439,25 грн. Не погоджуючись з уточненнями до позовної заяви [PERSON] підприємством надано заперечення від 14.01.2016 року за №15-02/75, згідно до яких просило суд: У задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» у справі № 216/4907/15-ц відмовити в повному обсязі. Застосувати у даній справі строк позовної давності. Враховуючи вимоги статті 233 КЗпПУ тримісячний термін з правом звернення Позивача до суду з вимогою відшкодування закінчився у жовтні 2014 року. На виконання рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривий Ріг від 25.12.2013 року у справі №216/5287/13-ц Підприємством в липні 2014 року: здійснено нарахування [PERSON] 321,67 грн. та проведено оплату; поновлено дії п.п. 1, 2, 3 наказу «Про оплату праці» від 31.01.2013 року №115/к; 16.07.2014 року виконавче провадження закінчено як таке що фактично виконане за рішенням суду. Заборгованість із виплати заробітної плати не підтверджуються жодними доказами із боку [PERSON] вимога є некоректною. При звільненні [PERSON] . Підприємством проведено всі належні виплати та проведено відповідні розрахунки, крім оспорюваної ним суми 321,67 грн.. Іншої заборгованості по виплаті належним сум [PERSON] . Підприємство не мало. Надані Позивачем розрахунки і вимоги безпідставні і незаконні та не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Розрахунки компенсації втрати частини зарплати в зв`язку з затримкою термінів її виплати, не ґрунтується на нормах чинного законодавства і є невірним. Заборгованість відсутня, а тому і підстав ставити питання про стягнення компенсаційних випалт є недоречним. Позивачем вчергове - 06.02.2016 року, подано до суду уточнення до позовної заяви про перерахунок виплати по фактичну дату звільнення та зобов`язання провести повний розрахунок з усіма компенсаціями та доплатами у відповідності до перерахунку, яку Відповідачу вручено 10.02.2016 року. [PERSON] ставив перед судом наступні питання: 1. визнання бездіяльності ДП «СхідГЗК» з перерахунку та виплати належних сум протиправною; 2. стягнення з ДП «СхідГЗК» заборгованості по заробітній платі, по компенсації за невикористану відпустку та по листах непрацездатності в сумі 371 906 грн.; 3. стягнення з ДП «СхідГЗК» середнього заробітку за період затримки розрахунку по день фактичної виплати, станом на 07.02.2016 р. суми заборгованості 1 443 456 грн.; 4. зобов`язання ДП «СхідГЗК» сплати всіх необхідних внесків до Пенсійного фонду України за період вересень 2010 р. - квітень 2013 р.; 5. зобов`язання ДП «СхідГЗК» надання довідки до Форнду соціального страхування від нещасних випадків та, професійного захворювання на виробництві про середньомісячний заробіток [PERSON] у періоді настання страхового випадку (26.02.2013 р.) у відповідності до вимог Постанови №100КМУ з врахуваннмя заборгованих сум, з наданням копії Позивачу; 6. зобов`язання ДП «СхідГЗК» проведення індексації заборгованості у відповідності до вимог чинного законодавства України та провести її виплату; 7. зобов`язання ДП «східГЗК» поновити [PERSON] на роботі та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу заборгованість, станом на 23.01.2016 р. в сумі 1 515 987 грн.; 8. зобов`язання ДП «СхідГЗК» перед виплатами зазначених сум письмово повідомляти [PERSON] (завіреною відповідальною особою та печаткою підприємства довідкою про бухгалтерський алгоритм нарахування сум). Згідно до поданого до суду ДП «СхідГЗК» заперечення від 22.03.2016 року №15-02/710 та уточнення до заперечення від 14.04.2016 р. №15-02/970 на уточнення Позивачем позовної заяви, уточнення не підлягають задоволенню: Доповнення Позивачем позовних вимог до Відповідача новими є пред`явленням нового позову, а тому дані вимоги повинні подаватись як окрема позовна заява. Оскільки, заборгованість Відповідача по відношенню до Позивача з виплати заробітної плати відсутня, стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку по день фактичної виплати станом на 07.02.2016 рік в сумі 1 443 456,00 грн. не можливе та протирічить законодавству. Вимоги Позивача про стягнення з Відповідача компенсації за невикористану відпустку, листках непрацездатності та середнього заробітку за період затримки розрахунку по день фактичної виплати, безпідставні, оскільки Позивачу було здійснено надлишкову виплату коштів. До заперечення було надано розрахунки в обгрунтування доводів Відповідача. Так, згідно з первинними бухгалтерськими документами з 22 лютого 2010 року на момент звільнення - 23.04.2013 року, Позивачу Відповідачем надлишково нараховано та виплачено 7 280,94 грн. з розрахунку: 2 436,30 + 1 293,80 + 3 473,62 + 77,22 = 7 280,94, де 2 436,30 грн. - відпускні, компенсація відпускних при звільненні (з розрахунку 5 135,25 грн. надлишкові - 2 698,95 грн. для донарахування), 1293,80 грн. - середня заробітна плата (з розрахунку 1 462,88 грн. надлишкові - 478,68 грн. для донарахування + 309,60 грн. дооплачена вихідна допомога), 3 473,62 грн. - листки тимчасової втрати працездатності (з розрахунку 5 983,62 грн. надлишкові - 2 510,00 грн. повернуті Позивачем), 77,22 грн. - матеріальна допомога на оздоровлення (з розрахунку 102,27 грн. надлишкові кошти + 3,13 грн. надлишкові кошти - 28,18 грн. не донараховані кошти). Після здійснення нарахування та виплати 321,67 грн. за рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривий Ріг від 25.12.2013 року у справі №216/5287/13-ц Відповідач, в разі задоволення судом вимог, мав би сплатити Позивачу станом на сьогодні з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів на момент винесення рішення 10 996,79 грн. за період з лютого 2010 року по квітень 2013 рік з розрахунку: 2,47 + 12 950,16 - 1 878,62 - 77,22 = 10 996,79, де 2,47 грн. - середня заробітна плата (з розрахунку 169,08 грн. для донарахування - 166,61 грн. для утримання), 12 950,16 грн. - по листках непрацездатності (з розрахунку 16 309,37 грн. донараховані - 5 869,26 грн. для утримання + 2 510,00 грн. добровільно повернуті Позивачем), 1878,62 грн. - відпускні та компенсація відпустки при звільненні (з розрахунку 3 300,11 грн. для донарахування - 5 178,73 грн для утримання), 77,22 грн. - матеріальна допомога (надлишково нараховані та оплачені згідно до умов додатку 4.15 Колективного договору ДП «СхідГЗК» за 2011-2013 роки). Відповідачем проводились і проводяться всі відповідні відрахування та г утримання з заробітної плати працівників з усіх видів нарахувань щодо сплати встановлених податків та інших обов`язкових внесків згідно з вимогами чинного законодавства України; Вимога до ДП "СхідГЗК" щодо сплати всіх необхідних внесків до Пенсійного фонду України за період з вересня 2010 року по квітень 2013 рік не грунтується на нормах чинного законодавства, є безпідставною та повинна подаватись і розглядатись в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України; Зобов`язання Відповідача надати довідку до Фонду соціального страхування від нещасних випадків та профзахворювань на виробництві про середній заробіток Позивача до страхового випадку - 26.02.2013 року, у відповідності до вимог постанови КМУ №100, не закріплене законодавством; Відсутні підстави для обчислення і нарахування за 26.02.2013 рік середнього заробітку у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Згідно з табелем обліку використання робочого часу за лютий 2013 року по дільниці пиловентиляційної служби, на якій працював Позивач в якості майстра, у відповідності до записки №103 надання відпустки, в період з 08.02.2013 року по 06.03.2013 року включно він знаходився у щорічній відпустці. Документів які би підтверджували знаходження Позивача 26.02.2013 року на листу непрацездатності до Підприємства не надано; Вимога щодо зобов`язання проведення індексації заборгованості у відповідності до чинного законодавства суперечить нормам законодавства України, оскільки заборгованість з виплати Позивачу заробітної плати відсутня; Вимога щодо поновлення Позивача на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1 515 987 грн. не має законних підстав для задоволення. У зв`язку з надходженням листа начальника Державного закладу "Смолінська медико-санітарна частина № 17 МОЗ України" від 28.08.2012 року № 817, за висновком ВКК № 1066 від 20.07.2012 року Позивач за станом здоров`я потребував праці на поверхні без переохолодження, пилу та фізичних навантажень з 20.08.2012 року постійно. 23.04.2013 року згідно з наказом директора Новокостянтинівської шахти ДП "СхідГЗК" від 23.04.2013 року № 166 о/с Позивача звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Підставою для видання наказу слугували - лист начальника ДЗ "СМСЧ № 17 МОЗ України" від 27.08.2012 р. № 817, висновок ВКК №1066 від 20.07.2012 року, письмова відмова Позивача від переведення на запропоновані вакансії, виписка з Акту огляду МСЕК від 26.02.2013 р. серії 10 ААА № 062711, повідомлення Українського науково-дослідного інституту промислової медицини про професійне захворювання від 29.01.2013 р. № 139, лист голови профкому Новокостянтинівської шахти ДП "СхідГЗК" від 23.04.2013 р. № 26-03/34-ПК про те, що Позивач не є членом профспілкової організації підприємства. Позивач взагалі не ставить вимогу щодо скасування наказу про звільнення та не доводить в позові підстави для поновлення на роботі. Адже, у відповідності до висновку ВКК та повідомлення ДП «СМСЧ №17 МОЗ України» Позивачу протипоказана робота за посадою майстра дільниці, від запропонованих посад він відмовився під підпис, і тому з цих підстав був звільнений з роботи. Законні підстави для поновлення на роботі Позивача відсутні. Поновлення на роботі Позивача в якості майстра дільниці з підземними умовами протипоказана йому за станом здоров`я і буде повністю протирічити висновку медичної соціально- експертної комісії лікувального медичного закладу від 03.06.2014 р. №263389, який станом на сьогодні є діючим, не змінений і не скасований ні лікувальним закладом ні іншими уповноваженими на це органами. Твердження Позивача з приводу того, що його було звільнено в період перебування у щорічній відпустці до закінчення якої лишилось 26 каледарних днів не відповідає дійсності згідно з первинними документами Підприємства. 3 боку Позивача пропущено строк позовної давності щодо звернення до суду про поновлення на роботі встановлений нормами трудового законодавства, поважних причин пропущення строку позовної давності для звернення до суду про поновлення на роботі та стягнення коштів не зазначено. Оскільки, строк для звернення до суду про поновлення сплив ще 24.05.2013 року, тобто пройшло майже три роки. Крім цього, Позивач звертався до Центрально-Міського суду міста Кривий Ріг з приводу тих чи інших позовних вимог у справі №216/5287/13-ц, підставою для розгляду яких слугував і наказ на звільнення його з підприємства 23.04.2013 року №166 о/с. Тому, не зрозуміло чи вважає Позивач наказ від 23.04.2013 року № 166 о/с про звільнення його з підприємства Відповідача за станом здоров`я законним чи ні. Згідно з матеріалами даної справи вбачається, що Позивачу стало відомо про нарахування йому 321,67 грн. в кінці червня - на початку липня 2014 року. Дану обставину підтверджує заява Позивача адресована директорові Новокостянтинівської шахти [PERSON] від 23.09.2014 року (вх. №1767 від 02.10.2014 року). В заяві ним вимагається надати пояснення стосовно не виконання з боку шахти вимог наказу Новокостянтинівської шахти від 10.07.2014 року №387. На яку в свою чергу Підприємством було надано 03.11.2014 року відповідь за №15- 01/2381 про те, що рішення суду у справі №216/5287/13-ц виконано, у зв`язку з чим державною виконавчою службою Жовтоводського міського управління юстиції винесено 16.07.2014 року постанову про закінчення виконавчого провадження. Зобов`язання Відповідача повідомляти Позивача письмово довідкою перед виплатами про бухгалтерський алгоритм нарахування сум не закріплене нормами чинного законодавства. Позивач не є працівником підприємства і тому, Відповідач не зобов`язаний звітувати йому про нараховані та виплачені суми. 09.08.2017 р. Позивачем вчетверте подано до суду уточнена позовна заява про перерахунок виплати по фактичну дату звільнення та зобов`язання провести повний розрахунок у відповідності до перерахунку, згідно до якої просить суд: 1. стягнути з ДП «СхідГЗК заборгованість по оплаті* лікарняних листів у розмірі 113 330,94 грн.; 2. стягнути з ДП «СхідГЗК» заборгованість по заробітній платі за 2012-2013 рр. у розмірі 48 565,20 грн.; 3. стягнути з ДП «СхідГЗК» за період затримки розрахунку по день фактичної виплати, станом на 07.08.2017 р., суму заборгованості 1 308 166,80 грн. У зв`язку з непогодженням з доводами Позивача, відсутністю правових підстав щодо стягнення сум вказаних в уточненій заяві, надаємо дані заперечення, згідно до яких вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Доповнення Позивачем позовних вимог до Відповідача новими є пред`явленням нового позову, а тому дані вимоги повинні подаватись як окрема позовна заява. Центрально-Міським районним судом міста Кривий Ріг порушено провадження у даній справі за позовом [PERSON] , предметом розгляду якого було зобов`язання Відповідача здійснити перерахунок виплати за період з 01.10.2012 року по фактичну дату звільнення - 23.04.2013 року, та проведення повного розрахунку з усіма компенсаціями та доплатами у відповідності до перерахунку. Підстава подання позову - не здійснення [PERSON] з боку ДП "СхідГЗК" оплати праці за 28.09.2012 року у розмірі 321,67 грн. згідно до наказу №115/к від 31.01.2013 року по Новокостянтинівській шахті та за період з лютого 2013 р. по квітень 2013 р. оплати коштів у розмірі 11 869,02 грн.. Потім, Позивачем було подано до суду уточнення до поданої позовної заяви, згідно до якого просив суд стягнути з Відповідача за період з жовтня 2012 року по березень 2013 року заборгованість із заробітної плати та середню заробітну плату, а також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів виплати коштів за період з вересня 2014 року по жовтень 2015 рік. Підстави для задоволення позову Позивачем зазначено ті ж самі, з його боку було здійснено уточнення щодо стягнення відповідних сум з Відповідача - стягнення заборгованості з заробітної плати, середньої заробітної плати за період затримки та компенсації втрати частини зарплати (інфляційні витрати) у зв`язку з затриманням термінів виплати. І вчергове Позивач подав 06.02.2016 року уточнення позовних вимог, які взагалі ніяким чином не пов`язані з підставами подання першочергового позову до суду. Так, Позивачем вказується, як підстава задоволення судом своїх позовних вимог, допущення з боку Відповідача помилок у бухгалтерських розрахунках щодо його середнього заробітку, відрахувань з нарахованих сум, оплати вихідної допомоги при звільненні за весь період роботи на підприємстві Відповідача - з лютого 2010 року по 23.04.2013 рік. Також, зазначається вимога щодо пововлення його на роботі у зв`язку з звільненням з підприємства з порушеннями, не внесення з вересня 2010 року по квітень 2013 року внесків, податків, інших платежів до Державного бюджету України. У зв`язку з чим змінено повністю предмет розгляду даної справи. В останньому уточненні позовної заяви від 09.08.2017 р. як підстава подання уточнення з боку [PERSON] зазначено допущення помилок в розрахунках в уточненій попередній ним заяві, тобто в заяві від 06.02.2016 р., натомість ним знову ж повністю змінено позовні вимоги на відміну від попередніх: ставляться питання стягнення заборгованостей по оплаті лікарняних за 2012 та 2013 роки, заробітної плати повістю за 2012 та 2013 роки, та якась не зрозуміла вимога - у відповідності до ст.КЗпПУ за період затримки розрахунку по день фактичної виплати 1 308 166,80 грн. У цивільному законодавстві відсутня норма яка б дозволяла Позивачу дозаявляти нові вимоги. Раніше заявлені вимоги повинні залишатись тими ж як і при поданні першочергових позовних вимог. Доповнення позовних вимог новою вимогою по суті своїй є новим позовом, який повинен подаватись згідно з вимогами ЦПК України. Адже згідно до ст. 31 ЦПК, позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру - відкрити провадження у справі та вимоги матеріального характеру - захистити невизнане, оспорюване чи порушене право. А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги. Тобто, вони співвідносяться між собою як поняття і його зміст. Обсягом поняття (позову) при цьому буде розмір позовних вимог. Тому, нові вимоги заявлені Позивачем це зовсім інший і новий позов, з новим предметом і новим розміром позовних вимог. І заявляти їх слід шляхом подачі нового позову. До вимог, які ставить [PERSON] повинен застосовуватись строк позовної давності. Оскільки, згідно з матеріалами даної справи вбачається, що [PERSON] стало відомо про нарахування йому 321,67 грн. в кінці червня - на початку липня 2014 року (заява [PERSON] адресована директорові Новокостянтинівської шахти [PERSON] від 23.09.2014 року (вх. № 1767 від 02.10.2014 року). Обчислення строку в разі порушення з боку Відповідача законодавства з виплати заробітної плати [PERSON] і як наслідок відшкодування всіх належних виплат у зв`язку з несвоєчасним розрахунком починалося б з липня 2014 року, а враховуючи вимоги статті 233 КЗпПУ тримісячний термін з правом звернення Позивача до суду з вимогою відшкодування закінчився у жовтні 2014"року. Позивач також звернувся И9.02.2015 року до суду про винесення додаткового рішення у справі №216/5287/13-ц. 25.12.2013 року Центрально-Міським районним судом міста Кривий Ріг винесено рішення у справі №216/5287/13-ц за позовом [PERSON] до ДП «СхідГЗК» про задоволення уточнених позовних вимог: визнано дії ДП «СхідГЗК» щодо видання по Новокостянтинівській шахті наказу №109 від 22.02.2013 року частково незаконним; визнано п.п. 1.2, 5.1, 5.2 наказу №109 від 22.02.2013 року незаконними; зобов`язано ДП «СхідГЗК» відновити становище, що існувало до порушення, а саме скасувати п.п. 1.2, 5.1, 5.2 наказу №109 від 22.02.2013 року, поновити дію п.п. 1, 2, 3 наказу №115/к від 31.01.2013 року по Новокостянтинівській шахті, здійснити оплату праці [PERSON] за 28.09.2012 р. у розмірі 321,67 грн.; в задоволенні інших вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.03.2014 року рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривий Ріг від 25.12.2013 року залишено без змін. Рішення набрало чинності 20.03.2014 року. Згідно виконавчого листа у справі №216/5287/13-ц виданого 25.04.2014 року Центрально-Міським районним .судом міста Кривого Рогу, державним виконавцем державної виконавчої служби Жовтоводського міського управління юстиції 19.05.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На виконання рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривий Ріг від 25.12.2013 року Підприємством в липні 2014 року: - здійснено нарахування [PERSON] 321,67 грн. та проведено оплату на розрахунковий рахунок ДВС Жовтоводського управління юстиції через «Укргазбанк» згідно платіжного доручення від 23.06.2014 року № 7695; - видано по Новокостянтинівській шахті наказ від 10.07.2014 року № 387 про скасування п.п. 1.2, 5.1, 5.2 наказу «Про результати службового розслідування на дільниці ПВС № 5» від 22.02.2013 року № 109, поновлення дії п.п. 1, 2, 3 наказу «Про оплату праці» від 31.01.2013 року № 115/к. Постановою ДВС Жовтоводського міського управління юстиції 16.07.2014 року виконавче провадження згідно виконавчого листа № 216/5287/13-ц виданого 25.04.2014 року закінчено як таке що фактично виконане за рішенням суду. Фактично вимоги за останнім уточненням позовної заяви [PERSON] мають своїм предметом визнання та проведення певних перерахунків у відповідності до наказу №115/к від 31.01.2013 р. по ДП «СхідГЗК» з підстави невиплати [PERSON] заробітної плати за робочий день 28.09.2012 р., тобто мають той самий предмет, що й справа №216/5287/13-ц. Тобто, Позивач на даний час звертається до суду з вимогами, які вже були предметом іншої судової справи між тими самими сторонами. Рішення суду з приводу спору між сторонами про той самий предмет та з тих самих підстав у справі №216/5287/13-ц набрало чинності, виконане в повному обсязі, дія наказу поновлена, проведені перерахунки, що в ньому зазначені, на користь Позивача сплачені грошові кошти, наданий один день невикористаної щорічної відпустки. Згідно з вимогами статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак позивачем не наведено жодного доказу який би мав підстави для задоволення позовних вимог, ним повністю змінені позовні вимоги на відміну з вимогами першочергових позовних вимог. Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Наказом №115/к від 31.01.2013 року за роботу в третю зміну 28.09.2012 року позивачу здійснили оплату, проте, наказом від 22.02.2013 року №109 вищезазначений наказ було скасовано, вираховано сплачені кошти за 28.09.2012 року в сумі 321,67 грн, оголошено догану. Рішенням Центрально- Міського районного суду м. Кривий Ріг від 25.12.2013 визнано дії Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» щодо видання по Новокостянтинівській шахті наказу №109 від 22.02.2013 року, - частково незаконними. Визнати п.п. 1,2, 5.1.,5.2. наказу №109 від 22.02.2013 року по Новокостянтинівській шахті, - незаконними. Зобов`язано державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» відновити становище, що існувало до порушення, а саме: скасувати п.п. 1,2, 5.1.,5.2. наказу №109 від 22.02.2013 року по Новокостянтинівській шахті; поновити дію п.п.1, 2, 3 Наказу №115/к від 31.01.2013 року по Новокостянтинівській шахті; здійснити оплату праці [PERSON] , ІПН [NUMBER] , за 28.09.2012 року, у розмірі 321,67 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.03.2014 рішення Центрально- Міського районного суду м. Кривий Ріг від 25.12.2013 визнано дії Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» від 25.12.2013 було залишено у силі. Відповідно до довідки ДП «Східний ГЗК» [PERSON] звільнений 23.04.2013 з посади майстра дільниці ПВС ДП «Схід ГЗК» Новокостянтинівської шахти і його середній місячний заробіток за попередні шість місяців перед звільненням становить 3956,34 грн. Постановою про закінчення виконавчого провадженні від 16.07.2014 за виконавчим листом № 26/5287/13-ц від 25.04.2014 встановлено, що рішення Центрально- Міського районного суду м. Кривий Ріг від 25.12.2013 було фактично виконано. Відповідно до записки № 103 про надання відпустки, яка має сил наказу [PERSON] було надано щорічну відпустку за робочий рік з 22.02.2012 до 22.02.2013 на 27 календарних днів з 08.02.2013 до 06.03.2013 Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" N 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013усправі N 1-13/2013 зазначено, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Аналогічна норма міститься в статті 30 Закону України "Про оплату праці", яка доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до вимог ч. 1ст. 47 КЗпП Українина власнику або уповноваженому ним органі лежить обов`язок в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. За змістом положень статей 115,116 КЗпП України,відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум. Відповідно до статей 77,78 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, згідно з первинними бухгалтерськими документами з 22 лютого 2010 року на момент звільнення - 23.04.2013 року, позивачу відповідачем надлишково нараховано та виплачено 7 280,94 грн. з розрахунку: 2 436,30 + 1 293,80 + 3 473,62 + 77,22 = 7 280,94, де 2 436,30 грн. - відпускні, компенсація відпускних при звільненні (з розрахунку 5 135,25 грн. надлишкові - 2 698,95 грн. для донарахування), 1293,80 грн. - середня заробітна плата (з розрахунку 1 462,88 грн. надлишкові - 478,68 грн. для донарахування + 309,60 грн. дооплачена вихідна допомога), 3 473,62 грн. - листки тимчасової втрати працездатності (з розрахунку 5 983,62 грн. надлишкові - 2 510,00 грн. повернуті Позивачем), 77,22 грн. - матеріальна допомога на оздоровлення (з розрахунку 102,27 грн. надлишкові кошти + 3,13 грн. надлишкові кошти - 28,18 грн. не донараховані кошти). Після здійснення нарахування та виплати 321,67 грн. за рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривий Ріг від 25.12.2013 року у справі №216/5287/13-ц Відповідач, в разі задоволення судом вимог, мав би сплатити Позивачу станом на сьогодні з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів на момент винесення рішення 10 996,79 грн. за період з лютого 2010 року по квітень 2013 рік з розрахунку: 2,47 + 12 950,16 - 1 878,62 - 77,22 = 10 996,79, де 2,47 грн. - середня заробітна плата (з розрахунку 169,08 грн. для донарахування - 166,61 грн. для утримання), 12 950,16 грн. - по листках непрацездатності (з розрахунку 16 309,37 грн. донараховані - 5 869,26 грн. для утримання + 2 510,00 грн. добровільно повернуті Позивачем), 1878,62 грн. - відпускні та компенсація відпустки при звільненні (з розрахунку 3 300,11 грн. для донарахування - 5 178,73 грн для утримання), 77,22 грн. - матеріальна допомога (надлишково нараховані та оплачені згідно до умов додатку 4.15 Колективного договору ДП «СхідГЗК» за 2011-2013 роки). Так, частиною першою статті 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Виходячи зі змісту цієї норми, важливо розрізняти початок перебігу строку для звернення до суду залежно від виду позовних вимог. Про що наголосив Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 року по справі № 682/2782/18. Так матеріалами справи було встановлено, що Відповідно до матеріалами справи вбачається, що [PERSON] стало відомо про нарахування йому 321,67 грн наприкінці червня - на початку липня 2014 року (заява [PERSON] адресована директорові Новокостянтинівської шахти [PERSON] від 23.09.2014 року (вх. № 1767 від 02.10.2014 року). Обчислення строку в разі порушення з боку Відповідача законодавства з виплати заробітної плати [PERSON] і як наслідок відшкодування всіх належних виплат у зв`язку з несвоєчасним розрахунком починалося б з липня 2014 року, а враховуючи вимоги статті 233 КЗпПУ тримісячний термін з правом звернення Позивача до суду з вимогою відшкодування закінчився у жовтні 2014 року. Позивач також звертався 09.02.2015 до суду про винесення додаткового рішення у справі №216/5287/13-ц, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 було скасовано. Згідно з частиною першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Отже з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а задоволенні позові відмовлено в повному обсязі, судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed