Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка надана до суду 14.09.2018, просила: розірвати Договір №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ") від 13.02.2014, який був укладений між [PERSON] та публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк»; стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] грошові кошти за Договором №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ") від 13.02.2014 у розмірі 100 000,00 євро; стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] проценти за користування банківським вкладом за Договором №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ") від 13.02.2014 у розмірі 33895,89 євро за період з 01.03.2014 по 04.09.2018 включно; стягнути з акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 3% річних у розмірі 3435,62 євро за період з 13.07.2017 по 04.09.2018 включно. Судові витрати у розмірі 8000,00 грн. покласти на Відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами був укладений Договір №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ") від 13.02.2014, за умовами якого банк відкриває депозитний рахунок № [NUMBER] , на який зараховується вклад у розмірі 100000,00 євро на строк 366 днів по 13.02.2015 включно, з процентною ставкою на суму вкладу 8% річних, період нарахування процентів - 1 місяць. 05.07.2017 позивач звернулася до відповідача з заявою про розірвання Договору №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ") від 13.02.2014 та просила повернути вклад разом з нарахованими відсотками, яку банк отримав 10.07.2017. У відповідь на вищевказану заяву банк надав лист від 12.07.2017 №20.1.0.0.0/7-20170711/4549 та повідомив позивача про те, що на цей час власником банку є держава, розгляд такого питання виходить за межі повноважень правління та попросив поставитися з порозумінням та надати додатковий час для розгляду ситуації. Ухвалою суду від 26.12.2017 відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про витребування доказів через відсутність в клопотанні про витребування достатніх підстав щодо необхідності витребування вказаних доказів та неможливості їх одержати самостійно. Ухвалою суду від 26.12.2017 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду. 25.06.2018 представник відповідача подав до суду відзив на позов, відповідно до якого на даний час у зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим банк тимчасово не може здійснювати свою діяльність на території Автономної Республіки Крим, одним із відділень яким укладено договори банківського вкладу з позивачем. Тому, перевірити наявність чи відсутність коштів на рахунках позивача не можливо. Крім того, Федеральними Законами Російської Федерації націоналізовано все майно відповідача та покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» обов`язок щодо повернення вкладів, у тому числі і вкладів, розміщених у ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК». Вказане, на думку представника відповідача, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 14.09.2019 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON] , відповідно до якої зазначено про наявність у відповідача бази даних вкладників, інформація в яку вноситься в день укладання депозитного договору. Ця інформація зберігається в архівах, відокремлених як логічно, так і фізично, а також мають автоматизовані засоби відновлення інформації з резервних копій у разі руйнування основної бази даних. Також у відповідь на відзив зазначено про те, що у позивача наявні, у тому числі в оригіналі, всі належні та допустимі докази позовних вимог, які ґрунтуються на наступних документах: Договорі №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ") від 13.02.2014; квитанції від 13.02.2014; довідки Банку від 14.03.2014 №1341835/2. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представник відповідача проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 13.02.2014 між сторонами було укладено Договір №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ"), за умовами якого банк відкрив депозитний рахунок № [NUMBER] , на який зараховано вклад у розмірі 100000,00 євро на строк 366 днів по 13.02.2015 включно, з процентною ставкою на суму вкладу 8% річних, період нарахування процентів - 1 місяць. На виконання вказаного договору позивачем внесено на рахунок банку 100000,00 євро, що підтверджується квитанцією про внесення грошових коштів на депозит від «13» лютого 2014 р. (а.с. 24), оригіналом Договору №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ") від 13.02.2014; квитанцією від 13.02.2014; довідкою Банку від 14.03.2014 №1341835/2 про внесення грошових коштів на депозит були оглянуті у судовому засіданні 16.08.2019 Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Зі змісту договору банківського вкладу від 13.02.2014 вбачається, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти (вклад) на певний строк; для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту депозитний рахунок. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банку України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, враховуючи Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення Украйни», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» та з урахуванням неможливості здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова НБУ № 260). Згідно з п. 5 вказаної Постанови банки, у тому числі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/І від 21.04.2014, також було припинено з 21.04.2014 діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «Приват Банк». За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «Приват Банк» унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приват Банк». Тому, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приват Банк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя. Разом з тим, неможливість банку здійснити повернення вкладу позивачеві у зв`язку з тим, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21.04.2014 і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», судом не беруться до уваги, оскільки згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тому, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми банківського вкладу з цих підстав є безпідставним. Також судом враховано зміну найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення банківського вкладу за Договором №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ") від 13.02.2014 у розмірі 100 000 (сто тисяч) євро 00 центів. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За договором банківського вкладу, укладеного між сторонами, допускається одностороннє його розірвання за ініціативою вкладника. Судом встановлено, що позивачем 05.07.2017 було подано заяву про розірвання договору, яка отримана банком 10.07.2017, що передбачено умовами договору, а тому вказаний договір є розірваним з 13.07.2017 через два банківських дні після отримання заяви згідно п. 5 вищевказаного Договору. Згідно ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу. Відповідно до п. 7 вищенаведеного договору він має автоматичну пролонгацію. Під час подовження договору розрахунок процентів на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє для подовжених депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до цього договору. Відповідно до умов Договору №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ") від 13.02.2014 розділ «дані по вкладу» вклад оформлено на 366 днів по 13.02.2015. Таким чином автоматичні пролонгації вкладу відбувалися в наступні періоди: з 13.02.2014 по 13.02.2015, з 13.02.2015 по 13.02.2016; з 13.02.2016 по 13.02.2017, з 13.02.2017. Відповідно до п. 12 Договору №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ") від 13.02.2014 за неповний строк вкладу проценти нараховуються за зниженою в два рази процентною ставкою за фактичну кількість днів, які минули з дати оформлення вкладу або подовження його строку до дня розірвання договору. Враховуючи відсутність заперечень представника відповідача та не надання інформації щодо процентів, які діяли після пролонгації депозитного договору позивача по день його розірвання, суд робить наступні розрахунки процентів за депозитом (в межах заявлених позовних вимог): 100000,00 євро * х 0,08 (8%) / 365 * 1079 днів (з 01.03.2014 по 12.02.2017 включно) = 23649,31 євро. 100 000,00 євро * х 0,04 (4%) / 365 * 150 днів (з 13.02.2017 по 13.07.2017 включно) = 1643,84 євро. Договір є розірваним з 13.07.2017 через два банківських дні після отримання заяви від 05.07.2017. Відповідачем надано наказ 3 07 від 05.01.2004 Голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» про затвердження процентної ставки «на вимогу» у гривні, доларах США та євро у розмірі 1%. У межах позовних вимог зроблений наступний розрахунок: 100 000,00 євро * х 0,01 (1%) / 365 * 764 днів (з 13.07.2017 по 16.08.2019 включно) = 2093,15 євро. Разом розмір відсотків, що підлягає стягненню з відповідача складає: 23649,31 євро + 1643,84 євро + 2093,15 євро = 27386,30 євро. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від Об червня 2012 року N 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку суд погоджується із доводами позовної заяви про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочене зобов`язання визначене у розмірі 100000,00 євро, що передбачає і нарахування 3 % річних саме з 100000,00 євро. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-ІІІ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 100000,00 євро, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 01 лютого 2016 року до дня ухвалення судового рішення, що становить 1081 день, помноженого на З, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 100000 Євро х 764 дня (з 13.07.2017 по 16.08.2019) х 3:100: 365 = 6279,45 євро. Даний розрахунок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Під час розгляду справи судом встановлено прострочення відповідача щодо повернення позивачу банківського вкладу та встановлено відсутність обставин, які б підтверджували правомірність обмеження права позивача на отримання свого вкладу за договором №SAMDNWFD0070076335500 (Вклад "СТАНДАРТ") від 13.02.2014, тому заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки за умовами договору банківського вкладу від 13.02.2014 грошове зобов`язання Банку визначене в іноземній валюті - євро, суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. За змістом ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 7720,00 грн., від сплати яких позивач був звільнений при пред`явленні позову.

Outcome: partial