Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року сторони фактично припинили спільне проживання, а 10 травня 2016 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, їх шлюб було розірвано. Мати дітей зловживає алкогольними напоями, халатно ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач не займається вихованням дітей, їх утриманням, не піклується про них, проте отримує аліменти, які стягнуто з позивача за рішенням суду, та не використовує їх на потреби дітей. Відповідач знаходилась на реабілітаційному лікуванні, але не закінчила курс реабілітації. З кінця січня 2016 року діти проживають разом з батьком за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Вихованням та утриманням дітей займається позивач, забезпечує їх усім необхідним. Діти люблять батька та бажають проживати з ним. Позивач має власне житло, заробіток, позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, не має шкідливих звичок. Тому позивач просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з ним; стягнути з відповідача отримані нею аліменти за минулий час - з лютого 2016 року по липень 2016 року у розмірі 23757,10 грн.; припинити виконання рішення суду від 16 січня 2015 року про стягнення аліментів на утримання дітей з позивача на користь відповідача; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у сумі 1000 грн.; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Представник органу опіки та піклування проти задоволення позову не заперечує, зазначає, що визначення місця проживання дитини разом з позивачем відповідатиме інтересам дітей. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалам справи, що сторони мають трьох спільних неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с. 7-9/. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано /а.с.17/ Позивач та троє їх спільних з відповідачем неповнолітніх дітей зареєстровані та проживають за адресою: [INFO]. /а.с.10/. Позивач є власником 1/5 частини вказаної квартири /а.с.16/. У вказаній квартирі також проживає мати та сестра позивача /а.с.20,22/. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 05 липня 2016 року вбачається, що за місцем проживання дітей створено задовільні санітарні умови, наявні необхідні меблі. Взаємини у сім'ї дружні, мирні, батько виховує дітей, піклується про них /а.с.21/. Натомість, під час обстеження матеріально-побутових умов, яке було здійснено за адресою: [ADDRESS], у січні 2016 року, коли відповідач проживала разом з дітьми, було встановлено що взаємовідносини в сім'ї носять конфліктний характер, мати [PERSON] зловживає спиртними напоями, халатно ставиться до виконання батьківських обов'язків щодо виховання, навчання, оздоровлення неповнолітніх дітей. Батько приділяє вихованню дітей належну увагу /а.с.19/. Як вбачається з характеристики Павлоградської ЗШ №4, де навчається донька сторін [PERSON], вихованням і контролем навчання дитини більше займається тато. Мама намагається приділяти увагу вихованню дитини, але періодично вживає спиртні напої, чим створює конфліктні ситуації в сім'ї /а.с.26/. Орган опіки та піклування, згідно наданого висновку від 05 серпня 2016, вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітніх дітей сторін разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.1 ст.161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання по суті позовних вимог, суд приймає уваги вік та стан здоров'я дітей, ту обставину, що діти проживають з батьком, який дбайливо ставиться до виконання батьківських обов'язків; позивач має житло, роботу та щомісячний заробіток, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра. Також суд приймає до уваги, що 12 липня 2016 року донька сторін [PERSON], яка вже досягла десятирічного віку написала власноручно заяву до служби у справах дітей, в якій зазначили про своє бажання проживати зі своїм батьком, який любить її, любить братика Ваню та сестричку [PERSON] /а.с.13/. Крім того, суд враховує, що відповідач з 29 січня 2016 року по 20 червня 2016 року перебувала на реабілітації в реабілітаційному центрі громадської організації "Надія". За час реабілітації були дисциплінарні порушення, [PERSON] дозволяла собі ображати людей та нецензурно висловлювалась на адресу співробітників центру. Курс реабілітації не закінчила та самовільно залишила територію центру /а.с.31,32/. На думку суду така поведінка відповідача свідчить про її небажання позбутися шкідливої звички у зловживанні алкоголю та відновити стосунки зі своїми дітьми, займатися їх вихованням. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей разом з позивачем обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки проживання дітей разом з батьком відповідатиме їх інтересам. Позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню з огляду на наступне. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку /доходу/, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 листопада 2014 року та до досягнення дітьми повноліття /а.с.11/. На підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист №185/11027/14-ц /а.с.12/. Згідно довідки ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", з заробітної плати [PERSON] щомісячно утримуються аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку на користь [PERSON] /а.с.14/. За змістом ст.ст. 179-181 СК України аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються тому з батьків, з яким мешкає дитина, та який виконує обов'язки із утримування дитини і повинні використовуватися за цільовим призначенням. Враховуючи, що закон визначає право на отримання аліментів за тим з батьків, з яким проживає дитина, та те, що суд прийшов до висновку про необхідність визначення місця проживання дітей разом з позивачем, суд вважає що у відповідача припинилося право на отримання аліментів, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач є матір'ю неповнолітніх дітей, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі, досягнуто не було. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей та сторін, той факт, що діти мешкають разом із позивачем та потребують утримання. Відповідач не скористався своїм правом на подання суду заперечень проти позову та доказів на яких вони ґрунтуються та не надав суду відомостей що до його майнового стану, стану здоров'я чи інших відомостей, які впливають на визначення розміру аліментів. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ст. 184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення . З аналізу вказаних положень закону вбачається, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Внаслідок зазначеного стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення. В даному випадку судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що відповідач має нерегулярний та мінливий дохід, отримує частину доходу в натурі чи наявні інші обставини, що мають істотне значення для визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 183 СКУ, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 1/2 частки доходів відповідача до досягнення повноліття найстаршою дитиною. Позовні вимоги про стягнення аліментів, які отримала відповідач за період з лютого 2016 року по липень 2016 року задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Нормою ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким із відповідача присудженні періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Так в ході розгляду даної справи встановлено, що з січня 2016 року діти проживають разом з позивачем, тобто у позивача виникли обставини, які дають підстави для припинення їх стягнення. Правом, передбаченим ч.4 ст.223 ЦПК України позивач і скористався, звернувшись до суду з даним позовом у серпні 2016 року. Натомість, аліменти, які позивач отримала з січня 2016 року по липень 2016 року нею отримано на законній підставі - за рішенням суду від 16 січня 2015 року, яке набрало законної сили та було обов'язковим до виконання в силу ст.14 ЦПК України та ст.124 Конституції України. При цьому така підстава для отримання аліментів відповідачем відпадає вже після набрання рішенням суду про припинення стягнення аліментів. Також суд звертає на увагу, що позивачем не ставилося питання перед органом опіки та піклування щодо цільового використання відповідачем отриманих аліментів у порядку, передбаченому ч.1 ст.186 СК України. Частиною 2 ст.186 СК України передбачено, що у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. З позовом про зарахування аліментів на особистий рахунок дітей у той період, коли на його думку вони використовувались відповідачем не за цільовим призначенням, позивач не звертався. Таким чином, з аналізу вищезазначених положень законодавства вбачається, що у платника аліментів відсутнє право вимагати стягнення аліментів, які були виплачені за рішенням суду за минулий час. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1102 грн. 40 коп., при цьому рішенням суду задоволено дві вимоги позивача - про визначення місця проживання дітей та про припинення стягнення аліментів, му, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду в частині вимог про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у сумі 551, 20 грн.

Outcome: partial