Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України. Позовні вимоги мотивувала тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Снятинського районного суду від 22.06.2015р. було розірвано. Донька [PERSON], яка у них народилася [INFO]. залишилась проживати із позивачкою. Батьки позивачки- [PERSON]. та [PERSON] перебувають на заробітках за межами України, в Португалії та мають право там на постійне проживання. Проживають біля океану, і тому вона має намір на час літніх канікул виїхати з дитиною в Португалію для її оздоровлення та відпочинку, однак відповідач не надає їй нотаріальної згоди на виїзд дитини за межі України. Раніше вже двічі виїжджала в гості до батьків разом із донькою. У 2014р. відповідач дав нотаріальну згоду на виїзд дитини за межі України, а рішенням Снятинського районного суду від 23.04.2015р. їй було надано тимчасовий дозвіл на виїзд за межі України без згоди батька, що підтверджується відкриттям віз у 2014 та 2015р.р. у закордонному паспорті та відмітками про виїзд за кордон. Вважає, що відмова відповідача надати такий дозвіл не відповідає інтересам дитини та порушує права дитини. Просить надати їй тимчасовий дозвіл на виїзд за межі України неповнолітній [PERSON], 2008 року народження разом із нею в період з 28.05.2016р. по 01.09.2016р. без згоди батька. Представник позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить надати неповнолітній [PERSON] тимчасовий виїзд за межі України, в Португалію, до країн Шенгенської групи та Європейського Союзу разом із матір'ю [PERSON] в період з 28.05.2016р. по 01.09.2016р. без згоди батька-відповідача. Пояснила, що позивачка має намір тимчасово вивезти дитину на оздоровлення на літній період в Португалію до своїх батьків, однак відповідач не дає нотаріальної згоди на виїзд дитини за кордон. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Згідний на виїзд доньки [PERSON] на літній період разом із позивачкою за межі України, до країн Шенгенської групи та Європейського Союзу в період з 28.05.2016р. по 10.08.2016р., оскільки має намір на час літніх канікул також провести час разом із донькою [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. [INFO]. у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 02.10.2008р. Із свідоцтва про народження позивачки [PERSON] [NUMBER] вбачається, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON]. Згідно закордонного паспорта позивачки [NUMBER], термін дії якого закінчується 29.04.2024р. вбачається, що позивачкою відкрито візи для виїзду за межі України разом із неповнолітньою донькою [PERSON] - 01.07.2014р., 28.07.2014, 18.08.2015р. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Абзацами 1,2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до абз.9 п.п.2, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з пояснень представника позивачки, [PERSON] має намір поїхати з дитиною за кордон для відпочинку та оздоровлення, однак відповідач безпідставно не надає нотаріальної згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовувували його відмову, він не наводить. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що відмова відповідача щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон є безпідставною, такою, що суперечить інтересам дитини. На підставі вищенаведеного, з врахуванням обставин справи та інтересів неповнолітньої [PERSON], [INFO], потребі оздоровлення, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, а також з врахуванням часткового визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що позов частково підставний та підлягає до часткового задоволення з тих підстав, що відповідач - батько неповнолітньої [PERSON] також має право на час літніх канікул брати участь у вихованні дитини, у її духовному та моральному розвитку, а тому слід визнати безпідставною відмову відповідача про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також надати дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] разом з мітір'ю [PERSON] до країн Шенгенської групи та Європейського союзу без згоди батька [PERSON] на період з 28.05.2016р. по 14.08.2016р. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивачки у розмірі пропорційному до розміру позовних вимог, у задоволенні яких позивачці відмовлено, тобто у розмірі 453,59 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 556,17 грн. На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст. 19, 141, 150, 155, 157, 160 СК України, ст.313 ЦК України, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України «Про порядок виїздуз України та в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: partial