Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7537 виданий 01.04.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором GP - 7618183 від 15 травня 2015 року станом на 28 березня 2019 року грошових коштів у сумі 27 262,45 гривень та 500 гривень витрат за вчинення виконавчого напису, а також судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 01 квітня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі № 7537, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором GP - 7618183 від 15 травня 2015 року станом на 28 березня 2019 року грошових коштів у сумі 27 262,45 гривень та 500 гривень витрат за вчинення виконавчого напису. Заборгованість за договором, згідно виконавчого напису складається із: заборгованості за основним боргом - 17 716,88 гривень, заборгованість за простроченими відсотками - 1 750,58 гривень та прострочена заборгованість за комісією - 7 794,99 гривень. Про вчинення виконавчого напису позивачу стало відомо 27 травня 2019 року після отримання виконавчого напису з додатками від приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. Вказаний виконавчий напис позивач вважає таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що виконавчий напис був вчинений на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений. Крім того, обов`язковою умовою вичнення нотаріального напису є наявні безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника, яка може бути підтврджена документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборговансоті провадиться у безспірному порядку на підставі виконачих написів нотаріуса, затвердженому постанвоою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня її отримання. 19 серпня 2019 року на виконання вимог ухвали суду від 14 червня 2019 року, позивач надала до суду в якій уточнила позовну заяву, а саме виключила зі складу відповідачів приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. та залучила в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Зміст позовних вимог та прохальна частина залишися незмінними. 19 серпня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлена ухвала про відкриття провадження по справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами були отримані відповідачами та третьою особою, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні поштові повідомлення. Відзив на позовну заяву, у встановлені ухвалою від 14 серпня 2019 року строки, відповідачами, а також пояснення третьої особи до суду не були надані. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, дослідивши наявні докази приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір № GP-7618183 та Договір Страхування (Оферти), за яким банк надав [PERSON] кредит у розмірі 23 985, 57 гривень. Грошові кошти в сумі 22 374,60 гривень на загальні цілі та 1 610,97 гривень на оплату Договору страхування строком на 36 місяців. АТ «ПУМБ» надіслав позивачу [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) № 1024 від 25 лютого 2019 року в якій вимагає від позивача виконати зобов`язання перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором, а саме: негайно погасити заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 27 262,45 гривень в строк до 04 березня 2019 року. У разі невиконання зазначеної вимоги, банк застосує заходи примусового позасудового стягнення заборгованості, зокрема шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або шляхом примусового стягнення в судовому порядку. 01 квітня 2019 приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7537, за яким за кредитним договором № GP-7618183 від 15.05.2015 року за період з 28.03.2018 року по 28.03.2019 року звернуто стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк», який є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Банк Ренесанс Капітал» заборгованості у розмірі 27 262,45 грн, що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 17 716,88 грн, простроченої заборгованості за комісією у розмірі 7 794,99 грн, простроченої заборгованості за процентами у розмірі 1 750,58 грн, строкової заборгованості за сумою кредиту у розмірі 0 грн., строкової заборгованості за комісією у розмірі 0 грн. та строкової заборгованості за процентами у розмірі 0 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача, складає 27 262,45 грн та включає плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 500,00 грн, що стягнута із стягувача. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. від 27 квітня 2019 року на підставі оспорюваного виконавчого напису відкрито виконавче провадження ВП № 58963066. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нормою ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за поданими стягувачем документами, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. На підтвердження заявлених вимог позивач посилається на те, що нею жодних повідомлень, досудових вимог із визначеними сумами заборгованості, розрахунків заборгованості та виписок не отримувалося, такі їй не надсилалися, а тому сума заборгованості не відповідає фактичним обставинам та не є безспірною. Суд приймає до уваги наведені позивачем доводи, оскільки вони підтверджуються наступними доказами. Так, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що у матеріалах справи відсутні будь - які відомості щодо заборгованості [PERSON] , а саме виписки по рахунку боржника, детального розрахунку заборгованості та інших доказів які б підверджували наявну заборгованість. Із наданої копії заяви про вчинення виконавчого напису вбачається, що представником АТ «ПУМБ» окрім вище вказаної заяви було надано також оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачом виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, в матеріалах справи дані документи відсутні, що не дає можливість встановити факт реальної заборгованості у [PERSON] перед АТ «ПУМБ». Крім цього, серед копій документів, які були надані позивачем до позовної заяви відсутні документи на підтвердження вручення боржнику письмової вимоги (повідомлення). Так, приватний нотаріус КМНО Хара Н.С. та АТ «ПУМБ» не надали жодного доказу, який би спростовував вказані обставини в позовній заяві та вказували на те, що вчинення виконавчого напису відбулось в рамках чинного законодавства. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі 910/13233/17 від 29.01.2019. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином убачається, що в порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору № GP-7618183, який нотаріально не посвідчувався. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, так як на час вчинення спірного виконавчого напису був відсутній факт безспірності суми заборгованості за кредитним договором, вимогу про усунення порушень виконання зобов`язань позивач не отримувала, а сам виконавчий напис вчинений щодо договору, який нотаріально не посвідчувався. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). З огляду на викладене, з відповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк» на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в дохід державиу розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved