Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

До Черкаського районного суду з позовною заявою звернувся [PERSON] в якій просить зобовязати [PERSON] вчинити дії з відновлення межових знаків між земельними ділянками по вул. Гагаріна, 15 та 17, с . Первомайськ, Черкаського району, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобовязання [PERSON] та інших осіб не перешкоджати встановлювати огорожу по межі земельних ділянок домоволодінь №15 та 17 по вул.. Гагаріна, с. Первомайськ та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 4000 грн. Представником позивача зменшено та уточнено свої позовні вимоги і відповідно до поданої заяви позивач просить усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом зобовязання [PERSON] та інших осіб не перешкоджати йому відновити межі відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №7113332 та встановлювати огорожу по межі земельних ділянок домоволодінь №15 та 17 по вул.. Гагаріна в с. Первомайськ, Черкаського району та відшкодувати моральну шкоду у сумі 4000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він має у власності земельну ділянку, що розташована по вул. Гагаріна, 17, с. Первомайськ, Черкаського району, якою володіє на підставі державного акту, проте з боку відповідачки його право володіння та користування земельною ділянкою постійно порушується, крім цього відповідачка та її родичі намагаються завадити встановленню огорожі між домоволодіннями вважаючи частину земельної ділянки позивача належною на праві користування відповідачці. До початку розгляду справи по суті відповідачкою заявлено зустрічний позов до [PERSON] та Тубільцівської сільської ради третя особа ТОВ «Геоверв» про визнання недійсним рішення Тубільцівської сільської ради №41-78/5 від 21.12.2009 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,3374 га та про визнання недійсним державного акту виданого [PERSON] серії ЯК №711332 на вказану земельну ділянку. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що при приватизації земельної ділянки [PERSON] та прийнятті оскаржуваного рішення Тубільцівською сільською радою допущено ряд суттєвих порушень. Зокрема те, що з [PERSON] не було погоджено межі суміжних земельних ділянок та не надано їй на підпис відповідний акт. Крім цього сільська рада не перевірила наявність у користуванні [PERSON] земельної ділянки відповідного розміру та не перевірила співвідношення розмірів земельних ділянок з суміжними землекористувачами і як наслідок частина земельної ділянки [PERSON] незаконно вибула у власність [PERSON], саме з цих підстав просила задоволити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представники уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини наведені позові та просили відмовити у задоволенні зустрічного позову, вважаючи заявлені вимоги необґрунтованими та безпідставними. Представники відповідачки за первісним позовом, позивачки за зустрічним у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини наведені у зустрічному позові та просили відмовити у задоволенні первісного позову та задоволити вимоги зустрічної позовної заяви. Крім цього просили відмовити позивачці у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди зазначаючи, що дані вимоги є не обґрунтованими та такими що не підтверджуються жодними доказами. Представник відповідача за зустрічним позовом Тубільцівської сільської ради, у судове засідання не прибув, проте від відповідача на адресу суду надійшли письмові заперечення на зустрічний позов. В яких відповідач зазначає, що Тубільцівська сільська рада відповідно до наданих їй повноважень є розпорядником земель, що розташовані в межах населеного пункту і приймаючи оскаржуване рішення діяла виключно в межах своїх повноважень. Посилання [PERSON], що з нею як користувачем суміжної земельної ділянки не було погоджено межі земельних ділянок та не підписано відповідний акт, сільська рада вважає безпідставним, оскільки земельна ділянка якою вона користується перебуває у комунальній власності територіальної громади села від імені якої і діє сільська рада та відповідно має повноваження на погодження меж земельних ділянок які перебувають у межах її відання. Технічна документація, яка розроблялася на земельну ділянку [PERSON] відповідала вимогам Закону, тому земельна ділянка і була передана позивачу у власність. Таким чином вимоги зустрічної позовної заяви вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Представник третьої особи ТОВ «Геоверв» у судове засідання не прибув, проте на адресу суду надіслав клопотання про розгляд даної справи за його відсутності та зазначав, що вимоги зустрічної позовної заяви не підтримує, оскільки ним здійснювалось оформлення технічної документації [PERSON] відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №711332 [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,3374 га, що розташована по вул. Гагаріна, 17, с. Первомайськ, Черкаського району та відповідно до плану меж даної земельної ділянки зафіксовані лінійні розміри даної земельної ділянки з кадастровим номером 7124987500:04:001:0191. Відповідно до висновку експертного земельно-технічного дослідження №22/14 від 19 листопада 2014 року встановлено, що фактичне розташування межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], що знаходяться по вул. Гагаріна 15 та 17 с. Первомайськ, Черкаського району частково не відповідає межі зображеній на плані меж земельної ділянки державного акту на право власності на земельну ділянку по вул.. Гагаріна, 17, с. Первомайськ виданого [PERSON] серії ЯК 711332. Фактична межа суміжного землекористування між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] зміщена у сторону земельної ділянки [PERSON] В результаті зміщення межі, фактична площа земельної ділянки по вул.. Гагаріна, 17, що належить [PERSON] складає 0,3290 га, що на 0,0084 га (84 кв. м.) менше від площі, яка зазначена у державному акті. Як вбачається з свідоцтва на право власності на жилий будинок №68 від 24 березня 1995 року [PERSON] належить житловий будинок №15 по вул.. Гагаріна, с. Первомайськ, Черкаського району. Згідно поданих документів та пояснень сторін у справі [PERSON] володіє приватним будинком за вказаною адресою та користується не приватизованою земельною ділянкою, яка фактично на даний час належить територіальній громаді селищної ради. Відповідно до технічної документації із землеустрою на земельну ділянку №17 по вул. Гагаріна, с. Первомайськ, Черкаського району, яка належить [PERSON] встановлено лінійні розміри земельної ділянки позивача, яка надавалася сільською радою у приватну власність. Відповідно до акту прийомки передачі межових знаків на зберігання від 10.12.2009 року [PERSON] передано межові знаки, які позначають земельну ділянку на місцевості та відповідно погоджено межі з суміжними землекористувачами. Відповідно до висновку міськрайооного управління держкомзему №456В від 16.12.2009 року встановлено, що технічна документація відповідає вимогам земельного законодавства. Згідно рішення Тубільцівської сільської ради №41-78/5 від 21.12.2009 року [PERSON] передано у власність земельні ділянки та затверджено технічну документацію. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Держава відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантувала право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 ст. 2 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. У відповідності до ч. 2 ст. 2 ЗК України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЗК України об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). За приписами ч. 1 ст. 4 ЗК України земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; Приписами ч. 1 ст. 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ч. 3 ст. 106 ЗК України витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Згідно ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Враховуючи те, що [PERSON] земельно-кадастрова документація на земельну ділянку, яка перебуває у неї в користуванні не розроблялася та відповідним чином не затверджувалася, а висновком експертного земельного дослідження встановлено порушення меж земельної ділянки [PERSON] з боку [PERSON], тому суд вважає, що відповідачем порушено право власності позивача на земельну ділянку і дане право має бути відновлено, шляхом часткового задоволення вимог первісного позову. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині зобовязання [PERSON] та інших осіб не перешкоджати позивачу відновити межі земельних ділянок підлягає до часткового задоволення, оскільки суд не може задоволити вимоги в частині зобовязання не визначеного кола осіб вчиняти дії чи утриматися від їх вчинення так як рішення суду відповідно до вимог ЦПК має бути зрозумілим та поширюватись на визначене коло осіб. Заявлена вимога про стягнення з відповідачки моральну шкоду у сумі 4000 грн. 00 коп. задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Аналізуючи вищезазначені норми та надані суду матеріали справи, що обґрунтовують позов в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність у нього такого ушкодження здоровя, яке завдало позивачці значних моральних страждань, а посилання позивача, що діями відповідачки йому було заподіяно душевні страждання, які вплинули на його фізичний та психологічний стан, суд не вважає таким що має істотне значення для визначення розміру відшкодування, а тому за таких обставин заявлена вимога щодо стягнення моральної шкоди до задоволення не підлягає. Щодо вимог зустрічного позову, суд зазначає що дані вимоги не можуть бути задоволені з огляду на наступне. Згідно Закону України від 21.05.97 р. N 280/97 "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади повноваження щодо реєстрації відповідно до закону об'єктів нерухомого майна. Главою 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено повноваження виконавчих комітетів сільських, селищних та міських рад. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до компетенції сільської ради відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Разом з тим суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до ч. 1 ст. 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. З огляду на наведені вище норми закону та обставини справи, суд вважає, що сільська рада приймаючи оскаржуване рішення діяла в межах наданих їй повноважень та у спосіб визначений законом. Позивачами за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів протиправності оскаржуваного рішення сільської ради. Відповідно до вимог ст. 60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд зауважує, що позивачем за зустрічним позовом також не надано доказів, які підтверджують порушення його прав, як землекористувача саме відповідачем [PERSON] натомість висновком експертного дослідження встановлено порушення земельних прав [PERSON] з боку [PERSON] Крім цього, враховуючи часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 243 грн. 60 коп., згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial