Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради, треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора, Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтуваннях позову зазначено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть, та про що зроблено відповідний запис про смерть за № 17, залишилося як спадкове майно ,житловий будинок [ADDRESS] . За життя, [PERSON] вчинила заповітне розпорядження , за яким все своє майно, в тому числі житловий будинок [ADDRESS], заповіла мені, [PERSON].Даний заповіт є чинний та ніким не скасований , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. З метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, спадкоємець за заповітом, звернувся до Рахівської державної нотаріальної контори , про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріусом йому було відмовлено та роз"яснено, що у відповідності до пункту 4.18 Глави 10 Частини 2 " Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій ", затверджених Наказом Мін"юсту "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", від 22.02.2012 ,№296/5, "якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки ), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності.За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз"яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентарізації "Рахівської районної ради , була проведена технічна інвентарізації спадкового будинку , на підставі якої був виданий технічний паспорт , де зазначалось, що спадкове майно було забудоване в 1957 році. Відповідно до звіту про оцінку вартість будинку в цілій частині становить 47789 гривень. Беручи до уваги , що йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Виконавчий комітет Косівсько-Полянської сільської Ради, треті особи: ДНК, Реєстраційна служба , в судове засідання не з"явилися, однак кожен окремо надали заяви про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги визнають. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. За правилами статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень "від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень -це офіційне визначення і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 вказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно ,набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до надання чинності цим Законом , визнаються державою. Таким чином, право власності на забудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв"язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом. Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року " Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року " Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків " було визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, земель держземфонду і держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього житла з додержанням вимог законодавства . Зазначені правові акти не пов"язували виникнення права власності на житловий будинок зі здійсненням його державної реєстрації. Згідно статті 1216 ЦК України встановлено , що спадкуванням є перехід прав та обов"язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців), а згідно статті 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, тим самим після смерті він маю право на спадкування оскільки являюся спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Спадкоємцями , згідно статті 1212 ЦК України , за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини , а тому суд вважає , що позивач є належним спадкоємцем і його звернення до суду є правомірним. Відповідно до ст.392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності , власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Згідно зі статті 16 ЦК України , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, а не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] , заяви про відмову від спадщини не подавав. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до першої черги спадкоємців за законом, фактично прийняв спадщину, майнового спору з приводу спадкування не існує, відповідачем позов визнаний, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved