Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

в травні 2021 року заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою про усиновлення дитини. В обґрунтування заяви зазначено, що заявники перебувають в зареєстрованому шлюбі із 2002 року, спільних дітей не мають. [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку в Службі у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, як кандидати в усиновлювачі. Заявники мають бажання усиновити малолітню [PERSON] , яка народилась [INFO] , прагнучи реалізувати свій батьківський потенціал, усвідомленим бажанням турбуватись та забезпечити виховання та розвиток дитини-сироти, або дитини позбавленої батьківського піклування. Заявники пройшли відповідне навчання та мають рекомендації щодо усиновлення дитини від народження до 5 років. Орган опіки та піклування надав заявниками висновок про доцільність усиновлення заявниками [PERSON] , [INFO] . Заявники, ознайомившись з вимогами закону щодо усиновлення, розуміючи ступінь відповідальності, вказують на те, що вони прийняли свідоме виважене рішення про усиновлення зазначеної дитини, маючи можливість зробити її щасливою, а також вживати заходи щодо її належного виховання, навчання та розвитку. З огляду на викладене, заявники вимушені звернутися до суду із даною заявою та просять суд визнати їх усиновлювачами дитини та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.05.2021 року, відкрито провадження та призначено у справі судове засідання. В судовому засіданні заявники підтримали вимоги заяви та просили суд задовольнити заяву з підстав, які в ній викладені. Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала. Представник заінтересованої особи Оболонський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відділу. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення. Відповідно до ч. 1 ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Судом встановлено, що заявники [PERSON] та [PERSON] із 21.09.2002 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, та власних дітей не мають. Заявники характеризуються позитивно, мають стабільний дохід, за станом здоров`я є здоровими особами, ознак наркологічних та психічних захворювань не мають, до кримінальної відповідальності не притягувались, не знятої чи непогашеної судимості не мають, в розшуку не перебувають, що підтверджується наданими стороною заявників документами. Заявники проживають за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності заявнику [PERSON] . Обстеження житлово-побутових умов проведено службою у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про що було складено відповідний акт, з якого вбачається, що родина проживає за вищевказаною адресою, де було встановлено добрий санітарний стан житла, створено усі умови для проживання, в квартирі є все необхідне для проживання та повноцінного розвитку. Заявники пройшли навчання для кандидатів в усиновлювачі в Київському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, та, відповідно до наданих рекомендацій, вони мають можливість усиновлення дитини від народження до 5 років. Малолітня [PERSON] народилась [INFO] , рідних братів та сестер, які перебувають на обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування не має. Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.11.2020 року № 563, малолітній [PERSON] , [INFO] надано статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до висновку КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1» про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини, малолітня [PERSON] має діагноз пупкова грижа без непрохідності чи гангрени. З історією розвитку, станом здоров`я дитини, правовими наслідками усиновлення, заявники ознайомлені і розуміють ступінь відповідальності. Відповідно до висновку служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.04.2021 року, орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини усиновлення малолітньої [PERSON] , [INFO] громадянами [PERSON] та [PERSON] . Перевіряючи обґрунтованість вимог заяви, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 310 ЦПК України, заява про усиновлення дитини або повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування, подається до суду за місцем їх проживання. Відповідно до ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновителями у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків (стаття 217 СК України). Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав" вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч.ч. 1-3 статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. За змістом статей 211,217-219,283 усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менше як на п`ятнадцять років. Усиновлення дитини здійснюється за її згоди, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити, а також за вільною згодою її батьків. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювача і вважає його своїм батьком. Відповідно до статті 219 СК України, усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони: невідомі; визнані безвісно відсутніми; визнані недієздатними; позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка усиновлюється; протягом двох місяців після народження дитини не забрали її на виховання до себе в сім`ю та запис про них у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду. Перешкод для усиновлення, встановлених ст. 212 СК України, суд не вбачає, та в ході розгляду справи судом достовірно встановлено, що усиновлення заявниками дитини відповідатиме інтересам, останньої. Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. Заявники відповідають вимогам до осіб, які можуть бути усиновлювачем, встановленим статтею 211 СК України, так як спроможні виховати і дати дитині належне виховання, освіту, забезпечити нормальний фізичний та духовний розвиток. Принцип ст. 6 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1959 року, Генеральної Асамблеї ООН проголошує що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли є можливість, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові й моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. На суспільство і на органи публічної влади повинен лежати обов`язок здійснювати особливе турбування про дітей, немаючих сім`ї та про дітей немаючих достатніх засобів до існування. Статтею 20 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1959 року, Генеральної Асамблеї ООН відзначає, що одним з власних як найкращих інтересів дитини є її усиновлення. Крім того, частиною 1 статті 229 СК України передбачено, що особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 233 СК України, на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що усиновлення заявниками малолітньої дитини проводиться в інтересах дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її розвитку, суд вважає, що заява є обґрунтованою та законною, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved