Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «Арсена Страхування» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 26 327 гривень та витрат по платі судового збору. В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяві зазначає, що 27 липня 2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 474/17-Т/О, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Тоуота», д/н [NUMBER] його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 13 грудня 2017 року в м. Одеса по вул. Катеринська, 37 сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «Тоуота», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Lexus», д н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Lexus», д/н [NUMBER] [PERSON] . У зв`язку з викладеним і відповідно до умов договору страхування, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало на користь потерпілої сторони суму страхового відшкодування у розмірі 26 327, 00 грн. Тому, представник позивача, вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Lexus», д/н [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» (поліс № АК/3954877) ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства. Однак, тривалий час з 12.04.2018 року ПрАТ «Європейський Страховий Союз» перебуває в стані припинення, не здійснює страхову діяльність та не здійснює виплат, а відтак, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом до безпосереднього винуватця ДТП. Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 10 лютого 2021 року. До суду 11 січня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відзив подано з дотриманням вимог визначених у ст. 178 ЦПК України. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, посилаючись на те, що належним відповідачем по справі є ПрАТ «Європейський Страховий Союз», в якій відповідачем застраховано свою цивільно-правову відповідальність у подібних випадках. У судове засідання 10 лютого 2021 року з`явився представник відповідача. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Оголошено перерву у судовому засіданні на 07 квітня 2021 року. У судове засідання 07 квітня 2021 року з`явився, представник відповідача. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 липня 2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 474/17-Т/О, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Тоуота», д/н [NUMBER] його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 13 грудня 2017 року в м. Одеса по вул. Катеринська, 37 сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля «Тоуота», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Lexus», д н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вказане ДТП сталося в результаті порушення ПДР водієм автомобіля «Lexus», д/н [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується постановою Приморського районного суду міста Одеси по справі № 522/175/18 від 15 січня 2018 року. У зв`язку з викладеним і відповідно до умов договору страхування, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало на користь потерпілої сторони суму страхового відшкодування у розмірі 26 327, 00 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Lexus», д/н [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» (поліс № АК/3954877) ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства. Однак, як вказує позивач, з 12.04.2018 року ПрАТ «Європейський Страховий Союз» перебуває в стані припинення, не здійснює страхову діяльність та не здійснює виплат, а відтак, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом до безпосереднього винуватця ДТП. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, будь-яких доказів стосовно того, що ПрАТ «Європейський Страховий Союз» перебуває в стані припинення, не здійснює страхову діяльність та не здійснює виплат, суду не надано. Також, з відкритих джерел, а саме Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не вбачається, що ПрАТ «Європейський Страховий Союз» перебуває в стані припинення. Норми частини 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст.ст. 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та\\або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755\\18006\\15-ц (провадження №14-17цс18) йдеться про те що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року № 753/15214/16-ц. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд вважає, що при вирішенні спірних прав та обов`язків слід застосувати саме наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, оскільки дія цієї постанови спрямована на приведення судової практики у подібних правовідносинах до її однаковості та єдності цілому. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. зазначено, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Згідно ст. 993 ЦК України, яка кореспондується з ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач надав докази виплати страхового відшкодування потерпілій особі, а проте, відповідач, який в свою чергу застрахував свою цивільно-правову відповідальність не є належним відповідачем по справі, яким є страховик відповідача, як завдавача шкоди, а саме ПрАТ «Європейський Страховий Союз», а тому приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню . Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Outcome: dismissed