Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом в якому просить суд: -стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.03.2012 по 01.04.2012 у розмірі 491,64 грн.; -стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.04.2012 по 31.05.2018 у розмірі 676,38 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01.03.2012 позивача було прийнято на посаду заступника директора з фінансових питань «ЦЕНТР ОЦІНКИ ВЛАСНОСТІ «ПАРЕТО» за сумісництвом на умовах неповного робочого часу (4 години) з посадовим окладом згідно штатного розпису на підставі заяви від 01.03.2012, про що директором [PERSON] видано відповідний Наказ № 1/1-к від 01.03.2012. 01.03.2012 наказом директора Товариства № 1 від 01.03.2012 затверджено з 01.03.2012 штатний розпис підприємства ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ ВЛАСНОСТІ «ПАРЕТО» згідно додатка №1 до Наказу. Зазначає, що згідно Додатка № 1 до Наказу № 1 від 01.03.2012 директором [PERSON] затверджено штат у кількості 1 одиниці з місячним фондом заробітної плати 1250,00 грн., згідно якого позивачу було встановлено посадовий оклад у розмірі 1200,00 грн., а місячний фонд заробітної плати в розмірі 600,00 грн. Вказує, що 31.03.2017 позивачем на адресу управління з питань праці Головного управління праці у Київській області було направлено звернення, в якому викладено прохання провести перевірку ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ ВЛАСНОСТІ «ПАРЕТО» з питань правильності оформлення працевлаштування позивача. За результатами перевірки було складено акт додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 26-202/232 від 07.03.2017 внесений припис № 26-202/232-166, а відносно директора складено протокол про адміністративне правопорушення № 26-202/158. В Акті вказано, що були додержані вимоги ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП, а саме 1.1.1 Акту (трудові договори з працівниками у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження оформлено). Зазначає, що після ознайомлення з матеріалами проведеної перевірки встановлено, що 06.03.2017 відповідач надав документи щодо працевлаштування позивача до Головного управління Держпраці у Київській області, згідно яких з 01.03.2012 остання була прийнята на посаду заступника директора з фінансових питань (за сумісництвом) на умовах неповного робочого часу години) з посадовим окладом згідно штатного розпису, однак відсутні дані про виплату належної заробітної плати у розмірі 600 грн. за період з 01.03.2012 по 01.04.2012 без поважних причин. Вважає дії відповідача незаконними в частині невиплати заробітної плати за вказаний період та просить стягнути заробітну плату та компенсацію втрати частини доходу в розмірі 1168,02 грн. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 03.07.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 05.07.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження. 24.09.2018 відповідачем подано відзив на позовну заяву. Вважає, що заявлені вимоги є необгрунтованими та безпідставними. Зазначає, що відповідно до наказу № 2-к від 01.04.2012 позивача було прийнято на посаду заступника директора з фінансових питань з 01.04.2012. Крім того, при звільненні позивача з даної посади 20.02.2017, бухгалтерією було проведено повний розрахунок заробітної плати. Вважає, що посилання позивача щодо не виплати заробітної плати за спірний період не підтверджено жодними доказами, а тому в задоволенні позову происть відмовити в повному обсязі. До того ж, відповідач заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. 01.10.2018 до суду позивачем надано відповідь на відзив. Вважає відзив відповідача необгрунтованим, оскільки посилання відповідача на документи звітності, які знаходяться в Державній податковій інспекції Солом`янського району Головного управління ДФС у м. Києві відносяться до питань Головного управління Держпраці у Київській області. Крім того, акт від 01.03.2012 про відмову [PERSON] від підпису в особовій картці П-2 свідчить про прийом позивача на роботу саме з 01.03.2012. Крім того, даний факт визнаний директором [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення. Просить задовольнити позовні вимоги. 19.10.2018 до суду відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що відповідно до п.5.10.1 акту додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №26-202/232 від 07.03.2017 зазначено, що при звільненні працівника відбулась виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Ухвалою суду від 04.02.2019 в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження було відмовлено. Ухвалою суду від 02.10.2018 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у його задоволенні. В судове засідання представник Головного управління Держпраці у Київській області не з`явився, проте як вбачається з матеріалів справи просить розглядати справу без його участі. Заслухавши сторін, допитавши свідка, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин. Згідно зі ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі з 01.03.2012 по 01.04.2012 посилаючись на те, що відповідачем не виконано вимоги трудового законодавства щодо належної виплати заробітної плати, оскільки вона згідно Наказу №1/1-к «По особовому складу» від 01.03.2012 на підставі заяви від 01.03.2012 була прийнята на посаду заступника директора з фінансових питань з 01.03.2012, за сумісництвом, на умовах неповного робочого часу (4 години) з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.7). Суд непогодується з доводами позивача виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що згідно Статуту ТОВ "ЦОВ "Парето", затвердженого Загальними зборами учасників, протокол №1 від 27.02.2012, учасниками товариства є [PERSON] та [PERSON] . При цьому, частка [PERSON] у статутному капіталі товариства становить 4 000 грн, що складає 50% статутного капіталу товариства, частка [PERSON] у статутному капіталі товариства становить 4 000 грн, що складає 50% статутного капіталу товариства ( Том 1, а.с. 53-56). З матеріалів справи встановлено, що згідно із наказом директора ТОВ "ЦОВ "Парето" від 01 квітня 2012 р. №2-к, [PERSON] прийнята на роботу на посаду головного економіста з 01 квітня 2012 на умовах неповного робочого часу (4 години) з окладом згідно штатного розпису (Том 1, а.с. 184). Наказом директора ТОВ "ЦОВ "Парето" від 01 лютого 2013 року №3-к [PERSON] переведено на роботу з посади головного економіста на посаду фінансового директора з 01 лютого 2013 року на умовах неповного робочого часу ( 4 години) з окладом згідно штатного розпису (а.с.87 т.1). Вказані вище обставини встановлені також постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2019 під час розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр оцінки власності "Парето" про поновлення на роботі (Том 1, а.с.204-213). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з даних правил, постанова суду апеляційної інстанції від 28.02.2019, якою встановлено, зокрема, ту обставину, що позивач саме з 01.04.2012 була прийнята на роботу до ТОВ "Центр оцінки власності "Парето" на посаду головного економіста з на умовах неповного робочого часу (4 години) з окладом згідно штатного розпису, в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Разом з цим, суд вважає, що вказана обставина не підлягає оспоренню позивачем у розумінні вимог ст. 82 ЦПК України. За таких обставин доводи позивача про те, що вона була прийнята на роботу згідно Наказу №1/1-к «По особовому складу» від 01.03.2012 на підставі заяви від 01.03.2012 на посаду заступника директора з фінансових питань з 01.03.2012, за сумісництвом, на умовах неповного робочого часу (4 години) з посадовим окладом згідно штатного розпису, суд вважає необґрунтованими та такими, що не можуть оспорювати ся позивачем в силу вимог ст. 82 ЦПК України. Разом з цим, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за березень 2012, як і відповідної компенсації, відсутні, виходячи з наступного. У відповідності до таблиці № 5, яка є продовженням звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів Пенсійного фонду вбачається, що звіт подається за 4-й місяць 2012 року, датою початку періоду трудових відносин за договорами цивільно-правового характеру [PERSON] є відповідно 4-й місяць 2012 року( Том 1. а.с.70). Відповідно до розрахункової відомості, виданої ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ ВЛАСНОСТІ «ПАРЕТО» за березень 2012 року вбачається, що працівником у вказаному підприємстві є [PERSON] , якому нараховано заробітну плату у розмірі 650, 00 грн. (Том 1, а.с.73). Між тим, згідно розрахунковою відомості виданої ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ ВЛАСНОСТІ «ПАРЕТО» за квітень 2012 року та табелю обліку робочого часу за квітень 2012 встановлено, що працівниками у вказаному підприємстві є [PERSON] , якій нараховано заробітну плату у розмірі 600,00 грн. та [PERSON] , якому нараховано заробітну плату у розмірі 650, 00 грн.(Том 1, а.с.74, 189 ). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] була прийнята на посаду заступника директора з фінансових питань ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ ВЛАСНОСТІ «ПАРЕТО» саме з 01.04.2012, оскільки наказ від 01.03.2012 було скасовано наказом № 1-п від 01.03.2012. Вказані обставини також встановлено постановою апеляційного суду від 28.02.2019. Таким чином, матеріалами справи підтверджено та не спростовано позивачем, що позивачу нараховувалася заробітна плата саме з 01.04.2012 та була виплачена у розмірі 600,00 грн., тобто у повному обсязі, що також не оспорювалося позивачем по справі. Посилання позивача в обгрунтування своїх вимог щодо невиплати заробітної плати за березень 2012 року на роздруківку з сайту «Портал електронних послуг» Пенсійного фонду України, суд вважає безпідставним. Як вбачається з роздруківки з сайту «Портал електронних послуг» Пенсійного фонду України у вказаному документі наведені статистичні дані стосовно не встановленої особи, проте нарахування платежів у розмірі 600 грн. починається з 4-го місяця 2012 року, що дає суду підстави до висновку, що позивачу нараховувалась заробітна плата саме з 01.04.2012 (Том 1,а.с.22). Посилання позивача в обгрунтування позову на результати перевірки ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ ВЛАСНОСТІ «ПАРЕТО» Головним управлінням Держпраці у Київській області та подання відповідачем документів про прийняття на посаду [PERSON] саме з 01.03.2012, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, листом Головного управління Держпраці у Київській області від 19.04.2017 щодо розгляду звернення [PERSON] останній повідомлено, що за результатами перевірки було складено акт додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 26-202/232 від 07.03.2017 внесений припис №26-202/232-166, а відносно директора складено протокол про адміністративне правопорушення № 26-202/158( Том 1 а.с.13-14). Разом з тим, перевіркою не було зафіксовано будь - яких порушень ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ ВЛАСНОСТІ «ПАРЕТО» норм чинного законодавства саме щодо оплати праці. Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача були надані документи до суду на адвокатський запит до ТОВ «Компанія «Елма - Консалтинг», яке займалося питаннями кадрового та бухгалтерського обліку. Так, відповідно до наказу № 1-п від 01.03.2012 скасовано наказ № 1-1-к «По особовому складу» від 01.03.2012, скасовано наказ №1 «Про затвердження штатного розпису» від 01.03.2012 та додаток № 1 до наказу № 1 від 01.03.2012 (Том 1, а.с.185). Крім того, згідно табелю обліку робочого часу за березень 2012 обліковано лише одного працівника, тобто [PERSON] ( Том 1, а.с. 188). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що позивач була прийнята на роботу до відповідача з 01.04.2012, з позивачем було проведено розрахунок за квітень 2012 року та остання отримала суму нарахованої заробітної плати у розмірі 600,00 грн., суд вважає, що позивачем не доведено заявлених позовних вимог в частині порушення з боку відповідача приписів ст. 115 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за березень 2012 у розмірі 491, 64 грн. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, підстави для стягнення з відповідача компенсації у розмірі 676, 38 грн., відсутні. Враховуючи наведе вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленихвимог, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності звернення позивача до суду з даним позовом в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України, слід зазначити Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Разом з тим, відповідно до ст. 233 КЗпП, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З урахуванням наведеного, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованим. Крім того, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову по суті, правові підстави для застосування строку позовної давності, відсутні. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed