Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

В серпні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.03.2014 року позивачем було оформлено заказ кухонного гарнітуру у відповідача [PERSON] за індивідуальним проектом у ПП "[PERSON]" в приміщені магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] та внесено аванс на придбання вищезазначеного кухонного гарнітуру в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень. В домовлені строки відповідач своє зобов'язання виготовити кухонний гарнітур так і не виконав, в зв'язку з чим позивач не одноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, які були сплачені в якості авансового платежу в сумі 3 000 (три тисячі) гривень, але дані кошти відповідачем повернені не були, тому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень. Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. До суду направив заяву про слухання справи у його відсутність. Позов підтримав в повному обсязі, просив задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. До суду направив заяву про слухання справи у його відсутність. Позов визнав. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. В силу ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана. Як вбачається з матеріалів справи, 04.03.2014 року позивачем було оформлено заказ кухонного гарнітуру у відповідача [PERSON] за індивідуальним проектом у ПП "[PERSON]" в приміщені магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS] та внесено аванс на придбання вищезазначеного кухонного гарнітуру в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень. В домовлені строки відповідач своє зобов'язання виготовити кухонний гарнітур так і не виконав, в зв'язку з чим позивач не одноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, які були сплачені в якості авансового платежу в сумі 3 000 (три тисячі) гривень, але дані кошти відповідачем повернені не були, про зазначений факт не заперечував і відповідач. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність, задоволення позову в повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] на користь позивача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень. У відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує на користь позивача [PERSON] судові витрати, що складаються з судового збору (державного мита) з відповідача у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552, 553-554, 625, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 року №2121-III, Закону України "Про заставу" та,

Outcome: approved