Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачі 12.12.2012р. звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 10.11.2011року в с.Буховичі Мостиського району Львівської області відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 2109», реєстр. номер [NUMBER], порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з належним позивачу [PERSON] автомобілем марки «Хюндай», реєстр. номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті якого даний автомобіль отримав значні механічні пошкодження, а [PERSON] було завдано тілесних ушкоджень. Зазначають, що відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження від 23.03.2012року №0434/12 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Хюндай», з технічної точки зору та у зв'язку із економічною недоцільністю проведення його відновлювального ремонту на момент скоєння ДТП, становить 35200гривень. Вартість даного авто товарознавчого дослідження згідно рахунку ФОП [PERSON] №0315/ФОП-12 від 15.03.2012року становить 600гривень. Також зазначають, що внаслідок ДТП [PERSON], згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого було завдано тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма та струс головного мозку, і він перебував на стаціонарному лікуванні з 10.11.2011року по 18.11.2011року, внаслідок чого [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду, що полягає у витратах на лікування, на суму 558,92 гривень. Крім того, зазначають, що позивачу [PERSON] внаслідок ДТП спричинена також моральна шкода, що полягає у пережитих ним стражданнях пов'язаних із пошкодженням його автомобіля та завданих йому внаслідок цього тілесних ушкодженнях. Як грошову компенсацію співмірну понесеним ним фізичним і моральним стражданням, визначають суму у 5000 гривень. Стверджують, що цивільна відповідальність [PERSON] на момент скоєння ним правопорушення була застрахована у ПрАТ «СК «ЕЙЕМДЖИ ГРУП», згідно поліса обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.02.2011року №АА/0271225. А тому, відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», завдана шкода підлягає відшкодуванню саме цією страховою компанією в межах ліміту страхової відповідальності, а різницю між сумою відшкодування та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. З огляду на наведене просять суд: 1) стягнути з ПрАТ «СК «ЕЙЕМДЖИГРУП» в користь позивача [PERSON] 35 200 гривень страхового відшкодування; 2) стягнути з ПрАТ «СК «ЕЙЕМДЖИГРУП» в користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 2550 гривень; 3) стягнути з [PERSON] в користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 2450гривень; 4) стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] витрати пов'язані з проведенням експертного авто товарознавчого дослідження в сумі 600 гривень; 5) стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] витрати на лікування в сумі 558,92 гривні. В судовому засіданні позивач [PERSON], який є одночасно представником позивача [PERSON] на підставі довіреності від 29.10.2012року (а.с.12), підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили в повному обсязі, покликаючись на те, що усі понесені позивачами матеріальні витрати внаслідок ДТП, в тому числі витрати на лікування, повинні стягуватись зі страхової компанії, оскільки автомобіль [PERSON] був застрахований. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди зазначають, що позивачем [PERSON] не доведено спричинення йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір у 5 000 гривень. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ЕЙЕМДЖИ ГРУП» в судове засідання 17.03.2014р. не з'явився, проте у судовому засіданні 08.04.2013р. щодо задоволення позовних вимог заперечив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Судом встановлено, що 10.11.2011 року в с.Буховичі Мостиського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 21091», реєстр. номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] - відповідача-2 у справі, та автомобіля марки «Хюндай Акцент», реєстр. номер [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] Відповідно до постанови Мостиського районного суду Львівської області від 28.11.2011року у справі №3-979/2011 (а. с. 166), 10.11.2011року о 17.15 год. в с. Буховичі Мостиського району Львівської області [PERSON], керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 21091», реєстр. номер [NUMBER] в стані алкогольного сп'яніння, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, враховуючи дорожню обстановку, внаслідок чого не справився з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», реєстр. номер [NUMBER] що спричинило пошкодження транспортних засобів. Такими своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п.2.3 «б», 2.9 «а», 12.1 Правил дорожнього руху України. Даною постановою суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 50 годин. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду по справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили обов'язкова для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, відносно якої прийнята постанова з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність водія автомобіля марки «ВАЗ 21091», реєстр. номер [NUMBER], [PERSON] у вчиненні цієї ДТП, що визначені у постанові Мостиського районного суду Львівської області від 28.11.2011року, яка набрала законної сили, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.147) власником автомобіля марки «Хюндай», реєстр. номер [NUMBER] є позивач [PERSON] Позивач [PERSON] на момент ДТП 10.11.2011року керував вказаним автомобілем на підставі довіреності наданої [PERSON] в порядку передовір'я від імені [PERSON] від 05.10.2009року (а.с.148). Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюються, що на момент вищевказаної ДТП цивільно - правова відповідальність [PERSON] (змінив прізвище [PERSON] на «[PERSON]» згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13.09.1995року - а.с.165) була застрахована у ПрАТ «СК «ЕЙЕМДЖИ ГРУП» - відповідача-1 у справі, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.02.2011року №АА/0271225 (а.с.145). Ліміт відповідальності по даному полісу за шкоду заподіяну життю і здоров'ю на одного потерпілого складає 100 000 тисяч гривень, за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого - 50 000 гривень. Франшиза за даним полісом становить 1 000 гривень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.1,2 ст.22.ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до приписів ст.ст.1187, 1188 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, а особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду. Шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент ДТП - 10.11.2011року) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п.22.1 статті 22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст.28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент ДТП) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. З урахуванням наведених норм матеріального права, оскільки в результаті дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоду майну позивача [PERSON] і така шкода спричинена з вини відповідача [PERSON], який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то обов'язок відшкодування завданої шкоди згідно чинного законодавства покладається на страховика - ПрАТ «СК «ЕЙЕМДЖИ ГРУП», в межах лімітів страхової відповідальності, на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як зазначалося вище, відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження розміру майнової шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок пошкодження його автомобіля, останнім було надано суду висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 23.03.2012року №0434/12 (а.с.5,6, 153-158), проведеного експертом - автотоварознавцем [PERSON] за заявою [PERSON], відповідно до якого вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля марки «Хюндай», реєстр. номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження у ДТП, у зв'язку із економічною недоцільністю проведення його відновлювального ремонту, визначається у розмірі ринкової вартості цього, ще не пошкодженого автомобіля на момент скоєння ДТП і становить 35 200 гривень. В такому розмірі позивач [PERSON] визначає розмір завданої йому майнової шкоди. В той же час, в матеріалах справи міститься також висновок автотоварознавчого дослідження №3966/12 від 18.04.2012року (а.с.60-64), проведеного експертом [PERSON] по заяві [PERSON], відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Хюндай», реєстр.номер [NUMBER], становить 14 130,98 гривень. У зв'язку із наявністю в матеріалах справи двох висновків експертів, які містять різни суми розміру матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Хюндай», реєстр. номер [NUMBER], що суттєво відрізняються одна від одної, з метою з'ясування даних обставин та визначення завданої майнової шкоди, судом, за клопотанням представника відповідача ПрАТ «СК «ЕЙЕМДЖИГРУП» в ході розгляду даної справи було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №1308 від 18.12.2013року (а.с.95-103), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Хюндай», реєстр. номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження у ДТП 10.11.2011року становить 14149,35гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] зазначив, що він не погоджується із сумою збитків визначеною судовою експертизою та вважає таку значно заниженою. Клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи для встановлення даних обставин сторони не заявляли. Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порядок проведення оцінки завданої шкоди колісним транспортним засобам передбачено "Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів", затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395. Відповідно до п.7.1 та п.7.2 цієї Методики оцінка колісних транспортних засобів (КТЗ) здійснюється переважно із застосуванням бази оцінки, яка відповідає ринковій вартості. Ринкова вартість КТЗ ураховує його комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався (зберігався), особливості кон'юнктури ринку регіону. Основним підходом, який використовується для оцінки КТЗ, є порівняльний підхід. Згідно з ним визначення вартості КТЗ на території України проводиться на підставі їх цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу, які зазначені у вітчизняних довідниках. Зазначені ціни є статистично усередненими ціновими даними КТЗ, які були відчужені в Україні згідно з умовами, що відповідають змісту і поняттю "ринкова вартість". Використання зарубіжної довідкової літератури допускається у разі відсутності потрібної інформації у вітчизняних довідниках. Основним методом у межах порівняльного підходу є метод, заснований на аналізі цін ідентичних КТЗ. Згідно п.7.4 цієї Методики середня ринкова ціна КТЗ - величина, яка визначається статистичними методами, еквівалентна найбільш вірогідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідними строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю "ринкова вартість". Визначення середньої ринкової ціни базується на довідкових цінових даних продажу на ідентичне (аналогічне) КТЗ. При цьому враховується ціна КТЗ, який був у користуванні, з урахуванням строку його експлуатації, за інформацією з довідкової літератури, зокрема наведеної у переліку рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп'ютерних баз даних з програмним забезпеченням (додаток 8). П. 7.35 цієї Методики передбачено, що у разі відсутності цінових даних КТЗ у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп'ютерних програм та прайс-листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань. Використання ресурсів мережі Інтернет допускається з дотриманням вимог підпункту 7.53.5 пункту 7.53 цієї Методики. Середня ринкова ціна такого КТЗ визначається як середнє арифметичне значення цінових показників, одержаних із зазначених джерел інформації. Тобто, як слідує із зазначених вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, при визначенні ринкової вартості КТЗ береться до уваги середня ціна продажу (пропозиції) ідентичного КТЗ за інформацією з довідкової літератури (додаток 8 до Методики), і лише у разі відсутності цінових даних КТЗ у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, інформація про ціни на КТЗ може бути отримана з каталогів, комп'ютерних програм та прас - листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань із використання ресурсів мережі Інтернет. Як вбачається із дослідницької частини висновку експертного автотоварознавчого дослідження ФОП [PERSON]№0434/12 від 23.03.2012 року (а.с.157) експертом, при розрахунку ринкової вартості автомобіля були враховані пропозиції ринку вживаних автомобілів України з наступних інформаційних джерел з мережі Інтернет: http://auto.ria.ua/, http://www.avtopoisk.ua та ін., відповідно до яких середня по Україні ціна пропозиції автомобілів, ідентичних об'єкту оцінки становить 5055,71 доларів США. Відповідно, середня ринкова вартість об'єкта оцінки визначена у розмірі 4550,14 доларів США, а ринкова вартість КТЗ - 35 200грн. Із дослідницької частини висновку судової автотоварознавчої експертизи №1308 від 18.12.2013року (а.с.98) видно, що експертом при визначенні ринкової вартості автомобіля враховувались дані про середню ціну ринкового продажу в Україні на ідентичний автомобіль за інформацією зі спеціального довідника, а саме «Бюлетень автотовароведа», який передбачено у додатку 8 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Таким чином, оцінюючі наведені висновки експертів, суд відхиляє висновок експертного автотоварознавчого дослідження ФОП [PERSON]№0434/12 від 23.03.2012 року в частині визначення ринкової вартості цього автомобіля на момент його пошкодження у зазначеній ДТП у розмірі 35200 гривень, оскільки такі розрахунки були проведені не у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. За джерело доказу щодо визначення розміру матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу - автомобіля марки «Хюндай» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд бере висновок судової авто товарознавчої експертизи №1308 складений 18.12.2013року судовим експертом Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз [PERSON] Даний висновок суд вважає повним, науково обґрунтованим, сформованим на підставі більш ґрунтовних досліджень, виконаний за правильною методикою, який у сукупності з іншими доказами є належним та допустимим доказом визначення розміру матеріальної шкоди. Згідно з даним висновком ринкова вартість автомобіля марки «Хюндай», реєстр. номер [NUMBER], станом на 10.11.2011року до моменту його пошкодження у ДТП становить 14 149,35 гривень. Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] пояснив, що оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля є більшою від вартості самого автомобіля, такий є економічно не обґрунтований та недоцільний, тому він просить відшкодувати суму збитків у розмірі вартості автомобіля до ДТП та не заперечує проти повернення залишків автомобілю страховій компанії. Отже, загальний розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу [PERSON] в зв'язку з пошкодженням його автомобіля марки «Хюндай Акцент» внаслідок ДТП 10.11.2011року становить 14149,35 гривень. Згідно ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.02.2011року №АА/0271225 (а.с.145), франшиза за даним полісом становить 1000 гривень. Таким чином, враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що сума матеріального збитку у розмірі 14149,35 гривень, завданого пошкодженням автомобіля марки «Хюндай», не перевищує ліміт відповідальності страховика, враховуючи суму безумовної франшизи у розмірі 1000 гривень, суд приходить до висновку, що з відповідача ПрАТ «СК «ЕЙЕМДЖИ ГРУП» слід стягнути в користь позивача [PERSON] 13 149,35 гривень страхового відшкодування. Щодо вимог позивача [PERSON], в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою Пленум Верховного Суду України розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із положеннями зазначеної статті цього Кодексу, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Відповідно до роз'яснень викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Виходячи із положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1994р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Як вбачається із пояснень позивача [PERSON] та матеріалів справи в результаті вищевказаної ДТП 10.11.2011року останній отримав тілесні ушкодження та тривалий час перебував на лікуванні. Так, відповідно до постанови слідчого СВ Мостиського РВ ГУ МВС України у Львівській області [PERSON] від 18.11.2011року (а.с.151) згідно акту судово-медичного дослідження №267/2011 від 18.11.2011року «у гр.[PERSON] згідно мед документів та при огляді виявлено струс головного мозку, синець на обличчі, синці та садна на кінцівках, які відносяться до легкого тілесного ушкодження». Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Мостиської комунальної центральної районної лікарні №4197 (а.с.9) [PERSON] в результаті ДТП 10.11.2011року отримав закриту черепно-мозкову травму та струс головного мозку. Перебував на стаціонарному лікуванні з 10.11.2011року по 18.11.2011року. У відповідності п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача. При заподіянні особі моральної шкоди обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб. Суд визнав [PERSON] винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України, тому вважає його відповідальним за завдану позивачу моральну шкоду. Моральна шкода [PERSON] заподіяна неправомірними діями [PERSON] Між неправомірними діями останнього і шкодою існує причинний зв'язок, вина останнього в заподіянні шкоди встановлена. Вищевикладене, на думку суду, свідчить про те, що внаслідок ДТП позивачу було завдано також моральну шкоду. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що внаслідок ДТП позивачу [PERSON] було завдано моральну шкоду, оскільки він переніс фізичний біль та сильний стрес в зв'язку з спричиненими йому тілесними ушкодженнями та після ДТП тривалий час змушений був перебувати на стаціонарному лікуванні. Крім того, позивач [PERSON] протягом тривалого часу був позбавлений можливості використовувати пошкоджений автомобіль, що спричинило ряд незручностей в побутовому житті і, як наслідок, порушення нормального ритму життя, а також витрачав свій час та моральні зусилля, спрямовані на захист порушеного права. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує в сукупності вищевказані негативні наслідки, які настали для позивача [PERSON], а також вимоги розумності та справедливості, та для відшкодування завданої йому моральної шкоди, вважає необхідним стягнути в його користь 3 550 гривень. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент ДТП - 10.11.2011року) потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із п. 9.3 цього Закону (у редакції, чинній на час вчинення ДТП) обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000 гривень на одного потерпілого. Тобто, ліміт відповідальності страховика щодо відшкодування моральної шкоди становить 2550 гривень. Таким чином, оскільки цивільна відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ЕЙЕМДЖИ ГРУП», яка на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов'язана також відшкодувати потерпілому моральну шкоду в межах ліміту відповідальності - 2550 гривень, то суд приходить до висновку, що зазначену суму, а саме 2550 гривень слід стягнути з страхової компанії, а решту суми моральної шкоди у розмірі 1000 грн. - з винної у вчиненні ДТП особи, тобто відповідача-2 [PERSON] Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] в його користь 558,92 гривень понесених ним витрат на лікування, то така, на думку суду, задоволенню не підлягає з огляду на наступне. За загальним правилом особа, на користь якої здійснено страхування (потерпілий) вправі звернутися з вимогою про відшкодування шкоди не до страхувальника (завдавача шкоди), а до страховика, який здійснив страхування відповідальності страхувальника. При цьому страховик зобов'язаний сплатити потерпілому суму страхового відшкодування. Відповідно до положень ст..23,24 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на момент ДТП) шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана, зокрема, з лікуванням потерпілого. При цьому, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Тобто, витрати на лікування входять до шкоди заподіяної життю чи здоров'ю потерпілого і повинні відшкодовуватися при настанні страхового випадку страховою компанією в межах ліміту відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» За таких обставин покладання обов'язку відшкодування даної шкоди на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність суперечить нормам цивільного законодавства. З урахуванням тих обставин, що позивач [PERSON] позовних вимог до страховика про відшкодування майнової шкоди завданої життю та здоров'ю не пред'являв, відповідач [PERSON] заперечує щодо стягнення з нього даних витрат, суд приходить до висновку що у задоволенні даних вимог слід відмовити. Також, на думку суду, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] 600 гривень як витрат по проведенню автотоварознавчого дослідження автомобіля проведеного ФОП [PERSON] Суд вважає, що дані витрати [PERSON] не є матеріальною шкодою заподіяною позивачу [PERSON] у наслідок ДТП, оскільки дослідження було проведено з власної ініціативи позивача [PERSON], по його бажанню і за його рахунок, з метою визначення розміру завданої шкоди. Також дані витрати не є судовими витратами у справі, зокрема, витратами по проведенні судової експертизи. Більш того, вищезазначене авто товарознавче дослідження не було прийнято судом до уваги та було відхилено як доказ. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не повинний нести цивільно-правову відповідальність по відшкодуванні таких витрат. Такі витрати, на думку суду, при встановленні умов, визначених ст.34.3 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", повинні стягуватися із страховика. Таким чином, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволення. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивачів понесені ними та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial