Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що відповідно до договору № б/н від 08 червня 2010 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач всі зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. [PERSON] перестав виконувати зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 31 січня 2018 року заборгованість за кредитним договором становить 110 628 грн. 63 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4 516 грн. 34 коп.; заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом - 96 173 грн. 99 коп., заборгованості за пенею та комісією - 4 194 грн. 08 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) - 5 244 грн. 22 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. На підставі викладеного, позивач просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача Гаренко Н.В., яка діє на підставі Довіреності № 9437-К-Н-О від 03 листопада 2017 року (а.с.166), у судове засідання не з'явилася, справу просила розглянути за відсутності представника Позивача, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі (а.с.3зв.). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлялася належним чином. 29 листопада 2018 року надав на адресу суду Заяву, в якій просив суд справу розглянути за його відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 183-185). 14 травня 2018 року на адресу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшов Відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що, по-перше, за наявним позовом не вбачається подання позивачем належних та допустимих доказів, зокрема доказів, щодо укладання з ним кредитного договору у передбаченій законом формі; відкритті відповідачу карткового рахунку та номеру такого рахунку; отримання відповідачем кредитної картки та строку її дії; погашення будь-якої частки заборгованості саме відповідачем, час та спосіб. По-друге, позивач не має права вимагати повернення кредиту та стягнення неустойки поза межами позовної давності, яка визначена законом. По-третє, встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, кредитор не має права змінювати, встановлений кредитним договором, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. По-четверте, позивач не має права нараховувати відповідачу пеню/штрафи за період з 14 квітня 2014 року, оскільки не врахував місце його проживання. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову АТ «ПриватБанк» (а.с.55-60). 18 травня 2018 року, на адресу суду, надійшла відповідь на відзив, у якій Позивач зазначив, що позивачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, крім цього, Відповідачу, було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заяві про приєднання. Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах. Позивач забезпечив позичальникові можливість доступу до карткового рахунку. З моменту оформлення кредитного договору Позичальник до банку не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування та повністю з ним погодився. Позивач до відповіді на відзив надав банківську виписку, з якої вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Також, Позивач зазначає, що при укладенні кредитного договору сторонами були обговорені усі істотні умови договору, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий. Вважає, що заперечення позивача на позовну заяву є нічим не обґрунтованим та не може бути враховано судом при розгляді справи. Позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі (а.с. 63-72). Судом на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного Договору № б/н від 08 червня 2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Довідки від 15 травня 2018 року № 30.1.0.0/2-20170728/607, [PERSON], згідно кредитного договору № б/н від 08 серпня 2010 року, отримав картку № [NUMBER], яка мала термін дії до останнього дня серпня 2016 року (а.с.76-77). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України: «Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору…» Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України: «Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту». Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України: «Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним Договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 січня 2018 року має заборгованість - 110 628,63 грн., яка складається з наступного: - 4 516,34 грн. - заборгованість за кредитом; - 96 173,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4 194,08 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 5 244,22 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ст. ст. 549, 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні Позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним Договором належним чином не виконала, внаслідок чого повинна сплачувати штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 5 244,22 грн. - штраф (процентна складова). У той же час, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення Проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Святогірськ Донецька область. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на момент укладання договору і на даний час зареєстрований у м. Святогірськ Донецької області, суд приходить до переконання, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у зв'язку з чим Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню за період з 14 квітня 2014 року. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені та комісії не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до розрахунку за договором, заборгованість з комісії та пені станом на 05 квітня 2014 року, тобто яка утворилася до 14 квітня 2014 року, складає 0,00 грн. (а.с. 7). Що стосується вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з [PERSON] штрафів, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, у сумі 500,00 грн. штраф (фіксована частина), та 5 244,22 грн. штраф (процентна складова), то суд приходить до переконання, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ за період з 14 квітня 2014 року, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримав у АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти і станом на час розгляду справи його заборгованість за тілом кредиту становить 4 516 грн. 34 коп. Проте, суд вважає, що Банк безпідставно вимагає повернення процентів за користування кредитом у сумі 96 173 грн. 99 коп. через те, що Банк збільшив відсоткову ставку з 30 % до 34,8% та 43,20% без його згоди. Тому, відповідач не може нести цивільну відповідальність за неповернення кредитних коштів. Судом встановлено, що відповідно до Тарифів банку станом на 08 червня 2010 року за користування кредитом сторони домовились про сплату процентів у розмірі 2,5 % на місяць, або 30% на рік. Але протягом дії кредитної картки процентна ставка за користування кредитом змінювалась і становила у період: - з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,8 % річних; - з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2018 року - 43.2% річних. Про це свідчить розрахунок заборгованості за договором від 08 червня 2010 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (а.с. 7-8). Умовами кредитного договору № б/н від 08 червня 2010 року не встановлено порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Крім того, умови договору не містять порядку розрахунку змінюваної процентної ставки, який би дозволив точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Довідки від 15 травня 2018 року № 30.1.0.0/2-20170728/607, [PERSON], згідно кредитного договору № б/н від 08 серпня 2010 року, отримав картку № [NUMBER], яка мала термін дії до останнього дня серпня 2016 року. Отже, позивач має право вимагати повернення процентів за користування кредитом за період з 08 серпня 2010 року по 31 серпня 2016 року. Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Відповідно до частини 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Судом встановлено, що збільшення Приватбанком процентної ставки за користування кредитними коштами відбувалось з порушенням вимог вказаного Закону, оскільки позивачем не доведено, що відповідач був письмово повідомлений банком про збільшення процентної ставки, з ним не підписувались будь-які угоди щодо цього. Таким чином, збільшення процентної ставки відбулося в односторонньому порядку банком без згоди позичальника. Тому, такі дії АТ КБ «Приватбанк» є незаконними і не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у підвищеному розмірі. Відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» № 906 СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року з 01 вересня 2014 року актуалізовані тарифи, зокрема, по карті Універсальна: трати клієнтів з 01 вересня 2014 року - 2,9%; трати клієнтів до 01 вересня 2014 року - 2,5%; по всім тратам, які здійснені до 01 вересня 2014 року проценти будуть нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості по цим тратам. Згідно виписки по картрахунку відповідача за період з 20 серпня 2013 року по 30 квітня 2018 року [PERSON], починаючи з 07 жовтня 2014 року кредитною карткою не користувався, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснював (арк..спр.100-102), тому підстави для нарахування йому з 01 вересня 2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01 квітня 2015 року - 3,6% на місяць (43,20% на рік) відсутні. Тому, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати встановлену процентну ставку 2,5% щомісяця, що складає 30,00% річних. Отже, відповідач має сплатити банку заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року та за період з 01 квітня 2015 року по 31 серпня 2016 року, однак не з розрахунку 34,8 % та 43,20% річних, оскільки збільшення процентної ставки в односторонньому порядку банком без згоди позичальника є незаконною, а з розрахунку 30% річних, як це передбачено кредитним договором. Судом встановлено, що борг відповідача за кредитом складає 4 516 грн. 34 коп., прострочення сплати з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2016 року, дорівнює 730 днів, тому заборгованість за відсотками за цей період складає 2 736 грн. 45 коп. (4 516,34 грн. х 0.083% (на день) х 730 днів). Оскільки відповідач несвоєчасно виконував зобов'язання за кредитним договором, суд приходить до переконання про необхідність стягнення заборгованості процентів за користування кредитом, яка відповідно до розрахунку, станом на 31 серпня 2014 року, накопичувальним підсумком складає 1 455 грн. 69 коп., яка розрахована виходячи із суми заборгованості за кредитом за відсотковими ставками 30%, що відповідає умовам, передбачених кредитним договором та є такими, що не порушують права відповідача, як споживача кредитних послуг. Отже, відповідач повинен сплатити банку заборгованість по процентам за користування кредитом, яка станом на 31 січня 2018 року складає 4 192 грн. 14 коп. До такого висновку суд прийшов, виходячи з того, що Відповідач перестав виконувати зобов'язання за кредитним договором. З 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2016 року заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, згідно розрахунку проведеного судом, складає 2 736 грн. 45 коп., заборгованість по відсоткам станом на 31 серпня 2014 року складає 1 455 грн. 69 коп., тому до сплати заборгованість по відсоткам за користування кредитом дорівнює 4 192 грн. 14 коп. (1 455,69 грн. + 2 736,45 грн.). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за Кредитним договором № б/н від 08 червня 2010 року, станом на 31 січня 2018 року, у розмірі 8 708 грн. 48 коп., яка складається з наступного: - 4 516 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом; - 4 192 грн. 14 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01.02.2014 року « У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення ( Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13)». Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість за Кредитом в сумі 8 708 грн. 48 коп., задовольнивши частково позовні вимоги. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-19, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1762,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1762 грн. 00 коп. (а.с.46). Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 8 708 грн. 48 коп. Отже, з Відповідача слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 138 грн. 70 коп., що пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial