Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даними позовом в якому просила визнати майно спільною сумісною власністю з відповідачем та здійснити його поділ. В позові зазначила, що з 22.11.2010 року перебувала з відповідачем в шлюбі, який було розірвано рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27.12.2016 року. В період шлюбу було придбано майно частину з якого, а саме автомобіль марки Mersedes V1TO придбаний в 2013 році вважає особистою власністю. Просила суд розділити придбане в шлюбі майно між позивачем та відповідачем, право власності на автомобіль визнати за нею, а різницю вартості майна стягнути з відповідача. Під час розгляду справи позивач просила позов задовольнити. Представник відповідача з позовом не погодився. Відповідач подав до суду відзив де зазначив, що не згоден з оцінкою майна позивачем. Зазначав, що частина заявленого майна є його особистою власністю, оскільки було йому подаровано. Спірний автомобіль вважає спільною власністю подружжя. Зазначив, що позивач в позові не зазначила як спільне майно, майно, яке вона вивезла з собою, а також вважає, що при розподілі має бути враховано спільне зобов'язання подружжя по оплаті заборгованості за природний газ в розмірі 5215 грн. 83 коп., яке він сплатив самостійно. Представник відповідача пітримав позицію відповідача зазначену у відзиві. Зазначив про недоведеність твердження позивача про придбання нею автомобіля за особисті кошти. Заслухавши позивача та представника відповідача, проаналізувавши подані сторонами докази-суд приходить до наступних висновків. 22.11.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27.12.2016 року. Під час розгляду справи, сторонами визнано, що в період шлюбу було придбано наступне майно: автомобіль Mersedes Benz VITO 110 CDI номер кузову [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], вартістю, згідно висновку експерта Корягіна В.В. № 152-17 від 23.11.2017 р. - 133281 грн., морозильну камеру 2012 року вартістю 3000 грн., навігатор 2012 року вартістю 600 грн., матрац пружинний (2 на 1,8 м) вартістю 500 грн., автомобільна мінімийка "Макіта" вартістю 1000 грн., меблі прихожої вартістю 1500 грн., стіл розкладний вартістю 200 грн., навігатор з магнітолою 2014 року вартістю 1000 грн., компресор 2014 року вартістю 860 грн., зварювальний апарат 2014 року вартістю 2600 грн., набір інструментів 2014 року вартістю 1360 грн., відео реєстратор вартістю 250 грн., генератор електроенергії вартістю 900 грн., кухонні меблі (куточок) та стіл обідній 2015 року вартістю 1000 грн., бойлер вартістю 1000 грн. Зазначене майно перебуває у користуванні відповідача, що не заперечувалось та визнавалось в судовому процесі його представником. Вартість майна визначена сторонами спільно під час розгляду справи і позивач та представник відповідача погодились з тим, що саме за такою вартістю слід враховувати його при проведенні судом його розподілу. Клопотання про призначення судом експертизи стосовно вартості зазначеного майна сторонами не ставилося. Крім того, позивачем визнано, що після того як нею було змінено місце проживання та припинено сімейні відносини з відповідачем нею було взято з собою наступне спільне майно, а саме дзеркальний фотоапарат "Соні Альфа" вартістю 5747 грн., паровий утюг "Вітек" вартістю 500 грн та мультиварка "Скарлет" вартістю 300 грн. Стосовно даного майна представником відповідача до матеріалів справи надано чеки та копії гарантійних талонів, які підтверджують його придбання. Вартість даного майна визначена сторонами спільно під час розгляду справи і позивач та представник відповідача погодились з тим, що саме за такою вартістю слід враховувати його при проведенні судом його розподілу. Позивач визнала факт того, що зазначений нею в позові як такий який придбаний в період шлюбу човен двомісний не є спільним майном подружжя, оскільки подарований відповідачу і є його особистою власністю. Відтак, в цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.4 ст.65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. При здійсненні поділу в судовому порядку суд також виходить з презумпції рівності часток та «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів. спрямованих на розпорядження спільним майном наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Одне з правил щодо правового режиму подружнього майна після розірвання шлюбу визначається в ч.1 ст.68 СК України та п.44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Воно полягає в тому, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Це означає, що таке майно залишається спільним незалежно від того, скільки часу спливло після розірвання шлюбу. Якщо сторони за час шлюбу набули житловий будинок, квартиру, автомобіль, інше рухоме та нерухоме майно, то ці речі зберігатимуть режим спільного майна й після розірвання шлюбу. Кожна річ, набута після розірвання шлюбу, не буде вже мати режиму спільного майна й належатиме кожному з подружжя окремо. За правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям. Виходячи з узгодженої сторонами вартості спільного майна, крім автомобіля, його вартість становить:22317 грн. Таким чином, кожній із сторін, виходячи з рівності часток подружжя припадає майна на суму 11158 грн. 50 коп. При проведенні фактичного поділу майна, в межах позовних вимог, суд вважає за необхідне виходити з того, хто є фактичним володільцем та користувачем частини спільного майна на момент розгляду справи судом та вважає за необхідне залишити у власності позивача дзеркальний фотоапарат "Соні Альфа" вартістю 5747 грн., паровий утюг "Вітек" вартістю 500 грн та мультиварка "Скарлет" вартістю 300 грн, а всього майна на суму 6547 грн. У власності відповідача залишається наступне майно: морозильна камера 2012 року вартістю 3000 грн., навігатор 2012 року вартістю 600 грн.. матрац пружинний (2 на 1.8 м) вартістю 500 грн., автомобільна мінімийка "Макіта" вартістю 1000 грн., меблі прихожої вартістю 1500 грн., стіл розкладний вартістю 200 грн.. навігатор з магнітолою 2014 року вартістю 1000 грн., компресор 2014 року вартістю 860 грн., зварювальний апарат 2014 року вартістю 2600 грн., набір інструментів 2014 року вартістю 1360 грн.. відеореєстратор вартістю 250 грн., генератор електроенергії вартістю 900 грн., кухонні меблі (куточок) та стіл обідній 2015 року вартістю 1000 грн.. бойлер вартістю 1000 грн. а всього майна на суму 15770 грн. Таким чином, враховуючи різницю у вартості майна, яке залишається позивачу та відповідачу, - суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4611 грн. 50 коп. Що ж до вимоги позивача про визнання за нею права власності на автомобіль Mersedes Benz VITO 110 CDI номер кузову [NUMBER]. державний номерний знак [NUMBER], вартістю, згідно висновку експерта Корягіна В.В. Л^ 152-17 від 23.11.2017 р. -133281 грн.,- то суд в цій частині приходить до висновку про необхідність визнання на нього права власності на його 1/2 частини за позивачем та відповідачем, оскільки надані позивачем копії договору купівлі-продажу квартири від 23.04.2013 року та копія рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01.03.2010 року в сукупності з довідкою №2 від 11.05.2017 року не є. в розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами, які б підтверджували факт та твердження позивача про придбання нею автомобіля за особисті кошти. Тобто, позивачем доведено можливість придбання автомобіля за особисті кошти, але не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що вона придбала за них автомобіль. Крім того, в судовому засіданні, під час надання пояснень, позивач стверджувала, що в придбанні автомобіля брав участь коштами і відповідач. Суд також, відхиляє доводи відповідача про необхідність врахування в якості спільного зобов'язання сплачену ним суму заборгованості за природний газ в сумі 5215 грн. 83 коп., оскільки з поданих відповідачем та його представником документів, а саме квитанції та довідки надавача послуг не вбачається, що даний борг виник за час проживання в будинку, зокрема, позивача по справі. Тобто, факт користування позивачем даною послугою відповідач не підтвердив, а те, що будинок являється особистою власністю відповідача ні позивач, ні представник відповідача не заперечували. Не підлягають також, задоволенню і вимоги позивача про розподіл гаражу, оскільки позивачем по справі не надано докази існування такого, як об'єкта нерухомого майна. Позивач не заперечувала, що щодо даного майна державна реєстрація права власності не проводилась. Відтак, суд не знаходить підстав та можливості здійснити поділ зазначеного майна. Таким чином, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з урахуванням спільно нажитого всього обсягу майна подружжя. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial