Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість за кредитним договором № 129-ais-2006 від 10.11.2006 у розмірі 59 021,35 грн., яка складається з нарахованих на суму заборгованості 3% відсотків річних та пені за подвійною обліковою ставкою, та судові витрати: на правову допомогу - 20 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 10 листопада 2006 року між публічним акціонерним товариством Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 129-ais-2006, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 27 561,00 дол. США грн. зі сплатою 10,0 % річних. З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, Банк та [PERSON] уклали договір поруки від 10.11.2006. Відповідач до теперішнього часу свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого, станом на 25.02.2020 утворилась заборгованість в розмірі 162 544,03 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 142 862,75 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 161448,91 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 19 681,28 грн. Вказана заборгованість не погашена, тому у банка виникло право вимагати стягнення трьох відсотків річних за користування грошима та пені за порушення умов договору. 15 червня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог, відповідач зазначила, що 25.11.2013 Ленінським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення згідно з яким було задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] . Заборгованість за кредитним договором в розмірі 152 495,00 грн. 16.03.2016 Інгульським ВДВС м. Миколаєва ГУУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження. Ухвалою суду від 10.12.2019 в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. Крім того, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.05.2020, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" про визнання поруки припиненою - задовольнити. Визнано припиненою поруку [PERSON] за Договором поруки від 10 листопада 2006 року, укладеним між ТОВ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" та [PERSON] . Також, вказує, що кошт з урахуванням дострокового стягнення в повному обсязі було внесено на депозит Інгульського ВДВС ММУЮ в березні 2018 року. Рішенням суду від 20.05.2020 встановлено, що при дослідженні матеріалів цивільної справи № 489/6827/13-ц (провадження № 2/489/2581/13) за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" до [PERSON] [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, судом з`ясовано, що в матеріалах цивільної справи перебувають виконавчі листи № 2/489/2581/2013 повернуті Інгульським відділом державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області постановою про закінчення виконавчого провадження № 50497135 на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно платіжного доручення № 1924 від 22.03.2018. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що відповідачі не повернули кредитні кошти в строк встановлений кредитним договором, ані первісному кредитору, ані новому кредитору, що послужило підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Вказує, що пред`явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов`язком банку чи іншої фінансової установи. Кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-кого з них окремо. Позовні вимоги позивача підтверджуються вимогами чинного законодавства України. Ухвалою суду від 14.05.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 17.06.2020, призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та витребувано докази. Ухвалою суду від 27.10.2020, витребувано докази. Ухвалою суду від 20.05.2021, замінено відповідача та відкладено розгляд справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Від відповідачки надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 10 листопада 2006 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - банк) та [PERSON] (далі - позичальник) було укладено кредитний договір № 129-ais-2006 (далі - Договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у сумі 27 561,00 дол. США, з оплатою по процентній ставці 10 % річних. Відповідно до п. 2.3 Договору, кредитні ресурси отримані позичальником за цим Договором, використовуються за цільовим призначенням: придбання автомобіля Mitsubishi Outlander 2.0. Згідно п. 3.2 Договору, позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 09 листопада 2013 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитом, 10.11.2006 між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" та позивачем укладено договір поруки без номеру, за умовами якого [PERSON] зобов`язалася нести відповідальність за невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.ст.610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2013 року, стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість з повернення кредиту в розмірі 152495 (сто п`ятдесят дві тисячі чотириста дев`яносто п"ять) грн. 31 коп., а саме: 24103,29 грн. - строкова заборгованість за кредитом; 45 331,90 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 405,09 грн. - строкова заборгованість по відсоткам; 7615,73 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 5604,11 грн. - прострочена заборгованість по комісії, 69435,19 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, відсотків та комісії за кредитним договором №129-ais-2006 від 10.11.2006 та судовий збір у розмірі 762,48 грн. з кожного. Відповідачка в своєму відзиві зазначає, що 16 березня 2016 року Інгульським відділом ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження. Проте, у відповідності до п. 9 ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, згідно платіжного доручення № 1924 від 22.03.2018 року вищезазначене виконавче провадження завершено постановою Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 11 квітня 2018 року. При дослідженні матеріалів цивільної справи №489/6827/13-ц (провадження №2/489/2581/13) за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, судом з`ясовано, що в матеріалах цивільної справи перебувають виконавчі листи № 2/489/2581/2013 повернуті Інгульським відділом державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області постановою про закінчення виконавчого провадження № 50497135 на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно платіжного доручення № 1924 від 22.03.2018 року. Крім того, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року, визнано припиненою поруку [PERSON] за Договором поруки від 10 листопада 2006 року, укладеним між ТОВ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" та [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 року. Відповідно ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" скористався своїм правом щодо дострокового стягнення заборгованості за договором кредиту у зв`язку з порушенням позичальником умов цього договору. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). 18 жовтня 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого останнє набуло права вимоги за кредитним договором № 129-ais-2006 від 10.11.2006. Ухвалою суду від 29.03.2019, замінено стягувача згідно заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.11.2013 по цивільній справі № 489/6827/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Таким чином, ТОВ "Вердикт Капітал" наділено правом грошової вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійсненні часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 25.02.2020 становить 162544,03 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 142862,75 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 19681,28 грн. Як вбачається з актового запису про смерть № 333 від 04 липня 2019 року, [PERSON] помер, [INFO] . 20 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та зазначає про те, що крім неї є ще спадкоємці за законом - син померлого [PERSON] . 20 грудня 2019 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Станом на теперішній час, нотаріальною конторою не видавалося свідоцтво про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 427/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право-попередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи з предмету позову в справі, спірні правовідносини допускають правонаступництво. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28 березня 2018 року в справа №14-10цс18, постанові від 04 липня 2018 року в справі №14-154цс18, в постанові від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Первісний кредитор відповідача ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись у 2013 році до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку із боржників. Тим самим кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» своїм рішенням від 25.11.2013 року. Таким чином, у даному випадку, після прийняття Ленінським районним судом м. Миколаєва рішення від 25 листопада 2013 року у справі №2/489/2581/13 про стягнення кредитної заборгованості, розрахованої станом на 21.05.2013 року, кредитор позбавляється права нараховувати проценти за користування позиченими коштами та обумовлену договором неустойку (штраф, пеню), і з цього часу набуває право лише щодо вимог до боржника стосовно неповернутої суми у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Із врахуванням вказаних обставин та наведених норм, вимога позивача про стягнення пені (неустойки) є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599,600,604-609 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання припиняється. Зважаючи на відсутність в зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Позивач, окрім пені, просить стягнути з відповідачів у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 12 867,59 грн., який розрахований за період з 25.02.2017 по 25.02.2020 та з матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідне нарахування здійснене позивачем на суму боргу у розмірі 142 862,75 грн., тобто суму, яка була відступлена позивачу попереднім кредитором відповідно до Договору про відступлення прав вимоги від 18.10.2018 року. Разом з тим, оскільки рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 25.11.2013, достроково стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 152 495, 31 грн. і з цього часу кредитор не мав права нараховувати проценти або неустойки, передбачені умовами договору кредиту, відтак розрахунок 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 12 867,59 грн., є необґрунтованим. Отже, встановлено, що після прийняття рішення суду про дострокове стягнення кредитної заборгованості, відбулось додаткове нарахування заборгованості на підставі умов договору кредиту, що не відповідає вимогам чинного законодавства та суперечить правовим позиціям Верховного Суду з цього питання. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає. Також суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача в користь позивача судових витрат, понесених позивачем, а саме щодо стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідно до ст.141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог, а в разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

Outcome: dismissed