Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON], [PERSON] звернулись до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON], приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Наталії Артемівни про зобов'язання вчинити певні дії, визнати недійсною заяву та визнання дій протиправними, згідно якої просили зобов'язати [PERSON] виконати умови договору купівлі-продажу від 02.02.2017 року щодо сплати [PERSON] та [PERSON] несплачених грошових коштів за продаж квартири [ADDRESS] у розмірі 2556804 гривень, визнати недійсною заяву про обмеження права на звернення до суду за захистом від [PERSON] та [PERSON] від 02.02.2017 року, визнати дії приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н.А. щодо посвідчення правочину про обмеження права на звернення до суду за захистом від [PERSON] та [PERSON] від 02.02.2017 року- протиправними. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 02.02.2017 року між продавцями [PERSON], [PERSON] та покупцем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого позивачі продали по 1\\2 частині квартири [ADDRESS] а [PERSON] прийняв вказану квартиру у власність, за що повинен був сплатити грошові кошти в розмірі 2556804 гривні. Незважаючи на передання вказаної квартири [PERSON], останній своїх зобов'язань за договором щодо сплати вартості квартири не вчинив, натомість звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину з боку позивачів. Крім того, [PERSON] забезпечив складення заяви, згідно якої, [PERSON], [PERSON] зобов'язались сплатити [PERSON] грошову суму в розмірі 150 000 доларів США, у випадку подання позову про визнання договору купівлі-продажу квартири - недійсним. Позивач зазначає, що вказана заява є протиправною та недійсною у зв'язку з тим, що обмежує в реалізації належне позивачам право на звернення до суду за захистом своїх прав. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не сплатив повну суму вартості квартири, яка була визначена в п.2 Договору купівлі продажу та становила 2556804 гривні. Сплата грошової суми у вказаному розмірі повинна була відбуватись виключно в безготівковій формі, відповідно до п. 2 Постанови Правління НБУ «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» від 06.06.2013 року. Проте таких дій, відповідачем вчинено не було. У судовому засіданні, представник позивачів підтримав доводи позовної заяви, просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача позовну заяву не визнала, надала суду відзив на позов, згідно якого зазначила що в дійсності сторони встановили вартість квартири в розмірі 225000 доларів США, вказану грошову суму була сплачено в повному обсязі, відповідач повністю виконав умови договору, а відтак підстави для задоволення позову відсутні. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позовній заяві слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. 02.02.2017 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, було укладено договір купівлі-продажу (далі - договір), що підтверджується договором посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрованим в реєстрі за №293. Згідно з п. 1 договору, продавці [PERSON], [PERSON] передають у власність, а покупець [PERSON] приймає у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається в цілому з дев'яти житлових кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа квартири 583,7 кв.м., житлова площа - 211,7 кв.м. Судом встановлено, що згідно п. 2, 3 договору вартість квартири сторонами була визначена в розмірі 2 556 804 (два мільйони п'ятсот п'ятдесят шість тисяч вісімсот чотири) гривні З пояснень свідка [PERSON], судом встановлено, що на укладення договору купівлі-продажу до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іллічової Н.А. прибули [PERSON], [PERSON], ріелтор, [PERSON], брат та представник [PERSON] - [PERSON], представники продавців, з якими проводились переговори з приводу продажу квартири - [PERSON] та [PERSON] та ще дві невстановлені особи. Сторони визначили вартість квартири в 225 000,00 доларів США, передача коштів здійснювалась шляхом готівкового та безготівкового розрахунку. Відпоідно до платіжного доручення №2796_2 від 02.02.2017 року, встановлено, що [PERSON] перерахував на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 278 402,00 грн. за договором купівлі-продажу нерухомості за адресою: [ADDRESS]. Згідно платіжного доручення №2796_1 від 02.02.2017 року [PERSON] перерахував на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 278 402,00 грн. за договором купівлі-продажу нерухомості за адресою: [ADDRESS]. Так, згідно з п. 2 договору вбачається, що продаж квартири здійснено за 2 556 804 (два мільйони п'ятсот п'ятдесят шість тисяч вісімсот чотири) гривні. Гроші у вказаній сумі продавці отримали від покупця у відповідних частках повністю до підписання цього договору. Підписання цього договору свідчить про те, що розрахунки за квартиру здійснені повністю та про відсутність претензій до покупця по оплаті з боку продавців. Таким чином, [PERSON] виконав умови п.2.3 договору в частині сплати в безготівковій формі суми вартості квартири в розмірі 2 556 804 гривень. Вказані письмові докази відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, належним чином підтверджують факт сплати вартості квартири та свідчать про безпідставність посилань позивача на порушення встановленого законодавством порядку безготівкової сплати вартості нерухомого майна. Інша частина коштів в розмірі 150 000 доларів США була передана в приміщенні ПАТ "Промінвестбанк" за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 36 в м. Одесі близько 15:00 год. в кімнаті для розрахунків таким чином: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знаходились в приміщенні нотаріальної контори, а [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та представники продавців, особи яких в подальшому було встановлено в ході досудового розслідування (а саме [PERSON].), зайшли до розрахункової кімнати банку, після чого було проведено повний розрахунок за об'єкт нерухомості в сумі 225000,00 доларів США, з яких 2 556 804 грн. за умовами договору було перераховано на рахунки позивачів, решта - за домовленістю сторін передана готівкою. Після перерахунку грошей, посередники зателефонували нотаріусу та позивачам [PERSON] та [PERSON] та повідомили, що розрахунок відбувся в повному обсязі, після чого сторонами було підписано договір купівлі-продажу (зазначені обставини встановлено в ході досудового розслідування внесеного до ЄДРДС за №12016170500003602 від 29.06.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується копією ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2017 року). Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, обов'язок покупця за договором купівлі-продажу вважається виконаним належним чином у випадку прийняття майна, що є предметом договору, та повної сплати його вартості, що і було в повній мірі виконано відповідачем [PERSON] Факт повного розрахунку за договором купівлі-продажу та отримання коштів позивачами підтверджується зокрема п. 2 договору. Згідно преамбули договору, сторони уклали його на підставі вільного волевиявлення, яке відповідає внутрішній волі сторін. Згідно з п. 8 договору сторони підтверджують, що договір не є фіктивним, удаваним і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки. Договір засвідчено особистим підписом сторін, що підтверджує їх згоду з викладеними умовами договору. Постановою Правління НБУ "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" від 06.06.2013 року №10 було встановлено граничну суму розрахунків готівкою фізичних осіб між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі 50 000,00 грн. Проте посилання позивачів на порушення вимог Постанови Правління НБУ "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" від 06.06.2013 року №10 повністю спростовуються копіями платіжних доручень від 02.02.2017 року. Згідно з ч. 1 ст. 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Згідно з ч. 3 ст. 1087 ЦК України, граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України. Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 21 березня 2018 року в справі № 569/15844/14-ц, провадження № 61-5481 зп 18, розглядаючи справу про визнання недійсним пункту 4 договору купівлі-продажу квартири, згідно якого сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру, де позовні вимоги вмотивавано тим, що кошти від відповідача за продаж квартири позивач не отримала, розрахунок між сторонами в безготівковій формі не було проведено, що є порушенням вимог Постанови Правління НБУ "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" від 06.06.2013 року №10, апеляційним судом вірно встановлено, що норми чинного законодавства, якими врегульовано роботу нотаріусів України, не містять положень, які зобов'язували б нотаріусів при посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна витребовувати у сторін договору документи на підтвердження безготівковості розрахунку. Окрім того, з системного аналізу ч. 1 ст. 163-15 КУпАП вбачається, що до адміністративної відповідальності за перевищення граничних сум розрахунків готівкою притягаються лише фізична особа - підприємець та посадові особи юридичної особи. Відповідальність фізичних осіб не передбачено. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Враховуючи викладене, слід зазначити, що проведення розрахунків на суму, що перевищує 50 000 грн., в готівковій формі жодним чином не може бути підставою для встановлення факту невиконання стороною правочину свого обов'язку щодо проведення оплати за придбане майно. Перевищення граничної суми розрахунків готівкою свідчить виключно про недотримання вимог Постанови Правління НБУ "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" від 06.06.2013 року №10, що не є тотожним невиконанню або неналежному виконанню обов'язку за договором. Таким чином, вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Розглянувши вимоги позивачів в частині визнання заяви про відсутність матеріальних та моральних претензій недійсною, суд зазначає про наступне. Так, судом встановолено, що [PERSON] та [PERSON] склали заяву, згідно якої останні не мають жодних матеріальних чи моральних претензій до [PERSON] Крім того, позивачі зазначили, що у випадку звернення ними або одним з них та/або пов'язаних чи уповноважених ними осіб до суду чи іншого уповноваженого державного органу, з вимогою про розірвання цього договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 02.02.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №293, чи визнання його недійсним, а також у випадку звернення [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] з вимогою про розірвання вищевказаного договору купівлі-продажу за згодою сторін, [PERSON] та [PERSON] зобов'язуються повернути [PERSON] суму продажу, яка зазначена в п. 2 вищевказаного договору купівлі-продажу, а також сплатити штрафні санкції в розмірі еквівалентному 150 000 доларів США. Справжність підписів [PERSON] та [PERSON] засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстровано в реєстрі за №297, 298. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Оспорювана заява є одностороннім правочином, тож вирішуючи питання щодо її недійсності слід керуватись загальними положеннями про визнання правочинів недійсними. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Дослідивши зміст оспорюваної заяви, суд зазначає, що право на звернення до суду не обмежується, а лише встановлюються правові наслідки визнання договору купівлі-продажу недійсним чи його розірвання на підставі звернення позивачів до суду. Суд погоджується з посиланням відповідачем на те, що в оспорюваній заяві викладено положення щодо реституції, яка є наслідком недійсності правочинів усіх видів незалежно від підстав недійсності і полягає в приведенні сторін у первісний стан. Положення оспорюваної заяви відповідають вимогам законодавства, не містять жодних ознак обмеження чи позбавлення позивачів права на звернення до суду, а лише передбачають наслідки недійсності правочину. Окрім цього, встановлення відповідальності однієї зі сторін правочину не забороняється положеннями чинного законодавства. Імперативне обмеження щодо зміни правових наслідків недійсності правочину, які встановлені законом та не можуть змінюватися за домовленістю сторін, встановлено виключно у випадку встановлення нікчемності правочину ( ч. 4 ст. 216 ЦК України). Згоду з положеннями заяви позивачі засвідчили власними підписами, справжність яких посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 02.02.2017 року. Заяву посвідчено за власним волевиявленням, позивачами не заявлено про застосування щодо них обману чи насильства, внаслідок чого ними було б посвідчено заяву. Жодних інших підстав визнання заяви від 02.02.2018 року недійсною позивачем не наведено, доказів, які б свідчили про наявність ознак недійсності - не надано, у зв'язку з чим позовні вимоги в даній частині, також, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed