Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах матері [PERSON] звернувся в суд з позовом до Водицької сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, [PERSON] про захист права власності та про визнання фактів проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю, факту будівництва індивідуального житлового будинку, факту володіння на праві спільної власності житловим будинком. В процесі судового розгляду до участі у розгляді справи було залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору - Управління Держземагенства в Рахівському районі Закарпатської області. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання позивачки та її представників, ухвалою суду від 27.08.2014 року, позовну заяву [PERSON] в інтересах [PERSON] до Водицької сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Управління Держземагенства в Рахівському районі Закарпатської області про захист права власності та про визнання фактів проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю, факту будівництва індивідуального житлового будинку, факту володіння на праві спільної власності житловим будинком - залишено без розгляду. 27.11.2008 року, [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про знесення самовільно збудованого житлового будинку. Ухвалою суду від 05.12.2008 року первісний позов об'єднано із зустрічним в одне провадження. Позовні вимоги мотивовано тим, що спірною земельною ділянкою з 1945 року до своєї смерті користувались його батьки [PERSON] та [PERSON] жодного документа на користування даною земельною ділянкою у [PERSON] немає. 19 листопада 2000 року [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку, з виділенням такої в натурі (на місцевості), в якому вказано, що по лінії Б-В землекористувачем була його мати [PERSON], яка померла в 2003 році, а по лінії А-В сусідньою земельною ділянкою користувався землекористувач [PERSON], по лінії В-А землі сільської ради (потік). Також, цим же Державним актом підтверджується його право приватної власності на 0.007 га на земельну ділянку "на млаках", де також вказано сусідів землекористувачів. В 2005 році [PERSON] діючи в інтересах [PERSON] звертався в суд про визнання незаконним Державного акту, але рішенням Рахівського райсуд від 24 листопада 2005 року йому було відмовлено. Цим же рішенням доведено, що [PERSON] ніколи не обробляла і не користувалась даною земельною ділянкою. Відносно будівлі, то цим рішенням доведено, що вона збудована на 10 відсотків і зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] своєю приватною земельною ділянкою, шляхом знесення недобудованої літньої кухні. На підставі даного рішення було видано виконавчий лист, однак через супротив [PERSON], останній залишився не виконаним по сьогоднішній день. Більше того, [PERSON] не зніс даний будинок, а навпаки продовжив будівництво і самовільно захопив частину земельної ділянки [PERSON]. На підставі наведеного просив зобов'язати [PERSON] знести самовільно побудований жилий будинок на його земельній ділянці, шляхом його демонтування. В ході розгляду справи [PERSON], що діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою про уточнення вимог зустрічного позову, в якій змінив позовні вимоги. Просив суд винести рішення, яким усунути перешкоди в користуванні [PERSON], земельною ділянкою, шляхом зведення (побудови) огорожі від земельної ділянки [PERSON] до земельної ділянки [PERSON] на відстані 5 (п'яти) метрів від будинку [ADDRESS] [PERSON] згідно схеми висновку експерта. Від позовної вимоги про знесення самовільно побудованого будинку [ADDRESS], відмовився. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] змінені позовні вимоги підтримали, надали аналогічні пояснення, що зазначені в позовній заяві та наполягали на задоволенні уточнених вимог у повному обсязі. Відповідач, [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися. Були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян вирішуються судами. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Водицької сільської ради від 01.11.1995 року позивачу за зустрічним позовом [PERSON] виділено для будівництва жилого будинку, господарських споруд і будівель та ведення особистого підсобного господарства розміром 0,22 га. На підставі цього рішення органу місцевого самоврядування позивачу видано Державний акт на право власності на землю серії ЗК № 0099-00018-00045 від 19.11.2000 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 337. Згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки, зазначеному у Державному акті, земельна ділянка складається з двох ділянок площею 0.15 га та площею 0.07 га. Земельна ділянка площею 0.15 га межує: від А до Б - землі [PERSON]; від Б до В - землі [PERSON]; від В до А - землі сільської ради (потік). Земельна ділянка площею 0.007 га межує: від А до Б - землі загального користування (дорога); від Б до В - землі [PERSON]; від В до Г - землі [PERSON]; від Г до А - землі [PERSON] Також, судом встановлено, що згідно протоколу №3 зборів уповноважених колгоспників колгоспу "Перше травня" села Верхнє Водяне від 15 квітня 1973 року було вирішено: громадянину [PERSON] виділити земельний участок 0.07 га під будівництво житлового будинку. Протоколом №5 від 19 липня 1976 року, було задоволено заяву [PERSON] перереєструвати земельний участок 0.07 га з жінки на нього та дозволено будівництво житлового будинку. Рішенням виконкому Водицької сільської Ради депутатів трудящих Рахівського району від 28 жовтня 1976 року було вирішено погодити рішення загальних зборів колгоспників від 28 жовтня 1976 року №20 про виділення земельної ділянки [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Рахівської районної Ради депутатів трудящих №251 від 26 листопада 1976 року "Про індивідуальне житлове будівництво в селищах та селах району" вирішено [PERSON] та [PERSON] побудувати одноповерховий індивідуальний житловий будинок на земельній ділянці 700 м.кв. розташованій між сусідами [PERSON] та [PERSON] Заявляючи позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] самовільно захопив частину його земельної ділянки, що належить позивачу на праві приватної власності. У відповідності до п.17 Постанови пленуму ВСУ № 5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Враховуючи те, що для вирішення даного спору між сторонами були необхідні спеціальні знання, ухвалою суду від 30 грудня 2008 року було призначено судову інженерно технічну експертизу на вирішення якої було поставлені наступне запитання: - чи відповідає місце розташування збудованого будинку [PERSON] рішенню загальних зборів колгоспу "Перше травня" від 15.04.1973 року, рішенню Водицької сільської ради від 28.10.1976 року та рішенню Рахівської районної ради №251 від 25.03.1977 року. Згідно висновку експерта [PERSON] №536 від 22.01.2010 року, місце розташування збудованого будинку [PERSON] не відповідає рішенню загальних зборів колгоспу "Перше травня" від 15.04.1973 року, рішенню Водицької сільської ради від 28.10.1976 року та рішенню Рахівської районної ради №251 від 25.03.1977 року. Місце розташування збудованого будинку [ADDRESS] не відповідає плану земельної ділянки [NUMBER]. Житловий будинок [ADDRESS], розташований на відстані - 3,1; -3.2 м. від житлового будинку [ADDRESS]. відповідно до п. 3.25 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень" - для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати - 1,0 м. Пунктом 3.14 передбачено, що проїзди у внутрішні дворики треба приймати не менше - 3,4 м. Виходячи з наведеного експертом запропоновано розмежувати земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS] , а саме земельну ділянку площею - 226.4 кв. м. надати в користування гр. [PERSON], відповідно до діючих правил ДБН та Методичних рекомендацій. Вирішуючи даний спір, суд посилається на положення статті 152 Земельного кодексу України, згідно яких, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю, а власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Законодавець положеннями ч.1 ст. 212 ЗК України передбачає право повернення власникам або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними, самовільно зайнятих земельних ділянок. Будь-яких прямих доказів того, що відповідач законним чином претендує на частину земельної ділянки, яка є предметом спору, останній не надав, матеріалами справи - не довів. Позивач за зустрічним позовом довів, а відповідач не спростував факту своїх незаконних дій, якими унеможливлюється позивачу вільне, безперешкодне та за цільовим призначенням використання земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності згідно Державного акту, внаслідок чого порушується цивільне право позивача на дану земельну ділянку. Суд вважає доведеним факт створення відповідачем [PERSON] перешкод позивачеві [PERSON] у користуванні земельною ділянкою, що підтверджується матеріалами справи, зокрема: рішенням Рахівського районного суду від 24 листопада 2005 року, яке залишене в силі судами апеляційної та касаційної інстанції; висновком експерта [PERSON] №536 від 22.01.2010 року. При розгляді даної цивільної справи суд керується положеннями статей 58-59 ЦПК України, згідно яких належними є ті докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial