Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 30.09.2016 року шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 11.06.2009 року, було розірвано. Від вказаного шлюбу у них з відповідачем народилися дві доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання з відповідачем шлюбу діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Позивач з березня 2017року офіційно працевлаштована у польській фірмі на посаду юриста, про що був укладений трудовий договір строком на 3 роки. Вона має польську прописку та хотіла би, щоб її діти знаходилися з нею. У червні поточного року, під час літніх канікул в Україні, діти перебували разом з нею у Республіці Польщі. Користуючись нагодою, вони пройшли співбесіду у польській школі та 27.07.2017 року позивач отримала підтвердження, що її старшу доньку зарахували до другого класу початкової школи №3 ім. доктора Януша Петари в Томашові Любельському на 2017-2018 навчальний рік, а 08.09.2017 року отримала згоду на зарахування молодшої доньки до дошкільного навчального закладу в Республіці Польща на 2017-2018 навчальний рік. Вважає, що тимчасове проживання та навчання у Республіці Польщі сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку як особистостей. Однак, у зв'язку з тим, що на даний час батько її неповнолітніх дітей перебуває у розшуку, оскільки 18.05.2017 року пішов з дому батьків і не повернувся, що унеможливлює отримання його згоди на виїзд дітей за межі державного кордону України, позивач просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України без дозволу та супроводу батька. У судове засідання позивач не з'явилася. Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі з 11.06.2009 року по 30.09.2016 рік. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем, перебувають на її утриманні. Зазначені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.5,6), копією рішення про розірвання шлюбу. (а.с.7). Позивач бажає разом зі своїми неповнолітніми дітьми тимчасово виїхати за кордон до Республіки Польщі, оскільки вона офіційно працевлаштувалася у польській фірмі на посаді юриста, що підтверджується копією трудового договору від 20.03.2017року (а.с.13) та отримала польську прописку, що стверджується довідкою про прописку для тимчасового перебування від 12.06.2017року (а.с.12). Крім того, відповідно до довідки від 27.07.2017 року дирекція Початкової школи №3 ім. доктора Януша Петари в Томашові Любельському засвідчує, що [PERSON], яка народилась 17.12.2009року, в навчальному році 2017/2018 буде ученицею ІІ б класу (а.с.15) та відповідно до довідки від 08.09.2017року директор Самоврядного дитячого садочку №2 «Спортивно-художня академія посмішок» в Томашеві Любельському підтверджує, що дитину [PERSON], [INFO], було прийнято до Самоврядного садочку №2 на 2017/18 шкільний рік. Також, встановлено, що отримати згоду батька на виїзд дітей за межі державного кордону України, на даний час неможливо, у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] перебуває у розшуку, оскільки вважається безвісно зниклим, що підтверджується роздруківкою з бази МВС України щодо осіб, які перебувають у розшуку(а.с.19). Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 3 ст.313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Аналіз вказаних норм права свідчить, що у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. Частина 2 статті 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У позовній заяві позивач зазначає період часу перебування дітей за кордоном та країни, до якої просить надати дозвіл на виїзд дітей без згоди батька, що відповідає вимогам закону. З огляду на те, що надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу їх батька [PERSON] передбачено чинним законодавством України та відповідає інтересам неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved