Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 29 в будинку № 23 мн. Шахтарський в м. Красноармійську Донецької області. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є власником житлової квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, мн. Шахтарський, 23/29. На реєстраційному обліку за вказаною адресою перебуває син позивача відповідач [PERSON], який в 2010 році поїхав на заробітки до [PERSON] Федерації, та з того часу в квартирі не мешкає. За посиланням позивача, відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки житлом не користується, а перебуває лише на реєстраційному обліку. Разом з тим, відповідач добровільно не здійснює зняття з реєстраційного обліку з приватного житлового приміщення, належного [PERSON], тим самим обмежує його інтереси щодо вільного користування обєктом власності, і як результат останній змушений звернутись за судовим захистом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, просить розглядати справи за участі представника його інтересів [PERSON] Представник позивача [PERSON] (діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності) у судовому засіданні вимоги свого довірителя [PERSON] підтримав, юридично обґрунтував позов з посиланням на норми ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 383 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, електронною поштою на адресу суду ним адресовано заяву з визнанням позовних вимог [PERSON], при цьому вказав, що з 2011 року є громадянином [PERSON] Федерації та місцем його реєстрації є вул. Революції, 39, м. Канск, Красноярський край. Третьою особою на стороні позивача без самостійних вимог [PERSON] надіслано заяву про розгляд справи без її участі, при цьому вказує на обґрунтованість заявлених позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником трьохкімнатної квартири № 29 в багатоквартирному будинку № 23 мікрорайону Шахтарський м. Красноармійськ Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідчений 19 грудня 2000 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області. Згідно довідки про склад сімї, виданої 19 листопада 2015 року комунальним підприємством "Красноармійський центр Єдиного замовника" на реєстраційному обліку за вказаною адресою перебувають: - з 06.02.2001 року [PERSON], позивач по справі, та його дружина [PERSON], третя особа по справі (сімейні відносини підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 101511); - з 10.06.2009 року син позивача відповідач [PERSON] (родинні відносини підтверджено свідоцтвом про народження серії І-НО № 691714). Позивачем прийнято рішення щодо продажу квартири № 29 в будинку № 23 мн. Шахтарський, м. Красноармійськ Донецької області, в звязку з чим звернувся до нотаріуса за переліком документів необхідних для вчинення правочину відчуження нерухомості. Однією умовою для продажу квартири визначено зняття з реєстраційного обліку всіх членів сімї. В звязку з тим, що [PERSON] на постійній основі з 2010 року мешкає в [PERSON] Федерації та відмовляється приїхати з необхідності знятися з реєстраційного обліку, - надіслав заяву, посвідчену нотаріусом Ростовського-на-Дону нотаріального округу про зняття його з реєстрації за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, мн. Шахтарський, 23/29. Така заява не є підставою вчинення дій щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача в порядку Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". В звязку з вказаним [PERSON] в судовому порядку порушив питання втрати відповідачем права користування вказаним житловим приміщенням. Перевіряючи підставність та обґрунтованість позовних вимог, суд звертає увагу, що питання про втрату членом сім'ї власника житла права користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, - урегульовано ч. 2 ст. 405 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що будь-яких угод, зокрема договору найму, між сторонами не укладався та спірне житлове приміщення відноситься до приватного житлового фонду. З наведеного положення закону можна виділити такі умови за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сім'ї власника житла та проживати разом з ним. Вирішуючи питання чи має [PERSON] статус "члена сімї" власника спірного житлового приміщення [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У судовому засіданні встановлено, що відповідач, в контексті ч. 2 ст. 64 ЖК України є членом сімї позивача власника спірного домоволодіння. Договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався, однак позивач надав згоду на проживання відповідача в належній йому квартирі. Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно вимог чинного законодавства, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у судовому порядку тільки з однієї указаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Позивач [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в порядку ст. 71 ЖК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України. При цьому, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до Постанову Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" розяснено, що на ствердження вибуття наймача або членів його сімї на постійне проживання в інше жиле приміщення суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що відповідач за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, мн. Шахтарський, 23/29 не мешкає з 2010 року, що підтверджено довідкою комунального підприємства "Красноармійський центр Єдиного замовника" від 18 листопада 2015 року. [PERSON] мешкає та, більш того, перебуває на реєстраційному обліку за іншою адресою [PERSON] Федерація, м. Канськ, Красноярський край, вул. Революції, буд. 39, що підтверджено адресованими відповідачем заявами: - про надання дозволу зняти його з реєстраційного обліку в м. Красноармійськ, мн. Шахтарський, 23/29, датована та нотаріально посвідчена 22 серпня 2014 року; - про визнання позовних вимог, датована 23 грудня 2015 року. Враховуючи вказане, судом встановлено факт відсутності [PERSON] в спірному житловому приміщенні на праві мешкання строком понад один рік, при цьому причин відсутності члена сімї власника житла, які могли бути визнані поважними, за аналогією зі статтею 71 ЖК України, під час розгляду справи не надано. При розгляді справи по суті, суд враховує розяснення Пленуму Верховного суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй в цьому. Виходячи з Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація особи в житловому приміщенні є похідна від проживання цієї особи в ньому, отже сама по собі реєстрація відповідача у спірному жилому приміщенні не надає право на проживання в ньому. У судовому засіданні доказано добровільність мешкання відповідача в іншому жилому приміщенні, без наявності створення будь-яких перешкод для його мешкання в спірному житловому приміщенні за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, мн. Шахтарський, 23/29, а тому розглядувана позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення підлягає задоволенню як обґрунтована та підтверджена доказами. На підставі ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved