Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

28.07.2017\~року \~до Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова з\~позовною заявою\~звернулась Харківська\~міська рада\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~треті особи:\~Приватний нотаріус\~Харківського міського\~нотаріального округу\~Салига Н.А.,\~Шоста Харківська\~державна нотаріальна\~контора,\~Управління комунального\~майна та\~приватизації Департаменту\~економіки та\~комунального майна\~Харківської міської\~ради,\~Департамент реєстрації\~ХМР про\~визнання недійсним\~та скасування\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом,\~визнання свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~та договорів\~купівлі-продажу\~недійсними,\~яка з\~уточненням позовних\~вимог,\~просила суд:\~Визнати недійсним\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~законом виданого\~Шостою Харківською\~державною нотаріальною\~конторою [PERSON] \~на квартиру\~ [ADDRESS] від\~09.02.2017\~року,\~№ 3-76;\~Визнати недійсним\~договір купівлі-продажу\~квартири [ADDRESS] від\~10.02.2017,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Харківського\~міського нотаріального\~округу Салигою\~Н.А.\~(реєстровий\~№ 173)\~за змістом\~якого [PERSON] \~продала,\~а [PERSON] \~прийняв у\~власність квартиру\~ [ADDRESS] ; Визнати недійсним\~договір купівлі-продажу\~квартири [ADDRESS] від\~07.03.2017,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Харківського\~міського нотаріального\~округу Салигою\~Н.А.\~(реєстровий\~№ 294)\~за змістом\~якого [PERSON] \~продав,\~а [PERSON] \~прийняв у\~власність квартиру\~ [ADDRESS] ; Скасувати рішення\~державного реєстратора\~прав на\~нерухоме майно\~Вовокожи О.М.\~№ 33788680\~від 09.02.2017\~про реєстрацію\~за [PERSON] \~права власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] на\~підставі свідоцтва\~про право\~на спадщину; Скасувати рішення\~державного реєстратора\~прав на\~нерухоме майно\~-\~приватного нотаріуса\~Салигі Н.А.\~№ 33812716\~від 10.02.2017\~про реєстрацію\~за [PERSON] \~права власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~від 10.02.2017\~(реєстровий\~№ 173); Скасувати рішення\~державного реєстратора\~прав на\~нерухоме майно\~-\~приватного нотаріуса\~Салигі Н.А.\~№ 33788680\~від 07.03.2017\~про реєстрацію\~за [PERSON] \~права власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] на\~підставі договору\~купівлі-\~продажу від\~07.03.2017\~(реєстровий\~№ 294); Визнати відумерлою\~спадщиною квартиру\~ [ADDRESS] ,\~після померлого\~ [INFO] \~ [PERSON] та\~передати її\~у комунальну\~власність територіальної\~громади м.\~Харкова в\~особі Харківської\~міської ради. Витребувати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., від добросовісного набувача [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради; та вирішити питання розподілу судових витрат. Свої позовні\~вимоги Харківська\~міська рада\~обґрунтувала тим,\~що квартира\~ [ADDRESS] \~по [ADDRESS] на\~праві власності\~належала [PERSON] \~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на житло\~від 20.09.1994\~№ [NUMBER] ,\~виданого Харківським\~міським центром\~приватизації державного\~житлового фонду. [PERSON] помер\~ [INFO] . Після смерті\~ [PERSON] \~відкрилась спадщина\~на квартиру\~ [ADDRESS] . Згідно положень\~ч.2\~ст.1220\~ЦК України,\~в день\~смерті вказаної\~особи відкрилась\~спадщина за\~її останнім\~місцем проживання\~у вищевказаній\~квартирі (ч.1\~ст.1221\~ЦК України),\~яка належала\~їй на\~праві приватної\~власності. Інші особи,\~крім власника,\~на час\~відкриття спадщини\~у вказаній\~квартирі зареєстровані\~не були,\~у зв`язку\~з чим,\~постійно зі\~спадкодавцем не\~проживали. Спадщина,\~яка відкрилась\~після смерті\~ [PERSON] ,\~та складається\~з квартири\~ [ADDRESS] на\~думку позивача\~є відумерлою\~та мала\~бути передана\~територіальній громаді\~м.\~Харкова в\~особі Харківської\~міської ради.\~Однак,\~згідно інформації\~Шостої Харківської\~державної нотаріальної\~контори,\~після смерті\~ [PERSON] \~була заведена\~спадкова справа\~№ 601/2016\~за заявою\~ [PERSON] Підставою для\~визнання нотаріусом\~Матвієнкової О.В.\~спадкоємцем [PERSON] \~слугувало рішення\~Московського районного\~суду м.\~Харкова від\~15.08.2016\~по справі\~№ 643/9086/16-ц. 19.12.2016 Харківська міська рада звернулась до апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою на рішення Московського \~ \~ \~ \~районного \~ \~ \~ \~суду м. \~ \~ \~ \~Харкова \~ \~ \~ \~ від15.08.2016 по \~ \~ \~ \~справі № 643/9086/16-ц. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06.03.2017 апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково, рішення Московського \~ \~ \~ \~районного \~ \~ \~ \~суду \~ \~ \~ \~м. \~ \~ \~ \~Харкова від 15.08.2016по \~ \~ \~ \~справі №\~643/9086/16-ц\~скасовано,\~заяву [PERSON] \~залишено без\~розгляду. Після цього, 24.04.2017 Харківська міська рада звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про визнання спадщини на квартиру [ADDRESS] відумерлою. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.04.2017 у відкритті провадження по справі № 638/6366/17 за заявою Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою відмовлено з підстав наявності спору про право на спірну квартиру. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися завчасно та належним чином про що свідчать матеріали справи. Треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А., Шоста Харківська державна нотаріальна контора, подали до суду заяви про слухання справи без їх участі. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03.10.2017 року., відповідно до п. 11 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд, з метою запобігання порушенню вимоги розумного строку, розглядає справу за відсутності сторін відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» 11 від 17.04. 2014 р., розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправдних зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна\~проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова\~проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Оцінюючи правову\~та фактичну\~складність справи,\~слід враховувати,\~зокрема,\~наявність обставин,\~що утруднюють\~розгляд справи;\~кількість співпозивачів,\~співвідповідачів та\~інших учасників\~процесу;\~необхідність проведення\~експертиз та\~їх складність;\~необхідність допиту\~значної кількості\~свідків;\~участь у\~справі іноземного\~елемента та\~необхідність з`ясування\~і застосування\~норм іноземного\~права. Оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід звернути увагу на те, що не можна покладати відповідальність за тривалий розгляд справи використання ними процесуальних засобів, передбачених законодавством, для здійснення свого захисту, зокрема, у зв`язку зі зміною позовних вимог, вивченням матеріалів справи, заявленням клопотань, оскарженням ухвалених судових рішень. Разом із тим слід взяти до уваги факти невиконання ними процесуальних обов`язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду. З метою недопущення порушення засади розумності строків розгляду справи судом, суд ухвалює заочне рішення на підставі поданих та досліджених у встановленому порядку доказів по справі. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.09.1994 № 1-94-21569 [NUMBER] належала Квартира [ADDRESS] на праві власності. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть № 5966 від 10.04.2015 Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Окрім власника, на час відкриття спадщини у вказаній квартирі інші особи зареєстровані не були, у зв`язку з чим, постійно зі спадкодавцем не проживали (ч.1 ст.29 ЦК України, абзаци 3-6 ч.1 ст.3, ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Тому спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] , та складається з квартири [ADDRESS] є відумерлою. Згідно інформації Шостої Харківської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 601/2016 за заявою [PERSON] Підставою для визнання нотаріусом Матвієнкової О.В. спадкоємцем [PERSON] було рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2016 по справі № 643/9086/16-ц. Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2016 року встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 01.04.2009 до дати його смерті. Однак Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06.03.2017 апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено частково, рішення Московського \~ \~ \~ \~районного \~ \~ \~ \~суду \~ \~ \~ \~м. Харкова \~ \~ \~ \~від \~ \~ \~ \~15.08.2016 \~ \~ \~ \~по \~ \~ \~ \~справі № 643/9086/16-ц скасовано, заяву [PERSON] залишено без розгляду. 24.04.2017 Харківська міська рада звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про визнання спадщини на квартиру [ADDRESS] відумерлою. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.04.2017 у відкритті провадження по справі № 638/6366/17 за заявою Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою відмовлено з підстав наявності спору про право на спірну квартиру. На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2016 року у справі № 643/9086/16-ц Шоста Харківська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину за законом 09.02.2017 року, № 3-76, на квартиру [ADDRESS] , спадкоємцю [PERSON] - [PERSON] . На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину від 09.02.2017 право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису 18939296) за [PERSON] . [PERSON] \~за договором\~купівлі-продажу\~який посвідчено\~10.02.2017\~року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. (реєстровий № 173) продав вказану квартиру [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON] . У подальшому [PERSON] за договором купівлі-продажу який посвідчено 07.03.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А. (реєстровий № 294) продав вказану квартиру [PERSON] , який на час подання позову є власником вказаної квартири. Згідно зі\~статтею 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі\~статтею 263 ЦПК України\~рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до\~статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За змістом п. З ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» (далі-Закону) видача свідоцтва про право на спадщину є нотаріальною дією. Аналіз пунктів 1 і 3 вказаної частини статті Закону вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину не є правочином. Згідно ч.2 ст.48 Закону відповідне свідоцтво видається на підтвердження права на спадщину. Частиною 1 ст.66 Закону передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на майно, що переходить до спадкоємців за правом спадкоємства. Згідно ч.1 ст.68 Закону нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє, зокрема, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва. Так, відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За змістом п.1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, можливість вчинення нотаріусом нотаріальної дії пов`язується з її відповідністю законодавству України, наявністю документів, необхідних для її вчинення. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, є підставою для одержання документів, які видають відповідні органи. Однак, правовим наслідком скасування в апеляційному порядку рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2016 у справі № 643/9086/16-ц є відсутність належного підтвердження факту щодо проживання однією сім`єю [PERSON] разом з [PERSON] , з яким ст.1264 ЦК України пов`язує виникнення права на спадкування та, виходячи з якого, нотаріусом здійснювалась видача спірного свідоцтва. Зокрема, згідно п.4.4 глави 10 Порядку факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо, зокрема, незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому, згідно ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Оскільки рішення суду на підставі якого [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] - скасоване, суд вважає вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Пленум) відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі- продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Як передбачено ч. 1 ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Незаконність набуття [PERSON] права власності на спадкову квартиру вказує на невідповідність укладеного і у подальшому договору її купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON] вимогам ч.1 ст.658 ЦК України, якою передбачено, що право продажу товару належить його власнику. При цьому, спірними договорами купівлі-продажу порушуються інтереси держави в особі Харківської міської ради, які випливають з встановленого ст.1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою. Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння я власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній в ухвалі від 11.03.2009р. «Про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння», в разі, якщо скасуванню рішення суду, за яким було визнано право власності, передувало відчуження майна на користь третьої особи, то останній не набуває права власності на дане майно, а отже, законний власник має право витребувати майно від такого набувача, який без відповідної правової підстави володіє ним. За таких обставин, порушені інтереси територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, які підлягають захисту шляхом визнання недійсними спірних правочинів та витребування майна з чужого незаконного володіння. Такий спосіб захисту порушених інтересів не суперечить роз`ясненням, наведеним у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Враховуючи те,\~що рішення\~Московського районного\~суду м.\~Харкова від\~15.08.2016\~по справі\~№ 643/9086/16-ц\~на підставі\~якого [PERSON] \~визнано спадкоємцем\~ [PERSON] \~скасовано ухвалою\~апеляційного суду\~Харківської області\~від 06.03.2017,\~то договір\~купівлі-продажу\~від 10.02.2017\~№ 173,\~посвідчений приватним\~нотаріусом Салигою Н.А. та укладений в подальшому договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON] є недійсними. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону, п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на спірні квартири за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] унеможливлює в подальшому, у разі задоволення позову, зареєструвати право власності на вказану квартиру за Харківською міською радою. Витребуванням майна\~у добросовісного\~набувача на\~останнього не\~покладається надмірний\~тягар,\~оскільки відповідно\~до законодавства\~він має\~засоби юридичного\~захисту свого\~цивільного права.\~Зокрема,\~відповідно до\~ч.1\~ст.661\~ЦК України,\~покупець майна\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в дольовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved