Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Сарненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Сарненське ПМК-81", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПрАТ "Рівнеобленерго", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житлове приміщення за набувальною давністю, а саме квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] Свої вимоги позивачі мотивують в позові тим, що 27.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 12.11.2014 серія [NUMBER]. Під час шлюбу у них народилась дочка [PERSON], що підтверджується свідотцвом про народження від 05.05.1996 року серія [NUMBER]. Однак при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу та свідоцтва про народження доньки було допущено помилку при написанні прізвища всіх осіб, оскільки згідно паспорта громадянина України [NUMBER] прізвище позивача [PERSON] є [PERSON] Враховуючи дані обставини, у позивачів виникла необхідність встановити факт, яким ствердити, що [PERSON] є батьком [PERSON], 1996 року народження, що необхідно для визнання за нею права власності на вказане житло. З даного позову вбачається, що [PERSON], з 1983 року по 2007 рік працював в Рівненському обласному підприємстві електричних мереж Сарненського району. В зв'язку з наявним статусом учасника ліквідації аварії на ЧАЕС та відсутності власного житла йому згідно Постанови адміністрації і профкому Рівненського обласного підприємства електромереж від 21.08.1991 «Про розподіл службової квартири в м. Сарни» виділено двохкімнатну службову квартиру в [ADDRESS], жилою площею 28,5 кв. м. В позові зазначено, що [PERSON] з 1992 року зареєстрований в вищевказаній квартирі. З того часу вже більше 10 років позивач відкрито користується цим майном і ніяких претензій до нього, як до володільця цього майна, ніхто не пред'являв. [PERSON] зареєстрована в даній квартирі, починаючи з 1996 року, [PERSON] - з 1997 року що підтверджується довідкою КП "Житлосервіс" від 03.10.2017 № 9842, по даний час. Позивачі в позові вказують, що згідно листа КП "Житлосервіс" від 28.09.2017 № 287 проплата всіх комунальних платежів вноситься на рахунок підприємства регулярно і на дату видачі листа заборгованість відсутня. Однак [PERSON] були втрачені ордер на заселення у відповідну квартиру та договір найму. В позові зазначено, що в 2009 році житловий будинок по [ADDRESS] був переданий на баланс КП "Житлосервіс", що підтверджується листом КП "Житлосервіс" від 28.09.2017 № 287. [PERSON] зазначає також, що коли він звернувся до вказаного комунального підприємства з метою укладення договору найму на квартиру [ADDRESS], йому було відмовлено в зв'язку з відсутністю ордера на відповідне житлове приміщення та попереднього договору найму. Втрата договору найму житлового приміщення та ордеру не дає можливості надати весь необхідний пакет документів до органу приватизації Сарненської міської ради з метою подальшого оформлення права власності на відповідне майно. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та листа КП РОБТІ від 25.07.2017 сфоромований на запит Сарненської міської ради, на вищевказану квартиру право власності не зареєстровано. [PERSON] та [PERSON] зазначають в позові, що іншим не судовим шляхом не мають можливості визнати за собою та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], окрім як за набувальною давністю. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте з'явилась його представник [PERSON], яка позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] пітримала, дала пояснення згідно позовної заяви, просила суд позов задоволити. Позивач [PERSON] до суду не з'явилася, проте від неї до суду через канцелярію суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутність, так як навчається та не має змоги з'явитись в судове засідання. З даної заяви вбачається, що [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить суд їх задоволити. Представник відповідача Сарненської міської ради неодноразово до суду не з»явився, проте через канцелярію суду надійшла заява, в якій відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "Сарненське ПМК-81" в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до закону, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення. Через канцелярію суду від нього надійшла заява, з якої вбачається, що він проти позову не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПрАТ "Рівнеобленерго" Мельник О.П. в судовому засіданні пояснила, що дана квартира на балансі в ПрАТ "Рівнеобленерго" не знаходиться та проти позовних вимог позивачів не заперечила. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні в своїх поясненнях вказала що її не було повідомлено позивачами про їх намір звертатися до суду з даним позовом, та не розуміє чому через 10 років потрібно було позивачам звертатися до суду з даним позовом. Проте вона не заперечила проти того, щоб даний позов було задоволено. 17.01.2018 р. сторони в судове засідання не з'явилися. Проте від представника позивача [PERSON] [PERSON] до суду надійшла заява в якій вона просить позов розглядати у їх відсутність, просить суд визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за позивачами та [PERSON] по 1/3 частці за кожним. Від третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій вона проти позову не заперечує. Аналогічна заява надійшла від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ПрАТ "Рівнеобленерго" Мельник О.П. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Мельник О.П., враховуючи викладене в заяві відповідача, в якій вони проти позову не заперечили та третьої особи, яка не заявляє Самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Сарненське ПМК-81", де також вказано про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог позивачів, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України ,,Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до абзацу 2 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України ,,Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з тих мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану, оскільки право вибору належить заявнику. З огляду на те, що позивачці даний факт потрібен для того, щоб реалізувати своє право на визнання за нею права власності на нерухоме майно, на яке вона вважає, що має право, та беручи до уваги, що в судовому засіданні вказаний факт знайшов своє підтвердження, та не заперечився сторонами у справі, суд приходить до висновку, що заявлена вимога підлягає до задоволення. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, одним із способів набуття права власності на майно є набувальна давність. Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" (далі - Постанова №5) роз'яснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Диспозиція зазначеної норми не містить визначення поняття "добросовісність", проте в контексті ст. 344 ЦК поняття добросовісності в деякій мірі виходить за межі поняття правомірності (частина 2 статті 328 ЦК) або загальних правил добросовісності, як принципу цивільного права та презумпції поведінки особи (статті 3,12 ЦК), а також умов добросовісності набуття за змістом ст. 388 ЦК. Системний аналіз умов набуття права власності за набувальною давністю за ст. 344 ЦК у порівнянні з умовами набуття права власності у іншій спосіб (наприклад, за договором, за іншим правочином або на безхазяйне майно, відумерлу спадщину тощо) дає підстави вважати, що позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. У володільця немає іншої правової підстави володіти майном, в тому числі і за договором. Відсутні інші правовідносини між ним та зацікавленими особами, в тому числі і щодо безхазяйного майна або відумерлої спадщини, стосовно якої не було вчинено дій по переходу її у власність територіальної громади. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю. Всі ці обставини мають правове значення саме на момент заволодіння майном. Таке тлумачення умов набуття права власності за набувальною давністю викладене Верховним Судом України у розділі 6 "Аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" (Вісник Верховного Суду України №3(163)'2014). Про застосування набувальної давності лише за умови відсутності інших підстав (титулу), в тому числі і договірних відносин, зазначено і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав", обговореному 21 грудня 2012 року на засіданні пленуму цього суду. Таким чином, тлумачення підстав застосування правил ст. 344 ЦК та судова практика, запроваджена вищими судовими органами, свідчать про те, що правила ст. 344 ЦК не підлягають застосуванню у випадках заволодіння чужим майном на відплатній основі, за згодою належного власника та на підставі домовленості з ним, що свідчить про договірний характер правовідносин. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Виходячи із змісту ст. 344 ЦК, слід також вказати, що обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], з 1983 року по 2007 рік працював в Рівненському обласному підприємстві електричних мереж Сарненського району, що підтверджується копією трудової книжки, виданої на ім'я [PERSON] від 08.07.1983 р. [NUMBER] (а.с.11-14). В зв'язку з наявним статусом учасника ліквідації аварії на ЧАЕС та відсутності власного житла йому згідно Постанови адміністрації і профкому Рівненського обласного підприємства електромереж від 21.08.1991 "Про розподіл службової квартири в м. Сарни" виділено двохкімнатну службову квартиру в [ADDRESS], жилою площею 28,5 кв. м. (а.с.15). Відповідно до повідомлення Публічного акціонерного товариства "Сарненська ПМК-81" №43 від 15.08.2017 р. вказана квартира, розташована за адресою [ADDRESS]. До службової ПАТ "Сарненська ПМК-81" не відноситься. (а.с.16.). Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої [PERSON] №9842 від 03.10.2017 р., до складу його сім'ї відносяться донька [PERSON] та колишня дружина [PERSON] (а.с.17). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №91521472 від 10.07.2017 р. відомості щодо вищевказаної квартири відсутні. (а.с.18). З повідомлення КП "Житлосервіс" Сарненської міської ради від 28.09.2017 р. вбачається, що договір найму [PERSON] квартири [ADDRESS] з підприємством відсутній (а.с.19). Відповідно до повідомлення Комунального підприємства Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради вбачається, що згідно реєстрових книг бюро, право власності на квартиру за адресою [ADDRESS], не зареєстроване (а.с.20). З повідомлення Комунального підприємства Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради вбачається, що станом на 18.09.2017 р. інвентаризаційна вартість вищевказаної квартири становить 127223 грн. Загальна площа квартири - 51,5 кв.м. Житлова площа - 28,5 кв.м., Згідно реєстрових книг КП РОБТІ право власності на квартиру не зареєстроване (а.с.21). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 12.11.2014 р. Серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 27.03.2008 р. (а.с.24). Як на підставу позовних вимог, позивачі вказують, що вони добросовісно заволоділи спірним майном і продовжують відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років тим самим набули право власності на це майно (набувальна давність), відповідно до положення ч. 1 ст. 344 ЦК України. Про що свідчать дані, вказані в паспорті громадянина України [PERSON] [NUMBER], виданий Сарненським РВ УММС України в Рівненській області, де місце проживання зареєстроване за адресою [ADDRESS] та паспорта громадянина України [PERSON] [NUMBER] виданий Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 31.05.2012 р., де місце проживання зареєстроване за адресою [ADDRESS]. Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку. З урахуванням зазначеного, для правильного вирішення спору, пов'язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати зокрема наступне: - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності. Згідно роз'яснень, що містяться у п.6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 28.01.2013 року за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Позивачі, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу набуття ними права власності за набувальною давністю посилаються на те, що вони добросовісно заволоділи вказаним вище нерухомим майном, відкрито та безперервно користуються ним, підтверджуючи зазначені обставини наявністю у них відповідних документів, копії яких долучені до матеріалів справи. Таким чином, судом встановлено, що у позивачів наявні підстави та обставини, необхідні для набуття права власності за набувальною давністю, які перелічені положеннями ст.344 ЦК України, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме на 1/3 частину за кожним з позивачів з наведених вище підстав. Що стосується позовних вимог в частині визнання права власності на вказану квартиру за третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивачів за [PERSON], то суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, так як у суду не має підстав для їх задоволення, враховуючи, що судом було роз'яснено права усім учасникам судового процесу та беручи до уваги, що суд неодноразово з'ясовував у учасників процесу про наявність у них клопотань, проте, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] будучи присутня в судовому засіданні, яка проти задоволення позову і не заперечила, проте не подала до суду жодних самостійних вимог на предмет спору та не заявила будь-який клопотань спрямованих в захист своїх інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні було встановлено з пояснень [PERSON], що їй не було відомо про подачу до суду даного позову та вона не розуміє чому потрібно було звертатися з даною позовною заявою до суду. Даний факт свідчить про те, що позивачі звернулися до суду з вищевказаними позовними вимогами та просили задоволити їх, визнавши право власності на квартиру за набувальною давністю в тому числі і за [PERSON], проте, беручи до уваги пояснення [PERSON] у суду відсутні докази, що вони звернулися в її інтересах. Сама [PERSON] своїм правом, як учасник справи, не скористалася. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доцільність задоволити позов частково.

Outcome: dismissed