Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-08 00:00:00

Спочатку [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якості третьої особи [PERSON], про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання 8/21 частин домоволодіння [ADDRESS] спільною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності на 4/21 частин спірного домоволодіння. Під час судового засідання позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги та остаточно просила суд визнати частку по здійсненню реконструкції, обладнання та будівництва житлового будинку та господарських будівель і споруд у домоволодінні [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати за нею в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 3/42 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], а за [PERSON] - право власності на 13/42 частин спірного домоволодіння, та припинити право власності [PERSON] на 8/21 частин домоволодіння [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що з 12 вересня 1980 року по 19 серпня 1997 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], та до травня 2011 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від шлюбу подружжя мають повнолітню доньку [PERSON]. 22 липня 1982 року [PERSON] після смерті батька [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частину житлового домоволодіння [ADDRESS]. 19 листопада 1985 року він отримав свідоцтво про право на спадщину на 3/4 частину житлового домоволодіння [ADDRESS] після смерті матері [PERSON]. 30 грудня 1997 року відповідач отримав у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0826 га по [ADDRESS] За час шлюбу подружжя на земельній ділянці по [ADDRESS] побудували для дочки позивача від першого шлюбу [PERSON] житловий будинок літера „А", намет літера „а", підвал літера „Ж", сарай літера „К", гараж літера „З", душ літера „И", вбиральні літера „Г", який в подальшому був на неї переоформлений. Також, позивач з відповідачем під час шлюбу у червні-липні 1986 року за власні кошти та власноруч обклали цеглою житловий будинок літера „Б", за період з 1990-1995 років обладнали туалетну та ванну кімнату у будинку, реконструювали систему водопостачання і водовідведення, систему опалення, замінили АГВ, труби, батареї, водопровід, побудували намет літера „б", гараж літера „З-1", огорожу, реконструювали підвал літера „В", сарай літера „Д", замощення двору, дворовій водопровід. Судовою будівельно-технічною експертизою встановлено, що частка здійсненої реконструкції, обладнання та будівництва у спірному домоволодінні складає 13/100 частин від всього домоволодіння [ADDRESS]. До травня 2011 року позивач проживала разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS], та вели спільне господарство. З травня 2011 року [PERSON] почав перешкоджати [PERSON] користуватися та проживати у домоволодінні [ADDRESS], тому вона змушена била піти з дому. Іншого житла вона не має, зараз, перебуваючи у похилому віці та постійно хворіючи, вона змушена орендувати житло. Позивач вважає, що відповідно до ст. 22 КпШС України здійсненні під час шлюбу за рахунок спільного бюджету сім'ї покращення майна внаслідок його реконструкції, переобладнання та будівництва є спільною сумісною власністю подружжя, тому вона, як дружина, має право на 1/2 частину здійснених реконструкцій від 13/100 частин всього домоволодіння, а саме, на 3/42 частин домоволодіння [ADDRESS]. Тому, остаточно позивач просила суд визнати частку по здійсненню реконструкції, обладнання та будівництва житлового будинку літера „Б" та господарських будівель і споруд у домоволодінні [ADDRESS], що складає 13/100 частин домоволодіння, спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за нею в рахунок поділу спільного майна подружжя право власності на 3/42 частин домоволодіння, а за [PERSON] - право власності на 13/42 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS], припинивши його право власності на 8/21 частин даного домоволодіння. Стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. Крім того, [PERSON] просила суд поновити строк звернення до суду з позовом про розподіл майна подружжя, оскільки вона вважала, що її право власності не порушується, так як після розірвання шлюбу з [PERSON] вони продовжували проживати разом, спільно користувалися житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та були пов'язані спільним побутом. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги [PERSON] не визнали та суду показали, що сторони перебували у шлюбі з 12 вересня 1980 року по 19 серпня 1997 року. З 1992 року [PERSON] почала їздити в Москву на заробітки, де знаходилась до 2005 року. У 1997 році вона особисто вирішила припинити шлюбні стосунки та сама ініціювала розлучення з [PERSON]. Після розірвання шлюбу [PERSON] 26 січня 2001 року уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований в Царицинському відділу ЗАЦС м. Москви. У 2005 році позивач повернулася до м. Нікополя. [PERSON] дозволив їй тимчасово пожити у будинку до того часу поки вона не знайде іншого житла. Однак шлюбні стосунки вони не поновлювали та не були пов'язані спільним побутом. Відповідач вважає, що домоволодіння [ADDRESS] є його особистою приватною власністю, оскільки набуто ним в порядку спадкування після смерті його батьків. За спільне життя подружжя [PERSON] та [PERSON] робили лише косметичний ремонт житлового будинку. Реконструкція, яка проводилась у будинку, була незначна. Будівництво гаражу літера „З-1" і огорожі та благоустрій двору проводились [PERSON] за його особисті кошти та в той час, коли [PERSON] знаходилась у м. Москва. Житловий будинок літера „Б" був обкладений цеглою батьками відповідача, яки також побудували намет літера „б". Крім того, [PERSON] та його представник вважають, що [PERSON] пропустила строк звернення до суду з позовом про розподіл майна без поважних причин. Так, шлюб між ними був розірваний 19 серпня 1997 року, а з позовом про розподіл спільного майна вона звернула 10 грудня 2012 року. Тому, просили суд в позові [PERSON] відмовити. Третя особа [PERSON] просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] та суду показала, що позивач доводиться їй рідною матір'ю. За життя з [PERSON] позивач намагалася будь-якими засобами заробити гроші для сім'ї, тому вона їздити на заробітки у м. Москва. Вона заробляла гроші, а батько робив ремонт у житловому будинку. До того ж, [PERSON] за власні кошти та особистою працею обклала цеглою житловий будинок літера „Б". Також, подружжя [PERSON] та [PERSON] зробили реконструкцію у будинку, системи опалення, водопостачання і водовідведення, побудували намет, гараж, огорожу, зробили замощення двору. Після повернення [PERSON] до м. Нікополя, вона проживала разом з відповідачем у житловому будинку [ADDRESS] як чоловік та жінка, спільно виховували онука, оскільки мати дитини [PERSON] проживала в м. Запоріжжя. Навесні 2011 року [PERSON] вигнав [PERSON] з дому, тому зараз вона змушена орендувати інше житло. Заслухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (норма статті 22 КпШС України в редакції 1969 року, оскільки спірне майно сторін було побудовано до моменту розірвання шлюбу, тобто до 1997 року) є майно, нажите подружжям за час шлюбу. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 28, 29 КпШС України в редакції 1969 року. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1980 року по 19 серпня 1997 року (а.с.6,26). Від даного шлюбу вони мають повнолітню дочку [PERSON] Під час судового засідання [PERSON] показала, шлюб між нею та [PERSON] у 1997 році був розірваний з метою оформлення на позивача побудованого у 1993 році другого житлового будинку літера „А" за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідно до діючого на той час законодавства одна особа не мала право мати у власності два будинку. Однак, подружжя не припиняли шлюбні відносини, проживали разом та вели спільне господарство до травня 2011 року. В той же час, відповідач [PERSON] вважає, що шлюбні стосунки між ними були припинені в 19 серпня 1997 року по ініціативі [PERSON]. Разом з тим, суд не може погодиться з твердженням [PERSON] та поясненнями свідка [PERSON] в цій частині, оскільки вони спростовуються наступним. Так, свідок з боку відповідача [PERSON] суду показав, що шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] був розірваний з метою будівництва нового будинку для дочки [PERSON]. Сусіді сторін [PERSON], [PERSON], [PERSON] далі суду аналогічні пояснення та показали, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як чоловік та жінка до 2011 року. До того ж, факт спільного проживання позивача і відповідача станом на 08.12.2010 року, ведення ними спільного господарства підтверджується актом від 08.12.2010, затвердженого головою квартального комітету № 26 [PERSON] (а.с.13) та довідкою з місця проживання за № 380, виданою 21 червня 2010 року головою квартального комітету № 26 [PERSON] (а.с.16). Дані докази, які свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу підтримували стосунки, вели спільне господарство, займались вихованням онука, доводять, на думку суду, намір обох сторін підтримувати шлюбні відносини та той факт, що шлюб фактично існував. Визначаючи, яке саме майно з наявного у подружжя є його спільною сумісною власністю, суд виходить з того, що відповідно до статей 22, 25, 27, 28 КпШС України в редакції 1969 року до такої власності може належати нажите ними в період шлюбу рухоме або нерухоме майно, що за Законом України від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ „Про власність" (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) є об'єктом права приватної власності, а також майно, що належало кожному з подружжя і було визнано спільною сумісною власністю судом. Нормою частини 1 статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Як встановлено судом, 22 липня 1982 року [PERSON] набув у власність 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті батька [PERSON] (а.с.68). 19 листопада 1985 року [PERSON] набув у власність 3/4 частину домоволодіння [ADDRESS] Дніпропетровської області на підставі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті матері [PERSON] (а.с.67). На час отримання [PERSON] спадщини після смерті батьків на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] був розташований глинобитний житловий будинок жилою площею 53,0 кв.м, підвал літера Б", вбиральня літера „Г", сарай літера „А", водопровід, забори, замощення (а.с.67 зв., 68 зв.). За час шлюбу подружжя [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці 600 кв.м за адресою: [ADDRESS] побудували житловий будинок літера „А" у 1993 році; намет літера „а", намет літера „б"; підвал літера „Ж" у 1992 році; гараж літера „З", гараж літера „З-1" у 1995 році; сарай літера „К" у 1992 році (а.с.8,9). На підставі рішення Нікопольської міської ради № 830 від 24 грудня 1997 року [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,0826 га, яка розташована на території Нікопольської міської ради [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, виданого 30 грудня 1997 року (а.с.10). Рішенням Нікопольської міської ради народних депутатів № 233 від 16 квітня 1997 року був прийнятий в експлуатацію та проведена реєстрація права власності за [PERSON] на житловий будинок літера „А" розміром 6,54 х 8,78 м, житловою площею 68,5 кв.м, загальною площею 87,5 кв.м, розташований по [ADDRESS] (а.с.12). 19 квітня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.04.2006 приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 1150, [PERSON] продав [PERSON] земельну ділянку площею 0,0353 га, що знаходиться в [ADDRESS] 22 травня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.05.2007 приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 1437, [PERSON] продала [PERSON] 13/21 частин домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0353 га за цією ж адресою. Частина домоволодіння, яка відчужується складається: А-житловий будинок, намет „а", підвал „Ж", сарай „К", гараж „З", душ „И", вбиральня „Г", частина споруджень № 1,3,4,5,6,І. Під час судового засідання відповідач підтвердив факт відчуження 13/21 частин домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0353 га за цією ж адресою на користь [PERSON], та показав, що даний житловий будинок будувався безпосередньо для неї. Встановлюючи обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення [PERSON] та [PERSON] спільного ведення господарства, суд з'ясовує джерело і час набуття зазначеного майна. Так, в період перебування у шлюбі та спільного ведення господарства [PERSON] та [PERSON] внаслідок трудових та грошових витрат обох з подружжя у 1985 році обклали цеглою житловий будинок літера „Б" в [ADDRESS]; за період з 1990-1995 замінили ванну, унітаз, зробили ремонт системи опалення із заміною опалювальних радіаторів, частково замінили водопровід, побудували намет літера „б", гараж літера „З-1", сарай літера „Д", огорожу з воротами, провели благоустрій при будинкової території, ремонт водопроводу із заміною труб і установкою лічильника, встановили металеві сходи на горище (а.с.122-139). Дані обставини підтвердили у судовому засіданні свідки: [PERSON], сусіди - [PERSON], [PERSON], [PERSON]; однокласники [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], та показали, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], був обкладений цеглою приблизно в 1985 році спільною працею [PERSON] та [PERSON]. Також, подружжя зробили капітальний ремонт будинку, замінили водопровід, ванну, унітаз, реконструювали систему водопостачання та опалення, побудували намет, гараж, паркан, провели благоустрій двору. При цьому, дані свідки пояснили, що [PERSON] намагалась будь-яким шляхом заробляти гроші, в тому числі їздила на заробітки в м. Москва, та через [PERSON] і [PERSON], які у 1996-1997 роках також працювали в м. Москва, передавала в м. Нікополь для сім'ї гроші. В той же час, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON], його представника [PERSON], свідка [PERSON] в тій частині, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS], був обкладений цеглою ще за життя батьків [PERSON], а намет літера „б", гараж літера „З-1", огорожа, сарай літера „Д" були побудовані відповідачем під час знаходження [PERSON] в м. Москва. Як вбачається з свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті батька відповідача [PERSON], виданого 22 липня 1982 року Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою [PERSON] та [PERSON], та свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті матері відповідача [PERSON], виданого 19 листопада 1985 року Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] був розташований глинобитний житловий будинок жилою площею 53,0 кв.м, підвал літера Б", вбиральня літера „Г", сарай літера „А", водопровід, паркан, замощення (а.с.67,68). З наданого представником відповідача [PERSON] технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виданого Нікопольським МБТІ 27 липня 1981 року, вбачається, що станом на 14 вересня 1985 року (дата обстеження) житловий будинок „Б" був глинобитний, та домоволодіння складалося з: житлового будинку літера „Б", літньої кухні літера „А", підвалу літера „В", вбиральні літера „Г", водопроводу 1-1, паркану 2-4, сараю „Д" (а.с.141,147,148). Також, свідок з боку відповідача [PERSON] суду показав, що житловий будинок був глинобитний та [PERSON] з [PERSON] разом обкладали його цеглою. До того ж, технічним паспортом на 8/21 частин домоволодіння по [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON] КП „Нікопольське МБТІ" 24 травня 2007 року (а.с.105,106), та технічним паспортом на 8/21 частин домоволодіння по [ADDRESS], виданого на ім'я [PERSON] КП „Нікопольське МБТІ" 25 травня 2013 року на вимогу експерта з інженерно-технічного дослідження Дніпропетровського НДІ судових експертиз (а.с.107-110), визначені будинки, господарські будівлі та споруди спірного домоволодіння, які складаються: „А" - житловий будинок, 1993 року будування; „Б" - житловий будинок, 1981 року будування; „а" - намет; „б" - намет; „В" - підвал, 1968 року будування; „Г" - вбиральня; „Д" - сарай, 1984 року будування; „Ж" - підвал, 1992 року будування; „З" - гараж, 1995 року будування; „З-1" - гараж, 1995 року будування; „И" - душ; „К" - сарай, 1992 року будування; „Л" - намет; № 1,2,4,5,8,9 - огорожі; № 3 - водопровід; № 6,7 - ворота; І - замощення. Отже, всі спірні господарські споруди були побудовані [PERSON] та [PERSON] під час їх шлюбу та задовго до поїздки позивача на заробітки в м. Москву. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У той же час доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача [PERSON] та доводили заперечення відповідача проти позову, останнім суду не надано. Свідки з боку відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у домоволодінні по [ADDRESS]. у період перебування [PERSON] і [PERSON] у шлюбі не були та їм невідомо які будівельні роботи у домоволодінні були проведені подружжям. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом по справі була проведена будівельна-технічна експертиза. Згідно висновку № 3017/3018-3 від 01.10.2014 (а.с.161-175) у житловому будинку та господарських будівель та споруд у домоволодінні по [ADDRESS]., яке належить на праві власності [PERSON], були здійснені реконструкція, обладнання та будівництва, а саме: · житловий будинок літера „Б" - 18,27 % питома вартість 10 166 грн.; · намет літера „б" - 100 % питома вартість 3 579 грн.; · гараж літера „З" - 100 % питома вартість 9 615 грн.; · сарай літера „Д" - 100 % питома вартість 721 грн.; · огорожа № 1 (частина) - 100 % питома вартість 837 грн.; · ворота з хвірткою № 7- 100 % питома вартість 756 грн.; · дворовий водопровід № 3 - 100 % питома вартість 743 грн.; · замощення І (частина) - 100 % питома вартість 834 грн., - частка яких від всього домоволодіння складала 13/100. Оскільки реконструкція, обладнання та будівництво житлового будинку літера „Б", що належить [PERSON], були здійсненні до визначення часток у домоволодінні [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON], та в частку [PERSON] (8/21 частин домоволодіння) вже зараховані зазначені побудовані споруди та проведені будівельні роботи, суд визначає частку спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] у спірному житловому домоволодінні від всього домоволодіння [ADDRESS], яка складає 13/100 його частин. Отже, відповідно до вимог ст. 22 КпШС України частка по здійсненню реконструкції, обладнання та будівництва житлового будинку літ. „Б" та господарських будівель і споруд у спірному домоволодінні, що складає 13/100 частин от всього домоволодіння [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Частиною 1 статті 28 КпШС України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Так як [PERSON] та [PERSON] добровільно не домовилися про частки у майні, що є їх спільною сумісною власністю, або поділу майна за взаємною згодою та майнові права й обов'язки подружжя не були визначені укладеною згідно зі ст.27-1 КпШС України угодою (шлюбним контрактом), суд дійшов висновку, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності подружжя складається з 1/2 частини від 13/100 частин от всього домоволодіння [ADDRESS] та становить 13/200 частин та при округленні дорівнює 3/42 частинам домоволодіння, яке зареєстровано на праві власності за відповідачем [PERSON]. Частка [PERSON] у домоволодінні за адресою: [ADDRESS], становить 13/42 частин от всього домоволодіння. З урахуванням викладених обставин, суд знаходить позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Суд також не може взяти до уваги доводи відповідача та його представника про те, що [PERSON] своєчасно не використала своє право власності на спірне майно, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 29 КпШС України для вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, заявлених після розірвання шлюбу, застосовується трирічний строк позовної давності. Як встановлено судом шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] було розірвано 19 серпня 1997 року (а.с.26). [PERSON] вважає, що вона пропустила строк звернення до суду з позовом про розподіл майна подружжя з поважних причин, оскільки вважала, що її право власності не порушується, так як після розірвання шлюбу з [PERSON] вони продовжували проживати разом, спільно користувалися житловим будинком [ADDRESS] та були пов'язані спільним побутом. Суд приймає до уваги доводи [PERSON], вважає їх доведеними дослідженими судом доказами, тому строк звернення до суду позивача з позовом про розподіл майна подружжя підлягає поновленню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 3 056,40 грн. (три тисячі п'ятдесят шість грн. 40 коп.), що складаються з судового збору - 243,60 грн. та витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи 2 812,80 грн. (а.с.185)

Outcome: approved