Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

В грудні 2020 р. [PERSON] (позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Національної академії прокуратури України (відповідач), третя особа: Офіс Генерального прокурора, в якому просила зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити за період з 01.01.2017 р. по 28.08.2017 р. та за весь час затримки по день фактичного розрахунку стипендію з застосуванням положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач на підставі наказу №79-од від 18.04.2016 р. була зарахована до докторантури Національної академії прокуратури України з відривом від виробництва, а на підставі наказу №106-од віл 28.08.2017 р. була відрахована за власним бажанням. Протягом навчання в докторантурі з 18.04.2016 р. по 31.12.2016 р. їй нараховувалась та виплачувалась стипендія в розмірі від 9386,75 грн до 13268,53 грн. Між тим, за період з 01.01.2017 р. по 01.09.2017 р. позивачу було виплачено лише 06,41 грн. Інша частина стипендії позивачу не нараховувалась та не виплачувалась. Позивач зазначає, що внаслідок порушення відповідачем порядку виплати стипендії та невиконання обов`язку з повного розрахунку,вона має право на нарахування і виплату за період з 01.01.2017 р. по 28.08.2017 р. та за весь час затримки по день фактичного розрахунку стипендії з застосуванням положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просила його задовольнити Відповідач в судове засіданні свого представника не направив, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву або заперечень до суду, одночасно з направленням його учасникам справи, не направив. Третя особа заперечила щодо задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників процесу, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно довідки Національної академії прокуратури України від 28.05.2021 р. №01/114 [PERSON] 18.04.2016 р. була зарахована до докторантури Національної академії прокуратури України на підставі наказу №79-од від 18.04.2016 р., а 01.09.2017 р. відрахована за докторантури за власним бажанням на підставі наказу №106-од віл 28.08.2017 р. Вказане підтверджується копією трудової книжки [PERSON] [NUMBER] (а.с. 8-19) Відповідно до довідки Національної академії прокуратури України від 05.03.2020 р. №11/1/44 за період навчання в докторантурі з 18.04.2016 р. по 31.12.2016 р. [PERSON] було нараховано 83370,74 грн стипендії. (а.с. 20) Відповідно до довідки Національної академії прокуратури України від 05.03.2020 р. №11/1/45 за період навчання в докторантурі з 01.01.2017 р. по 01.09.2017 р. [PERSON] було нараховано 6,41 грн стипендії. (а.с. 21) Тобто, за період з 01.01.2017 р. по 01.09.2017 р. [PERSON] не було нараховано та виплачено в повному обсязі стипендію за навчання у докторантурі Національної академії прокуратури України. Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина 2 статті 117 КЗпП України). Згідно ст. 1 ч.1 п. 7 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» (в редакції на час виникнення правовідносин) докторант - науковий або науково-педагогічний працівник, який проводить фундаментальні та (або) прикладні наукові дослідження у рамках підготовки в докторантурі у вищому навчальному закладі (науковій установі) для здобуття ступеня доктора наук. Ст. 6 ч. 3 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» науковий працівник має право:на іменні та інші стипендії, а також премії, що встановлюються державою, юридичними та фізичними особами; Згідно із статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: стипендії; Згідно із статтею 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). За змістом статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. В постанові Верховного Суду від 29.04.2021 р. у справі №240/6583/20 зазначено, що з аналізу норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17. Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3). Враховуючи наявність факту невиплати позивачу стипендії за період з 01.01.2017 р. 28.08.2017 р., оскільки за вказаний період їй було нараховано та виплачено лише 6,41 грн стипендії, позивач має право на кошти невиплаченої стипендії за період з 01 січня 2017 року по 28.08.2017 року та кошти компенсації втрати частини доходів (невиплаченої стипендії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати за період - з 01.01.2017 року по день фактичної виплати індексації. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про наявність підстав для зобов`язання Національну академії прокуратури України нарахувати та виплатити на користь [PERSON] кошти невиплаченої стипендії за період з 01 січня 2017 року по 28.08.2017 року та кошти компенсації втрати частини доходів (невиплаченої стипендії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати за період - з 01.01.2017 року по день фактичної виплати індексації. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі - 908,00 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та

Outcome: approved