Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У грудні 2017 року Коростишівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - Коростишівське ОУПФУ) звернулося до суду з позовом, у якому просило поновити строк звернення до суду та стягнути з [PERSON] на його користь надмірно виплачену їй за період з 01 жовтня 2002 року по 31 грудня 2015 року пенсію в розмірі 25487 грн. 79 коп. В обґрунтування позову зазначало, що вперше органами соціального захисту населення м. Житомира [PERSON], [INFO], призначено пенсію по ІІ групі інвалідності загального захворювання з 02 липня 1992 року. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2000 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено опікуном над нею батька [PERSON]. На підставі акта огляду Житомирської міжрайонної психіатричної МСЕК серії 2-18 № 024997 від 15 вересня 2000 року інвалідність (психічне захворювання) [PERSON] встановлено на строк до 30 вересня 2002 року. [INFO] опікун останньої [PERSON] помер. 01 жовтня 2001 року пенсійна справа [PERSON] взята на облік Управлінням Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області, яке шляхом приєднання реорганізовано в Коростишівське ОУПФУ, виплату [PERSON] пенсії по інвалідності оформлено через поштове відділення зв'язку, термін виплати даної пенсії довічно. За період з 01 жовтня 2002 року по 30 вересня 2010 року сума отриманої [PERSON] пенсії становить 9799 грн. 80 коп. 19 березня 2009 року рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області [PERSON] було призначено опікуном над недієздатною [PERSON] та замінено одержувача пенсії на відповідача. За період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2015 року відповідач [PERSON] як опікун [PERSON] отримала пенсію в розмірі 15687 грн. 99 коп. Відповідно до рішенням Радомишльського районного суду від 23 листопада 2015 року [PERSON] звільнено від повноважень опікуна та припинено з 01 січня 2016 року виплату пенсії. У період з 30 жовтня 2001 року по 19 листопада 2015 року [PERSON] перебувала в Радомишльському психоневрологічному інтернаті. Витяги з акту огляду МСЕК про встановлення [PERSON] інвалідності за вказаний період до управління пенсійного фонду не надходили, відсутність відомостей про встановлення особі інвалідності є обставиною для припинення нарахування та виплати пенсії. Згідно із ст. 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. З 14 лютого 2017 року [PERSON] довічно встановлено І групу інвалідності (психічне захворювання) підгрупа "Б". За період з 01 жовтня 2002 року по 31 грудня 2015 року виникла переплата пенсії [PERSON] в розмірі 25487 грн. 79 коп., яку поставлено на позабалансовий рахунок. Листом від 17 липня 2017 року за вих. № 7643/02-3 [PERSON] повідомлено про необхідність повернення цієї суми переплати пенсії на рахунок Коростишівського ОУПФУ. Позивач Коростишівське ОУПФУ у судове засідання не з'явилося, начальник управління Матвійчук В.С. подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за відсутності їхнього представника та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у суді позов не визнала, проти задоволення його вимог заперечувала, подала до суду відзив, у якому зазначала, що у період з 19 березня 2009 року по 23 листопада 2015 року вона була призначена опікуном над недієздатною двоюрідною сестрою [PERSON], у період з 02 жовтня 2001 року по 18 березня 2009 року опіку над останньою як недієздатною здійснював Радомишльський психоневрологічний інтернат, тому стягнення із неї коштів у розмірі 9799 грн. 80 коп. за цей період є безпідставним. Щодо стягнення із неї надмірно сплачених коштів у розмірі 15687 грн. 99 коп. за інший період з 01 жовтня 2010 року по 31 грудня 2015 року вказувала на те, що відповідно до закону надмірно сплачені кошти підлягають поверненню лише у випадку, якщо мало місце зловживання з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. У пенсійному посвідченні № [NUMBER] від 25 листопада 2009 року, виданому Пенсійним фондом України підопічній [PERSON], зазначено, що пенсію по ІІ групі інвалідності загальне захворювання останній призначено довічно. Крім того, посилалася на те, що саме на органи Пенсійного фонду України законодавством покладено обов'язок щодо перевірки відомостей на підставі яких здійснюються пенсійні виплати. Також вказувала, що згідно із ч. 2 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії зупиняється у разі якщо особа не з'явилася в органи МСЕК на повторний огляд у визначений для цього строк. Будь-які недобросовісні дії з її боку щодо отримання пенсії відсутні. Згідно із ст. ст. 256, 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, у зв'язку з чим позивач може розраховувати на захист своїх прав у межах з 18 грудня 2014 року по 01 грудня 2015 року, тому є підстави застосування наслідків спливу позовної давності. Просила суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що з 02 липня 1991 року по 01 липня 1992 року [PERSON], [INFO], призначено пенсію по ІІ групі інвалідності загального захворювання, що підтверджується протоколом засідання комісії з призначення пенсії при виконавчому комітеті Корольовського комітету народних депутатів Житомирської області від 03 липня 1991 року № 195. З акту огляду Житомирської міжрайонної психіатричної МСЕК серії 2-18 ЖИЗ № 024997 від 15 вересня 2000 року [PERSON] повторно встановлено ІІ групу інвалідності на період з 30 липня 2000 року по 01 жовтня 2002 року, причина інвалідності загальне захворювання, дата наступного переогляду 15 вересня 2002 року. 02 жовтня 2000 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира [PERSON], [INFO], визнано недієздатною, опікуном над нею призначено її батька [PERSON]. [INFO] опікун [PERSON] помер. Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області (далі - Радомишльське УПФУ) від 12 липня 2002 року було прийнято рішення про перерахування з 01 квітня 2002 року [PERSON] пенсії по інвалідності до Радомишльського будинку-інтернату за місцем її перебування. 19 березня 2009 року рішенням Радомишльського місцевого суду Житомирської області у цивільній справі № 2-о-50/09 встановлено опіку над недієздатною [PERSON], [INFO], яка перебувала на повному державному утриманні в Радомишльському психоневрологічному інтернаті, та призначено її опікуном [PERSON], відповідача у даній справі. Із довідки № 6393/01, виданої 19 листопада 2009 року Радомишльським УПФУ, видно, що [PERSON] перебуває на обліку в даному управлінні як інвалід ІІ групи загального захворювання з 21 червня 1991 року довічно. 25 листопада 2009 року Пенсійним фондом України [PERSON] видано пенсійне посвідчення за № [NUMBER], вид пенсії: по інвалідності 2 групи загальне захворювання, термін дії цього посвідчення - довічно. Листом від 15 липня 2010 року за вих. № 3423/02 Радомишльським УПФУ відповідачу [PERSON] було запропоновано з'явитися до цього управління для вирішення питання щодо відкриття рахунку в Ощадному банку м. Радомишля та виплати [PERSON] пенсії по інвалідності. Із довідки № 3842/02 від 11 серпня 2010 року, виданої Радомишльським УПФУ, видно, що опікун [PERSON] з 01 вересня 2010 року має право на отримання 25 % пенсії на недієздатну [PERSON] у зв'язку з подачею нею документів про опікунство. Відповідно до заяви [PERSON] від 11 серпня 2010 року відповідач просить Радомишльське УПФУ перераховувати 75 % належної їй суми за підопічну [PERSON] до Радомишльського психоневрологічного інтернату. 23 листопада 2015 року рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області відповідача [PERSON] звільнено від повноважень опікуна над [PERSON], опіку припинено, у зв'язку із перебуванням підопічної на повному державному утриманні в Радомишльському психоневрологічному інтернаті. 08 грудня 2015 року [PERSON] подала до Радомишльського УПФУ заяву про припинення їй з 23 листопада 2015 року виплати 25 % пенсії [PERSON], оскільки рішенням суду від 23 листопада 2015 року вона (відповідач) звільнена від обов'язків опікуна. Із довідки № 1578/02 від 12 березня 2016 року, виданої Радомишльським УПФУ відповідачу, вбачається, що виплата пенсії [PERSON] як законному представнику [PERSON] припинено з 01 грудня 2015 року відповідно до поданих нею заяви та рішення суду, згідно із яким [PERSON] звільнена від повноважень опікуна над [PERSON] 17 липня 2017 року позивач Коростишівське ОУПФУ направило на адресу відповідача [PERSON] лист за вих. № 7643/02-3, у якому повідомляло, що у Радомишльському психоневрологічному інтернаті з 30 жовтня 2001 року по 19 листопада 2015 року перебувала на обліку підопічна [PERSON], опікуном якої являлася [PERSON] згідно із рішенням суду від 19 березня 2010 року, відповідно до витягу з акту огляду Житомирської міжрай псих МСЕК серії 2-18 ЖИЗ № 024997 від 15 вересня 2000 року інвалідність [PERSON] була встановлена на строк до 30 вересня 2002 року, тому просить вирішити питання погашення переплати пенсії за період з 01 жовтня 2002 року по 30 листопада 2015 року, у зв'язку з тим, що підопічній не була встановлена інвалідність за вказаний вище період, сума переплати становить 25487 грн. 79 коп. 03 серпня 2017 року [PERSON] направила Коростишівському ОУПФУ заяву, у якій повідомляла, що зазначену пропозицію вона вважає безпідставною, посилаючись на те, що згідно із пенсійним посвідченням, виданим 25 листопада 2009 року Пенсійним фондом України [PERSON], отриманим нею в Радомишльському УПФУ, пенсію по ІІ групі інвалідності загального захворювання її підопічній [PERSON] призначено довічно. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Підставою звернення Коростишівського ОУПФУ до суду з цим позовом є надмірно виплачена [PERSON] за період з 01 жовтня 2002 року по 31 грудня 2015 року сума пенсії в розмірі 25487 грн. 79 коп., яка, на думку позивача, виникла у зв'язку з неправомірними діями відповідача, оскільки акти огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності підопічній [PERSON] за вказаний період до управління пенсійного фонду не подавалися. У ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) встановлено, що пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою. Згідно із ч. 2 ст. 35 цього ж Закону у разі якщо особа не з'явилася в органи медико-соціальної експертизи на повторний огляд у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому вона мала з'явитися на повторний огляд. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії припиняється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду у випадках, передбачених законом. Виходячи з наведених норм, слід дійти висновку, що строк, на який особі призначається та виплачується пенсія по інвалідності, встановлюється територіальними органами Пенсійного фонду України, на яких законом покладений обов'язок щодо здійснення контролю за строком виплати особі такого виду пенсії та прийняття рішення про припинення виплати пенсії по інвалідності, особам, які не досягли пенсійного віку, у разі не проходження ними у визначений строк огляду в органах медико-соціальної експертизи. Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення (далі - Порядок), затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4. За змістом п. 3 зазначеного вище Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії. У ч. 1 ст. 50 Закону № 1058-ІV визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Аналіз положень п. 3 Порядку, ч. 1 ст. 50 Закону № 1058-ІV дає підстави для висновку, що стягнення в судовому порядку надмірно виплаченої суми пенсії можливе лише у двох випадках: 1) зловживання з боку пенсіонера, тобто особи, яка отримує пенсію; 2) подання недостовірних даних страхувальником - роботодавцем чи іншою особою, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно Закону № 1058-ІV. Згідно із ч. 1 ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) с уми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч. 1 ст. 103 Закону № 1788-XII є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Будь-яких доказів зловживання з боку відповідача [PERSON] чи її підопічної [PERSON], тобто подання ними для виплати пенсії по ІІ групі інвалідності до управління пенсійного фонду документів з явно неправильними чи неправдивими відомостями, позивачем Коростишівським ОУПФУ суду не надано. Рішення про стягнення з відповідача [PERSON] надмірно виплаченої суми пенсії позивачем Коростишівським ОУПФУ теж не приймалося. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Верховний Суд у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15-ц висловив правову позицію та вказав на те, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи обставини справи, відсутність доказів зловживанням з боку пенсіонера, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог Коростишівського ОУПФУ та стягнення із [PERSON] на його користь надмірно виплаченої суми пенсії відсутні, тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed