Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на його користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з січня 2009 по березень 2013 в розмірі 41135,56 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 114640,08 грн. Позов мотивує тим, що з грудня 1973 по 29.03.2013 працював на ТзОВ "Львівські автобусні заводи" на посаді слюсара-складальника в цеху складання автобусів. Підприємство несвоєчасно виплачувало йому заробітну плату. Тому на підставі Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» просить суд стягнути з відповідача компенсацію за затримку виплати заробітної плати з січня 2009 по березень 2013 в розмірі 41135,56 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 114640,08 грн. Вказаний розмір заборгованості ним розрахований, виходячи із затвердженої погодинної тарифікації оплати його праці, яка за період заборгованості становила 8,42 грн., помноженої на кількість відпрацьованих годин та днів, а також зменшеної на розмір виплачених сум. Крім того, вказав, що на усі його неодноразові звернення про погашення заборгованості із заробітної плати відповідач не реагував, причин невиплати заробітної плати не повідомляв, при звільненні повного розрахунку із ним не провів. У судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених у ньому мотивів, представник позивача зазначила, що за вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація громадянам втрати ними частини доходів у зв'язку з несвоєчасною їхньою виплатою з 2001 року проводиться відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати». У разі затримки працедавцем виплати нарахованих доходів (зарплати, разом із сумою індексації, інших доходів), які отримують фізичні особи у гривнях на території України і які не мають одноразового характеру, на один і більше календарних місяців, такий роботодавець в місяці погашення заборгованості по зарплаті одночасно нараховує компенсацію у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за затримку виплати заробітної плати з січня 2009 по березень 2013 в розмірі 41 135,56 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 114 640,08 грн. згідно розрахунку доданого до позовної заяви. Стосовно наказів відповідача № 60/1 від 01.11.2010 та № 014/2 від 01.02.2011 про встановлення працівникам графіку роботи на умовах одного робочого дня в місяць, та від 31.05.2012 № 042/1 про встановлення мінімальної годинної тарифної ставки для робітників 6,80 грн. за годину, то про їх наявність йому не було відомо, й такі не відповідають дійсності, оскільки у той час він та усі працівники відповідача працювали повний робочий день та тиждень, тим більше, що у той час у них було багато замовлень пов'язаних із проведенням "Євро 2012" в Україні. Представник відповідача проти позову заперечив, оскільки під час огляду приміщення архіву відповідача ними були віднайдені накази № 60/1 від 01.11.2010 та № 014/2 від 01.02.2011 про встановлення працівникам графіку роботи на умовах одного робочого дня в місяць, та від 31.05.2012 № 042/1 про встановлення мінімальної годинної тарифної ставки для робітників 6,80 грн. за годину. Крім того, позивач не значиться в списках працівників, перед якими у відповідача наявні борги із заробітної плати, який був складений Первинною профспілковою організацією ТзОВ "Львівські автобусні заводи" від 11.06.2015 № 69/07. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1, ч. 5 -7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Із пояснень позивача, які підтверджуються даними його трудової книжки, копія якої наявна у справі, вбачається, що позивач з грудня 1973 по 29.03.2013 перебував у трудових відносинах з ТзОВ "Львівські автобусні заводи", мав шостий розряд слюсара механо-складальних робіт. З січня 2009 року по 29.03.2013 відповідач не виплачував у повному розмірі позивачу заробітну плату. що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] з Пенсійного фонду України. Відповідач в порядку ст. 81 ЦПК України не подав до суду доказів протилежного. Як вбачається із розрахунку заборгованості з невиплаченої заробітної плати за період з січня 2009 по березень 2013, така становить 41135,56 грн. та 114640,08 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку. Оскільки в порушення вимог ст. 81 ЦПК України відповідачем не представлено суду жодних доказів на спростування вимог позивача, суд приймає наведені позивачем обставини, як доведені. При цьому суд не приймає до уваги надані представником відповідача копії наказів відповідача № 60/1 від 01.11.2010 та № 014/2 від 01.02.2011 про встановлення працівникам графіку роботи на умовах одного робочого дня в місяць, та від 31.05.2012 № 042/1 про встановлення мінімальної годинної тарифної ставки для робітників 6,80 грн. за годину, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження ознайомлення із такими позивача чи будь-яких інших працівників відповідача. Стосовно того, що позивач не значиться в списках працівників, перед якими у відповідача наявні борги із заробітної плати, який був складений Первинною профспілковою організацією ТзОВ "Львівські автобусні заводи" від 11.06.2015 № 69/07, то такий не може бути доказом наявності (відсутності) заборгованості із заробітної плати й не спростовує наявні у справі персоніфіковані дані про особу позивача з Пенсійного фонду України У відповідності до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обов'язок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Також, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За таких обставин, оскільки відповідачем не виплачувалася позивачу заробітна плата протягом періоду його роботи у ТзОВ «Львівські автобусні заводи» з січня 2009 року по березень 2013 року, і не був проведений із ним розрахунок ні на момент звільнення, ні на даний час, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за відпрацьований період. Враховуючи наведені правові положення чинного законодавства, оскільки судом встановлено, що протягом роботи у відповідача позивачу заробітна плата не виплачувалася в належному розмірі, на момент звільнення із ним розрахунок не було проведено, повністю заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена і до даного часу, тому суд вважає також підставними, та такими що підлягають до задоволення, вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави слід стягнути 1557,76 грн. судового збору. Рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved