Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" звернулося до суду з позовом, вказуючи, що 29 серпня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 1701/0808/88-106, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 46500 (Сорок шість тисяч п`ятсот) доларів США з кінцевим терміном погашення 28 серпня 2018 року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 29 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 1701/0808/88-106-Z-1, згідно якого остання передала в іпотеку трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками. В свою чергу, 28 листопада 2012 року між ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ТзОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув статусу нового кредитора/стягувача у спірних правовідносинах. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року в цивільній справі № 562/3552/13-ц задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" та в рахунок погашення заборгованості, що виникла у [PERSON] за кредитним договором № 1701/0808/88-106 від 29 серпня 2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,7 кв.м, що належить [PERSON] . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі по справі. Реєстрація місця проживання відповідачів у квартирі, яка є предметом іпотеки, зокрема, малолітньої [PERSON] , [INFO] , унеможливлює його реалізацію, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси іпотекодержателя. Враховуючи, що заборгованість за кредитним договором залишається не виплаченою, ТзОВ "Кредитні ініціативи" просить суд виселити в примусовому порядку [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з трьохкімнатної квартири [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" Мелянчук В.А. подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Воронюк К.Ю. подала до суду письмові пояснення, вказуючи, що відповідно до п.1.4 кредитного договору № 1701/0808/88-106, укладеного 29 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , кредитні кошти були надані останній на споживчі цілі. Трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки, була придбана [PERSON] 07 липня 2000 року, тобто не за рахунок наданого [PERSON] кредиту, а за власні кошти задовго до моменту виникнення спірних правовідносин. Частиною 2 ст.109 ЖК УРСР встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного житлого приміщення. Оскільки у позовній заяві відсутня вимога про надання відповідачам іншого постійного житлого приміщення для їх наступного вселення та вказівка на таке приміщення з метою відображення у судовому рішенні, просить відмовити в задоволенні позову повністю. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гуменюк М.В. подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову. Представник органу опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області Гуляр М.В. у заяві на адресу суду просить розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування, подала до суду висновок служби у справах дітей про недоцільність примусового виселення з житлового приміщення - квартири [ADDRESS] малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та третя особа [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 серпня 2008 року між ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 1701/0808/88-106, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 46500 (Сорок шість тисяч п`ятсот) доларів США на споживчі цілі на строк до 28 серпня 2018 року. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором 29 серпня 2008 року між банком і [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 1701/0808/88-106-Z-1, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 67,7 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 07 липня 2000 року, про що зазначено в п.2.1 Кредитного договору № 1701/0808/88-106 від 29 серпня 2008 року та на підставі Дублікату договору купівлі-продажу, виданого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Собіною О.А. 14 липня 2008 року за реєстровим № 1514, замість втраченого договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Собіною О.А. 07 липня 2000 року за реєстровим № 885. 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками. В свою чергу, 28 листопада 2012 року між ТзОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" та ТзОВ "Кредитні ініціативи" укладено договір факторингу, згідно якого позивач набув статусу нового кредитора/стягувача у спірних правовідносинах. [PERSON] не виконувала належним чином своїх зобов`язань за Кредитним договором, у зв`язку з чим ТзОВ "Кредитні ініціативи" звернулося до Здолбунівського районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2016 року в цивільній справі № 562/3552/13-ц позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 1701/0808/88-106 від 29 серпня 2008 року в розмірі 828685 (Вісімсот двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят п`ять) грн. 31 коп. звернено стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,7 кв.м, яка належить на праві приватної власності [PERSON] , шляхом продажу з прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За змістом статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону України «Про іпотеку». Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно з частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно з частиною другою статті 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутися з таким позовом окремо. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Правову позицію з даного питання було висловлено Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 355/689/16-ц (провадження № 16-21310св18). За відомостями органу реєстрації при виконавчому комітеті Здолбунівської міської ради Рівненської області від 06 вересня 2018 року відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки, було набуто [PERSON] у приватну власність 07 липня 2000 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Собіною О.А. за реєстровим № 885. Таким чином, в іпотеку банку відповідачем [PERSON] передано квартиру, придбану не за рахунок отриманих [PERSON] у кредит грошових коштів. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не вказано та не доведено про наявність постійного житла, яке має бути надане відповідачам одночасно з виселенням. Враховуючи, що квартира, яка є предметом іпотеки, придбана не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, та в зв`язку з відсутністю постійного житлового приміщення, яке має бути надане відповідачам одночасно з виселенням, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed