Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO]р.н., ІПН:[NUMBER], вернулась 10.10.2014 року в суд з цією позовною заявою, вказуючи, що [INFO] року померла [PERSON] яка є її матір'ю. За життя [PERSON] належали три земельні ділянки, одну вона отримала у власність реалізував своє право на отримання земельного паю з КСП, а дві земельні ділянки успадкувала (одну від свого чоловіка [PERSON], а іншу від своєї матері [PERSON]). [PERSON] помер [INFO] року. [PERSON] мешкала разом із [PERSON] у одному будинку, вона здійснювала погребіння та поминальні обіди та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Вона прийняла все рухоме та нерухоме майно [PERSON], худобу, доглядала городи, проводила ремонт будинку, отримувала гроші за оренду земельної ділянки належної батькові. На момент смерті [PERSON] діяв Цивільний кодекс України в редакції 1963 року. Статтею 548 ЦК України (ред. 1963 року) встановлено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України (ред. 1963 р.) встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: Якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Тобто її мати - [PERSON], відповідно до статей 548, 549 ЦК України (ред. 1963 р.) фактично вступила в спадщину та набула права власності на спадкове майно спадкодавця [PERSON] у тому числі на земельну ділянку. [PERSON], померла [INFO] року. Вона у зв'язку із похилим віком потребувала постійної сторонньої допомоги та постійно мешкала зі своєю донькою [PERSON]. Після смерті [PERSON], її донька - [PERSON] здійснювала її поховання та проводила поминальні обіди. Відповідно до ст. 1268 ч. 2 ЦК України (ред. 2001 р) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (ред. 2001 р) (шість місяців) він не заявив відмову від неї. [PERSON] не відмовлялась від прийняття спадщини - спадкодавця [PERSON], тому відповідно до ст. 1268 ч. 2 ЦК України є такою, що прийняла спадщину та до складу спадщини [PERSON] входить також земельна ділянка яку вона отримала у спадщину від [PERSON] Інших спадкоємців крім позивачки у ні у [PERSON], ні у [PERSON], ні у [PERSON] немає. Статтею 1216 ЦК України (ред. 2001 р) визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Аналогічні. Тобто у даному випадку має відбутись перехід права власності на земельні ділянки від спадкодавця до спадкоємця [PERSON].. Статтею 1225 ЦК України (ред. 2001 р.) визначено, що спадкування права на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» п10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст.1269 ЦК України [PERSON] виявила своє бажання прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] заяви про прийняття спадщини, однак зареєструвати право власності на земельні ділянки вона не можу з декількох причин: · Відсутності документів які підтверджують родинні зв'язки її матері [PERSON] та бабусі [PERSON] (копії документів відсутні навіть в обласному архіві). · Відсутності кадастрових номерів земельних ділянок в правовстановлюючих документах. · Неможливості виготовити землевпорядну документацію необхідну для надання реєстрації земельних ділянок у державному земельному кадастрі та надання їм кадастрового номера. У відповідності до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до вказаного кодексу Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Статтею 131 вказаного Кодексу зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 126. Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 4 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обов'язковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки. Статтею 9 вказаного закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах. Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався, то [PERSON] не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держемагенста в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагенства вказана інформація відсутня. Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер не надавався та відомості про неї не заносились до кадастру, то [PERSON] позбавлена можливості набути право власності на земельні ділянки на підставі вказаної статті. Статтею 19 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Статтею 28-1 ч. 2. вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно. Як зазначено вище, кадастровий номер земельним ділянкам не надавався і з зазначених причин в управлінні Держземагенства у Котовському районі відсутня інформація про кадастровий номер та план земельних ділянок, що позбавляє [PERSON] змоги реалізувати своє право на спадкування нерухомого майна (земельних ділянок) [PERSON]. У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобов'язано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав. Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором). [PERSON] позбавлена можливості надати державному реєстратору (нотаріусу) дані щодо кадастрового номеру, оскільки кадастровий номер земельним ділянкам не надавався. Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу. Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки. Аналогічні вимоги містить глава 10 п. 4 підпункт 4.20. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідно до якої «Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру». Також, обов'язковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст. 38 п. 2 закону України «Про державний земельний кадастр». На момент набуття права власності на вказані земельні ділянки землевпорядна документація необхідна для внесення даних про земельну ділянку до державного земельного кадастру не виготовлялась, оскільки це не було передбачено діючим законодавством. З вказаних причин [PERSON] не може надати нотаріусу всіх необхідних документів для проведення державної реєстрації та видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам. Однак на підставі вказаного закону [PERSON] також не має змоги вжити дій щодо надання кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15, ст. 30 закону України «Про державний земельний кадастр» обов'язковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а [PERSON] лише спадкоємець. Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок. [PERSON] зверталась до землевпорядної організації, яка має ліцензію на виготовлення документації із землеустрою, однак їй також було відмовлено на підставі того, що вона не є власником земельної ділянки, а лише спадкоємцем, а договори на виготовлення землевпорядної документації укладаються лише з власниками (користувачами) земельних ділянок ст.. 22 закону України «Про землеустрій». Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Як вже зазначено вище, правовстановлюючі документи на земельні ділянки виготовлялись та видавались у 2001 році а на той час законодавством не передбачалось визначення кадастрового номеру земельній ділянці.. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 3 ЦК України у якості засад цивільного законодавства визнано неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права шляхом звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. В листі вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: 3.1. …якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Документи які містять достатні дані (кадастровий номер та кадастровий план, технічна документація з оцінки земель) для проведення реєстраційних дій державним реєстратором щодо спадкування земельних ділянок [PERSON] відсутні, оскільки на момент набуття останньою права власності на земельну ділянку, їх виготовлення не передбачалось чинним законодавством. Також її донька [PERSON] позбавлена можливості виготовити вказані документи та надати необхідні дані державному реєстратору (нотаріусу). Неможливість отримати документ про право власності на вказану земельну ділянку прямо слідує з наведених положень діючого законодавства. З вище зазначених причин [PERSON] не може реалізувати своє право на спадкування майна [PERSON] та отримати свідоцтво про право власності на земельні ділянки і за захистом своїх порушених прав вимушений звернутись до суду та просити у відповідності до ст. 16 ЦК України захистити мої цивільні права, шляхом визнання права власності за мною як за спадкоємцем. Відповідно до свідоцтва про смерть прізвище бабусі позивачки [PERSON], а відповідно до свідоцтва про одруження її матері її дівоче прізвище [PERSON]. Вказана відмінність виникла в наслідок того, що бабуся декілька разів змінювала прізвище. Документи, які підтверджують родинні зв'язки матері та бабусі не збереглись та відносити їх немає можливості оскільки не збереглись навіть архівні дані про що свідчить довідка з архіву від 11.09.2014 року вих. №Д-1620. Тому є необхідність у встановленні факту родинних відносин між матір'ю та бабусею оскільки встановлення даного факту породжує юридичні наслідки необхідні для отримання позивачкою спадщини. Факт наявності родинних зв'язків підтверджується довідками Бочманівської сільської ради. А також цей факт можуть підтвердити свідки. В постанові пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено: 7. Відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Разом з цим для розгляду в порядку окремого провадження не може бути прийнята заява про встановлення факту родинних відносин, якщо заявник порушує справу з метою підтвердити в наступному своє право на жиле приміщення або на обмін жилого приміщення. У разі відмови в задоволенні вимог про визнання права на жилу площу або на обмін жилого приміщення, заінтересована особа має право звернутись до суду з відповідним позовом. В постанові пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено 1. Звернути увагу судів на те, що відповідно до статей 255, 271 Цивільного Процесуального Кодексу України (ЦПК) ( 1501-06, 1502-06, 1503-06, 1504-06 ) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право Вказане свідчить, що встановлення юридичних фактів щодо прийняття моєю [PERSON] спадкового майна [PERSON] та щодо встановлення родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] не можливо розглядати в порядку окремого провадження оскільки їх вирішення пов'язане з наступним вирішенням спору про право власності на земельні ділянки та підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Просила постановити рішення суду, яким: 1.Встановити юридичний факт, що [PERSON], яка померла [INFO] року є донькою [PERSON], яка померла [INFO] року. 2. Встановити юридичний факт, що [PERSON], яка померла [INFO] року фактично вступила у володіння спадковим майном спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року. 3. Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,97 гектара розташовану на території Бочманівської сільської ради, Котовського району, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ОД №027459, виданим 7 лютого 2001 року. 4. Визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,97 гектара розташовану на території Бочманівської сільської ради, Котовського району, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю, серії І-ОД №027458, виданим 7 лютого 2001 року. 5. Визнати за [PERSON] [INFO], як за спадкоємцем за законом, право власності на земельну ділянку, розміром 2,97 гектара розташовану на території Бочманівської сільської ради Котовського району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД №027459 виданого Бочманівською сільською радою 7 лютого 2001 року. 6. Визнати за [PERSON] [INFO], як за спадкоємцем за законом, право власності на земельну ділянку, розміром 2,97 гектара розташовану на території Бочманівської сільської ради Котовського району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД №027460 виданого Бочманівською сільською радою 7 лютого 2001 року. 7. Визнати за [PERSON] [INFO], як за спадкоємцем за законом, право власності на земельну ділянку, розміром 2,97 гектара розташовану на території Бочманівської сільської ради Котовського району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД №027458 виданого Бочманівською сільською радою 7 лютого 2001 року. В ході розгляду справи у суді представник позивача адвокат [PERSON] на позові наполягав. Представник Бочманівської сільради Котовського району Одеської області на території якої знаходятьс спадкові земельні ділянка та яка має права на відмерлу спадщину, в особі Бочманівського сільського голови Т.А.Буга, в судове засідання не з'явився. Надав заяву (клопотання) від 05.11.2014 року про розгляд справи у його відсутність, в якій позов визнав. Вислухавши сторону позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про наступне. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім визнання сторонами обставин цієї справи, вказані обставини також доводяться наявними у справі письмовими доказами стосовно предмету спору, які зберігаються в матеріалах справи. Одночасно положеннями ст.174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи досліджені судом обставини справи, а також визнання відповідачем позову у повному обсязі, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі.

Outcome: approved