Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач 16.03.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 33251,62 грн. та витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що 02.02.2018 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота» д/н [NUMBER] , за адресою: м. Одеса, вул. Грушевського, 2-а порушила вимоги п.15.12 Правил дорожнього руху та допустила самовільний рух заднім ходом, що призвело до зіткнення з автомобілем «Мерседес», д/н [NUMBER] , належним [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 31 751,62 грн., вартість проведення оцінки - 1500 грн. Тож, позивач звертається до заподіювача шкоди з метою відшкодування завданих йому збитків. Ухвалою суду від 19.03.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 11.04.2018 року. Судове засідання призначене на 11.04.2018 року було відкладено розгляд справи на 23.04.2018 року. Розгляд справи у судовому засіданні призначеному на 23.04.2018 року було відкладено у зв`язку з поданням заяви про відкладення представником позивача, на 16.05.2018 року. До суду 16.05.2018 року надійшов уточнений позов [PERSON] , згідно якого просив залучити співвідповідача ПрАТ «СК «Юнівес» та збитки просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Розгляд справи у судовому засіданні призначеному на 16.05.2018 року було відкладено у зв`язку з поданням заяви про відкладення представником позивача, на 03.07.2018 року. Ухвалою суду від 03.07.2018 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] . про залучення співвідповідача та третьої особи та залучено до участі у справі співвідповідача ПрАТ «СК «Юнівес» - страхову компанію відповідача та третю особу - [PERSON] , який є власником автомобіля «Тойота». У судове засідання 27.09.2018 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 04.12.2018 року. Судове засідання, призначене на 04.12.2018 року було відкладено до 04.02.2019 року та в подальшому на 18.03.2019 року. У судове засідання 18.03.2019 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно ст.ст. 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні питання стягнення шкоди суд враховує, що для покладення відповідальності на заподіювача шкоди необхідна сукупність умов: наявність шкоди, протиправні дії заподіювача шкоди, причинний зв`язок між вказаними протиправними діями та вина у заподіянні шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що 02.02.2018 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота» д/н [NUMBER] , за адресою: м. Одеса, вул. Грушевського, 2-а порушила вимоги п.15.12 Правил дорожнього руху та допустила самовільний рух заднім ходом, що призвело до зіткнення з автомобілем «Мерседес», д/н [NUMBER] , належним [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. [PERSON] встановлена постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/2806/18 від 02.03.2018 року. Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винна [PERSON] доказуванню не підлягає. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», що підтверджується полісом №АМ2096822. Позивачем було замовлено проведення незалежної автотоварознавчої екпертизи яке було доручено провести незалежному експерту ФОП [PERSON] . Згідно звіту №183-02/18 про визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Мерседес, номерний знак [NUMBER] від 11.02.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 31 751,63 грн. Витрати понесені позивачем за оплату послуг з визначення розміру шкоди становлять 1500 грн., що вбачається з рахунка-фактури №182-02/18 від 07.02.2018 року. Норми частини 1 ст. 1188 ЦК України передбачають відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Така шкода відшкодовується на загальних підставах, а саме 1.) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2.) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3.) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст.ст. 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та\\або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755\\18006\\15-ц (провадження №14-17цс18) зроблено правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд вважає, що при вирішенні спірних прав та обов`язків слід застосувати саме наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, оскільки дія цієї постанови спрямована на приведення судової практики у подібних правовідносинах до її однаковості та єдності цілому. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. зазначено, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Враховуючи ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СК «Юнівес», суд вважає за можливе стягнути шкоду завдану позивачу не солідарно з завдавача шкоди та її страхової компанії, а лише зі страхової компанії.

Outcome: partial