Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

23.12.2015 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом, зазначивши, що 08 травня 1996 року помер її чоловік [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла вона, отримавши свідоцтво про право на спадщину по закону. За життя її чоловік [PERSON] в період з 1949 року по день своєї смерті працював спочатку в колгоспі імені [PERSON], а пізніше в КСП ім. Г.І. Петровського Миргородського району, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника, а отже вважає, що він набув права на отримання земельної частки (паю). В той же час, помилково він не був включений до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), який долучався до Державного акту на право колективної власності на землю, що позбавляє можливості її успадкувати належне йому право на земельну частку (пай). Просить суд встановити факт того, що [PERSON], який помер 08.05.1996 року мав право на земельну частку (пай) розміром 3,49 умовних кадастрових гектарів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Миргородського району, як член КСП ім. Г.І. Петрповського. Визнати за нею право приватної власності на земельну частку (пай) розміром 3,49 умовних кадастрових гектарів, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Миргородського району в порядку спадкування після смерті [PERSON] 08.05.1996 року. При судовому розгляді справи позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили його задовольнити, як законний і обґрунтований. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миргородського району в судове засідання не зявився. Установа направила на адресу суду лист з якого вбачається, що сільська рада не має заперечень проти задоволення позву, а справу просить розглянути у відсутності представника. Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Миргородському районі [PERSON] при розгляді справи покладалася на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Встановлено, що 08 травня 1996 року помер [PERSON] Іванович- чоловік позивачки [PERSON], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а.с.111). Спадщину після смерті [PERSON] у визначеному законом порядку прийняла позивачка [PERSON], що підтверджується матеріалами архівної нотаріальної справи (а.с.108-115). За життя [PERSON] працював в колгоспі ім. Петровського, а потім в КСП ім. Петровського, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні (а.с.13-14). За життя [PERSON] не був включений до списку осіб, що мають право на отримання земельної частки (паю) та сертифікату про право на земельну частку (пай) не отримував. Відповідно до ст.ст. 524, 525, 527, 548, 549 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з нормами ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" право на земельну частку (пай) може бути обєктом спадкування. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, зокрема й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до архівної довідки (а.с.128) Статут КСП ім. Петровського був зареєстрований 01 березня 1993 року. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-ти річного віку, виявили бажання та здатні брати участь у здійсненні цілей підприємства і визнають його Статут. Зарахування в члени підприємства проводиться правлінням підприємства у присутності особи, яка подала заяву з послідуючим затвердженням вищим органом самоврядування підприємства. В члени підприємства не приймаються громадяни, які залучаються для виконання тимчасових або сезонних робіт. Членство в підприємстві припиняється при виході або виключенні з членів підприємства. Членство в підприємстві зберігається також за громадянами при припиненні роботи по старості або інвалідності, якщо вони не виїхали на постійне місце проживання в іншу місцевість. З архівної довідки Миргородської районної державної адміністрації відділу культури і архіву вбачається, що [PERSON] працював на різних роботах, механізатором, трактористом, бригадиром дорожньої бригади у колгоспі ім. 19-го Партзїзду, колгоспі ім. Петровського, КСП ім. Петровського, про що маються дані з 1949 року по 1994 рік включно (а.с. 133-134). Державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству ім. Петровського було видано 25 грудня 1995 року (а.с.53-56). [PERSON] не був включений до списку осіб, що доданий до Державного акту на право колективної власності КСП ім. Петровського, які мають право на отримання земельної частки (паю) (а.с.66-85). Допитані в судовому засідання свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що були особисто знайомі з [PERSON], разом з ним працювали спочатку в колгоспі, а потім в КСП ім. Петровського Миргородського району. Їм достовірно відомо, що [PERSON] до дня своєї смерті постійно працював в КСП ім. Петровського Миргородського району. Списки громадян, які мали право на оримання земельної частки (паю) складалися в 1995 році, а затверджувалися в 1997 році. Отже, судом встановлено, що [PERSON] був членом КСП ім. Петровського, яке було зареєстровано 01 березня 1993 року з моменту його утворення до часу своєї смерті 08 травня 1996 року, що вбачається з показань свідків, які були допитані в судовому засіданні та долучених до справи документів. Оскільки на час видачі державного акта на право колективної власності на землю [PERSON] був живий, залишалася членом КСП ім. Петровського Миргородського району, якому була передана у колективну власність земля для ведення сільськогосподарського виробництва, тому відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" він набув право на земельну частку пай, але після смерті помилково не був включений до списків, що додаються до державного акта на право колективної власності на землю, зважаючи на що позовна вимога про встановлення того факту, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай) підлягає до задоволення. За вказаних обставин, позивачка [PERSON] має право на успадкування земельної частки паю (в тому числі і за рахунок земель запасу [PERSON] сільської ради Миргородського району), як спадкоємиця прав та обовязків [PERSON]. В той же час суд приходить до переконання, що позов в частині вимог [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай) підлягає до часткового задоволення, оскільки сертифікат посвідчував право на отримання земельної частки паю, а не право власності, а отже і [PERSON] отримала право на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування після смерті [PERSON]

Outcome: partial