Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

01.08.2014 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, якою просить розділити між сторонами майно, яке вважає спільною власністю сторін, із зазначенням варіанту його поділу та вимогою про стягнення з відповідача на його користь грошової компенсації різниці в вартості часток майна в сумі 200 000 грн. В подальшому неодноразово змінював та уточнював позовні вимоги, відповідно до останньої уточненої позовної заяви від 02.02.2015 р., просив здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність позивача 1/2 частину магазину "[INFO]", розташованого за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS], та рухоме подільне майно, яке знаходиться в квартирі [ADDRESS] 17 предметів, вказаних п. п. 1-9,11-18 зустрічної позовної заяви відповідачки на суму 38000 грн.; долю у розмірі 20,31 % будинку [ADDRESS]. Також просить виділити у власність відповідача долю у розмірі 79,69 % будинку [ADDRESS]; холодильник "Самсунг" вартістю 1000 грн., душева кабіна вартістю 3100 грн., шкаф - купе вартістю 5000 грн., пральна машина "Оогеще" вартістю 3000 грн., обігривач "Уфо" вартістю 1000 грн., телевізор "Самсунг" вартістю 500 гри. телевізор "Ташиба" вартістю 300 гри. диван - малютка вартістю 500 грн., спальний гарнітур з натурального дерева (ліжко, тумба, трильяж, пуфик, 2 шкафа) вартістю 500 грн., супутнікови антени 2 шт. та тюнор вартістю 700 грн. стабілізатор напруги вартістю 4000 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що сторони перебували у шлюбі з 1 червня 1990 року, а 20.09.2011 року шлюб було розірвано. За час спільного подружнього життя сторони нажили нерухоме неподільне майно, всього три об'єкти загальною вартістю 714 172,50 грн. а також рухоме подільне майно, загальною вартістю 57 600, 00 грн. Оскільки спільне подружнє життя у сторін не склалося, у відповідача є своя сім'я, від добровільного розділу майна відповідач ухиляється, позивач просить суд розділити спільно нажите сумісне майно. 19.09.2014 р. відповідачем у справі [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до позивача за первісним позовом, яка була прийнята судом до спільного розгляду із первісним позовом. В подальшому неодноразово змінював та уточнював позовні вимоги за зустрічним позовом, відповідно до уточненої зустрічної позовної заяви від 05.01.2015 р., просив поділити спірне майно між сторонами у справі, визнавши за [PERSON] право власності 1/ 2 частку магазину "[INFO]", розташованого [ADDRESS], на 1/ 2 частку квартиру [ADDRESS] та на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] на іншу 1/ 2 частку даного будинку право власності визнати за [PERSON] Щодо рухомого майна просить виділити [PERSON] та визнати за останньою право власності на 19 позицій спірного майна, на загальну суму 29 200, 00 грн., а [PERSON] виділити рухоме майно у кількості 13 позицій, на рівну суму 29 200, 00 грн., одночасно стягнувши із [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за різницю вартості майна в сумі 74 135,25 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог відповідач - позивач за зустрічним позовом зазначив, що 01 червня 1990 року сторонами було зареєстровано шлюб. 22.10.1996 р. [PERSON] зареєстровано фізичною особою-підприємцем. За рахунок прибутку, отриманого від підприємницької діяльності, було придбано квартиру [ADDRESS], яку переобладнано у магазин "[INFO]". Також, 28.02.2002 року [PERSON] з [PERSON] за рахунок прибутку, отриманого від підприємницької діяльності, придбали за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] для підприємницької діяльності. 01.12.1995 року за спільні сумісні кошти подружжя [PERSON] був придбаний житловий будинок [ADDRESS] Крім того, за час шлюбу було придбано рухоме майно, всього 18 позицій, яке залишилося в квартирі [ADDRESS], де сторони жили разом із дітьми до розірвання шлюбу, і в якій після розірвання шлюбу залишився проживати [PERSON], та рухоме майно, всього 12 позицій, яке залишилося в будинку [ADDRESS] в якому мешкає [PERSON] Зазначає, що заперечує проти позбавлення її частки в магазині "[INFO]" та житловому будинку, оскільки є фізичною особою - підприємцем і здійснює підприємницьку діяльність (продаж автозапчастин) в ньому спільно із [PERSON] Дохід, який отримує від підприємницької діяльності в магазині, є її єдиним доходом і засобом до існування. Будинок є її єдиним житлом, де відповідач і проживає. Вважає, що [PERSON] необхідно виділити 1/2 частку магазину "[INFO]", розташованого [ADDRESS], вартістю 155 336 гривень, 1/2 частку квартири [ADDRESS], вартістю 74 634,5 гривень, а інші по 1/ 2 частці магазину і квартири залишити у власності [PERSON] і [PERSON] відповідно. Право власності на житловий будинок [ADDRESS] просить визнати за [PERSON] і [PERSON] по 1/ 2 частці за кожним. Оскільки [PERSON] після розірвання шлюбу сплатила за усною домовленістю із [PERSON] частину компенсації за магазин в сумі 40 850 гривень, то з [PERSON] слід стягнути на користь позивача грошову компенсацію за різницю вартості майна в сумі 74 135,25 гривень. Позивач за первісним позовом та його представник [PERSON] у судовому засіданні вимоги за первісним позовом підтримали та просили їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнали частково у тій частині, яка не суперечить вимогам за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали частково у частині, яка не суперечить вимогам за зустрічним позовом, який просили задовольнити. Треті особи про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлені, у судове засідання не з'явились, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка [PERSON], з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що як первісний, так зустрічний позов підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне: Судом встановлено, що сторони з 01 червня 1990 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований міським відділом РАГС м. Павлограда, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], а 20.09.2011 року розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запису № 158 відділу РАГС по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.20, 21). Під час шлюбу подружжям було набуто нерухоме майно. Так, за договором купівлі- продажу квартири від 19.07.2001 р. [PERSON] та третя особа у справі [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.25). За наслідками проведеної реконструкції вказаного майна, на підставі свідоцтва про право власності від 13.06.2002 р., виданого згідно рішення виконкому Павлоградської міської ради № 404 від 12.06.2002 р., за вказаними особами було зареєстровано право власності на магазин "[INFO]", розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 43,7 кв.м. (а.с.32), при цьому спірна 1/2 частина магазин "[INFO]" зареєстрована за [PERSON] (а.с.23). Інша 1/2 частина магазину "[INFO]" на час розгляду справи належить третій особі [PERSON] Вартість магазину "[INFO]" згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31.12.2014 року № 29 становить 310 672 грн. (а.с. 97). За договором купівлі-продажу квартири від 28.02.2002 р. [PERSON] та третя особа у справі [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.24). Вартість вказаної квартири згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31.12.2014 року № 29 становить 149 269 грн. (а.с. 98). За договором купівлі-продажу від 01.12.1995 р. був придбаний та зареєстрований на [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с.31). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31.12.2014 року № 29 його вартість становить становить 484 202 грн. (а.с. 98). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні було встановлено, та сторонами визнано, що за час шлюбу сторонами було придбано рухоме майно та його вартість, а саме: 1) холодильник "Шарп" двокамерний, вартістю 3000 гривен; 2) меблевий кухонний кутовий гарнітур під заказ з верхніми шафами, під світкою, з вмонтованою газовою плитою, витяжкою, мийкою, смісителем 12 000 грн.; 3) стіл кухонний з 4 табуретами під заказ до кухонного гарнітуру 500 грн.; 4) мікрохвильова піч "Самсунг" 500 грн.; 5) телевізор "Шарп" жидкокристалічний, діагональ 46 - 4 000 грн.; 6) тумба під телевізор 1 000 грн.; 7) журнальний стіл з натуральної деревини - 1 000 грн.; 8) кондиціонер "Самсунг" - 1 200 грн. ; 9) набір м'яких меблів коричневого кольору ( диван кутовий, диван звичайний, міні-диван, крісло) - 2 000 грн., 10) комп'ютерний кутовий стіл - 800 грн.; 11) пилосос миючий "Зелмер" - 1 000 грн.; 12) спальний гарнітур (двухспальне ліжко разом із тумбами, шафа, комод, туалетний стіл, пуфік) - 2 500 грн.; 13) спортивний комплекс: - лава зі штангою - 2 000 грн.; - орбітрек - 1 500 грн.; - лава для пресу - 300 грн.; 14) шафа з тамбуром і дверима зроблена під заказ для вітальні, вмонтована - 3000 грн.; 15) бойлер "Termix" - 800 грн.; 16) диван з оббивкою із тканини в смугу коричневого кольору - 1000грн.; 17) телевізор "Panasonic" - 400 грн.; 18) DVD програвач "LG" - 300 грн.; 19)холодильник "Самсунг" - 1 000 грн.; 20) душова кабіна -3100 грн.; 21) шафа-купе - 5000 грн.; 22) пральна машина "Gorenje" - 3000 гри.; 23) обігрівач "Уфо" - 1000 грн.; 24) телевізор "Самсунг" - 500 грн.; 25) телевізор "Ташиба" - 300 грн.; 26) диван-малютка - 500 грн.; 27) спальний гарнітур - 500 грн..; 28) супутникові антени 2 шт. по 250 грн. кожна - 500 грн.; 29) тюнер - 200 грн.; 30) стабілізатор напруги - 4000 грн. Сторони визнали, що майно, зазначене вище у позиціях №№ 1-18, на час припинення шлюбних відносин сторін перебувало у квартирі [PERSON], а у позиціях №№19-30 - за місцем проживання [PERSON] Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки право власності відповідача на спірне нерухоме майно виникло у період 1995-2002 р.р., то правовідносини, між сторонами щодо вказаного майна, підлягають врегулюванню нормами законодавства, чинного на час їх виникнення, зокрема Цивільним кодексом Української РСР, Кодексом про шлюб та сім'ю України. У відповідності ст. 112 ЦК України в редакції 1963 року майно могло належати на праві спільної власності … двом чи кільком громадянам. Також, вказана норма розрізняла спільну власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). У відповідності зі ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У відповідності до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. У відповідності зі ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Щодо решти майна, то згідно ч. 2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу про шлюб та сім'ю України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В силу ст. 71 Кодексу про шлюб та сім'ю України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Як роз'яснив в п. 25 Пленум Верховного суду України у своїй постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, слід керуватися положеннями ч. 4,5 ст. 71 Кодексу про шлюб та сім'ю України, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними, відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що подружжя не дійшло згоди про поділ спірного майна, при цьому реально поділити 1/2 частину магазину "[INFO]", розташованого за адресою: [ADDRESS], 1/2 частину житлової квартири [ADDRESS] неможливо, у тому числі із огляду на їх різну дійсну ринкову вартість, так само і вирішення питання поділу житлового будинку [ADDRESS] без проведення судово-будівельної експертизи неможливо, суд вважає за можливе частково задовольнити первісний та зустрічний позови із визначенням ідеальних часток сторін на спірне майно. Відповідно до частини першої ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб які беруть участь у справі. Судом докладно роз'яснювалися процесуальні права сторін у справі, зокрема щодо призначення у справі судової експертизи, проте клопотань про призначення у справі будівельно - технічної експертизи із приводу поділу житлового будинку [ADDRESS] сторонами не заявлялося. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд частково задовольняє вимоги позивачів за первісним та зустрічним позовом щодо поділу рухомого майна, враховуючи те, де фактично таке майно знаходиться на час розгляду справи та хто із сторін ним користується, та його вартість. Суд вважає недоведеним твердження [PERSON] про те, що вказана особа набула права власності на спірне майно, а саме 1/2 частку магазину "[INFO]", розташованого по [ADDRESS] та на 1/2 частку квартири [ADDRESS], за рахунок особистих коштів, отриманих від підприємницької діяльності. Так само із наданих [PERSON] документів про сплату коштів [PERSON] в сумі 40 850 грн. не вбачається те, що вказані кошти сплачувалися в рахунок здійснення розрахунків подружжя у зв'язку із відмовою від або переданням майна (майнових прав), яке є об'єктом спільної власності подружжя, у приватну власність [PERSON], при тому що [PERSON] таке заперечує (а.с.166-176). Із показів свідка [PERSON] також випливає, що сторонами у справі не укладалась у письмовій форми жодна угода щодо поділу спільного майна подружжя. Суд не вбачає підстав для застосовування положень ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, про що просить [PERSON], з огляду на відсутність згоди [PERSON] на отримання грошової компенсації від [PERSON] та, крім цього, відсутності факту попереднього внесення [PERSON] відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Із урахуванням того, що витрати на судову товарознавчу експертизу у сумі 3 500 грн., якою було визначено дійсну ринкову вартість спірного майна (а.с.73-134) сплатив позивач (а.с.177), із відповідача слід стягнути на користь позивача половину витрат на її проведення. На підставі викладеного,

Outcome: partial