Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому позовні вимоги викладені наступним чином: визнати недостовірною та такою, що ушкоджує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію розповсюджену 20.01.2015 року [PERSON] та [PERSON] на інформаційному порталі «Гречка», а саме: «Депутат Кіровоградської міської ради, екс-суддя [PERSON] сьогодні по обіді у своєму ж офісі побив активістку гуртожитку, що знаходиться по проспекту Університетському, 21, [PERSON]. [PERSON] [PERSON] почав кричати й вимагати вийти з його кабінету, а згодом навіть вдарив. Наразі жінка госпіталізована до однієї з лікарень міста й перебуває в шоковому стані. Скаржиться на різкі болі в животі, знаходиться під крапельницями»; визнати недостовірною та такою, що ушкоджує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію розповсюджену 25 січня [PERSON] та [PERSON] на інформаційному порталі «Гречка», а саме: «Громадську активістку [PERSON]. Яку за її словами, побив депутат Кіровоградської міської ради, екс-суддя [PERSON]. Жінка розповідає, в лікарні за вказівкою депутата навмисне не визначились з діагнозом, а виписали, ніби вона сама про це попросила»; визнати недостовірною та такою, що ушкоджує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію слова, а саме: «Нагадаємо, 20 січня активістка проблемного гуртожитку, що знаходиться на проспекті Університетський, 21, [PERSON] вчергове намагалась поговорити із представником фірми «Вагран» [PERSON], однак той, за її словами, побив її»; визнати недостовірною та такою, що ушкоджує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] слова розповсюджені 15.03.2016 року [PERSON], а саме: «Ми сюди прийшли не по своїй волі. Нас пригнав сюди [PERSON], який хоче за наші квартири, в яких ми давно живемо великі гроші заперечує представниця [PERSON]»; зобовязати [PERSON] спростувати дану недостовірну інформацію. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] усвідомлюючи той факт, що позивач як представник приватного підприємства «Вагран» вивчив обставини та встановив, що відповідач самозахватом заволоділа кімнатою № 937 по просп. Університетський, 21 в м. Кіровограді та з першого дня по даний час не сплачувала кошти за користування чужим майном, не бажає укласти договір найму, а бажає незаконно отримати кімнату у власність та усвідомлюючи, що вона не в змозі примусити приватне підприємство «Вагран» передати належну у власність кімнату № 937 за вищевказаною адресою та маючи на меті дискредитувати в очах оточуючих позивача, як представника приватного підприємства «Вагран», розповсюдила неправдиву придуману нею інформацію на інформаційному порталі «Гречка», яка ушкоджує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]. У позивача порушились нормальні життєві звязки, так як стало неможливим продовження активного громадського життя, порушились стосунки з оточуючими людьми, у останнього постійний високий тиск у звязку з переживанням. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 34, 46). Подав до суду клопотання (вх. № 22730 від 15.07.2016 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 37). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялася. Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з доданими до неї копіями документів, а також судова повістка у даній справі, повернуті на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 35, 47). Вказана кореспонденція направлена на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві та за якою відповідача зареєстровано за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Кіровоградській області (а.с. 19). Відповідно до статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. За змістом положень статей 3, 4 та 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні інтереси у спосіб, визначений законам України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В матеріалах справи міститься стаття, яка, як зазначає позивач, 20.01.2015 року була опублікована на інформаційному порталі «Гречка» під назвою «Депутат Кіровоградської міської ради побив громадську активістку?». У вказаній статті зазначено, що депутат Кіровоградської міської ради, екс-суддя [PERSON] сьогодні по обіді у своєму ж офісі побив активістку гуртожитку, що знаходиться по просп. Університетському, 21, [PERSON]. Жінка прийшла до представника фірми «Вагран», яка є наразі власником багатоповерхівки, аби вирішити питання щодо своєї квартири. [PERSON] [PERSON] почав кричати й вимагав вийти з його кабінету, а згодом навіть вдарив…… Наразі жінка госпіталізована до однієї з лікарень міста й перебуває в шоковому стані. Скаржиться на різкі болі в животі, знаходиться під крапельницями. Написала заяву про побиття до міліції……Потерпіла отримала направлення про проходження судово-медичної експертизи (а.с. 6). Також позивач вказує, що 25.01.2015 року на інформаційному порталі «Гречка» опублікована стаття під назвою «[PERSON] називає історію з побиттям кіровоградської активістки провокацією [PERSON]». В статті зазначено, що громадську активістку [PERSON], яку за її словами, побив депутат Кіровоградської міськради, екс-суддя [PERSON], вже виписали з лікарні. Жінка розповідає, в лікарні за вказівкою депутата навмисне не визначились з діагнозом, а виписали, ніби вона сама це попросила. Сам же [PERSON] заперечує усі закиди в свою сторону і вважає, що уся ця колотнеча з побиттям [PERSON] вигадка секретаря міської ради [PERSON], який таким чином намагається вирішити конфлікт навколо гуртожитку по просп. Університетський, 21 (а.с. 7). У вищевказаній статті опубліковані медичні документи, а саме: епікриз-виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 571 (а.с. 8), картка хворого, який вибув із стаціонару (а.с. 9), консультативний висновок спеціаліста (а.с. 10) та довідка ультразвукового дослідження від 22.01.2015 року (а.с. 11), в яких зазначено, що у [PERSON] діагностовано забій передньої черевної стінки (клінічно). Обставини, викладені у вищевказаних статтях, за відомостями позивача, також опубліковано на інформаційному порталі «Гречка» 26.01.2015 року в статті «Кіровоград: чи втручатиметься влада в проблеми скандальних гуртожитків?» (а.с. 13-16). За довідкою № 40 від 29.03.2016 року, будинок по просп. Університетському, 21 в м. Кіровограді перебуває на балансі приватного підприємства «Вагран». [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі № 937 (а.с. 17). На обґрунтування свої вимог позивачем подано висновок експерта № 62 від 27.02.2015 року, складений лікарем судово-медичної експертизи Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» (а.с. 38-40) згідно якого у громадянки [PERSON] будь-яких тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран не виявлено. В наданій медичній документації виставлений діагноз: «Забій передньої черевної стінки (клінічно)», при дачі висновку за ступенем тяжкості не визначався, так як не підтверджений обєктивними відомостями (Згідно п. 4.6. примітка «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України № 6 від 17.01.1995 року) (а.с. 38-40). Постанова слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області від 27.03.2015 року, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120020000440 від 20.01.2015 року, закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України (а.с. 41), з посиланням на висновок експерта № 62 від 27.02.2015 року, за яким тілесних ушкоджень у громадянки [PERSON] не виявлено. А також звернення позивача до Кіровоградського МВ УМВС України 28.01.2015 року з заявою про те, що 20.01.2015 року громадянку [PERSON] здійснила відносно нього завідомо неправдивий донос. В звязку з чим, постановою слідчого Кіровоградського МВ УМВС України в області від 29.01.2015 року розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12015120020000706 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 384 Кримінального кодексу України (а.с. 42). Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 2 статті 16 Цивільного кодексу України містить перелік можливих способів захисту цивільних прав та інтересів. За змістом статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, статті 277 Цивільного кодексу України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до частини 1 статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частинами 4, 7 статті 277 Цивільного кодексу України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена. Слід зазначити, що в позовній заяві не зазначений спосіб спростування інформації. В пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року розяснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009). Відповідно до частини 1 статті 200 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно частини 2 статті 200 Цивільного кодексу України суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Статтею 1 Закону України "Про телекомунікації" визначено, що інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв'язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами; інформаційна система загального доступу - сукупність телекомунікаційних мереж та засобів для накопичення, обробки, зберігання та передавання даних; дані - інформація у формі, придатній для автоматизованої обробки її засобами обчислювальної техніки; інформація - відомості, подані у вигляді сигналів, знаків, звуків, рухомих або нерухомих зображень чи в інший спосіб. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 Цивільного процесуального кодексу України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009. При цьому, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України, залучити до участі у справі автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайта, зокрема суд позбавлений можливості самостійно проводити заміну неналежного відповідача чи залучати співвідповідача до участі у справі, а позивачем таке клопотання не заявлялось. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обовязок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Водночас, згідно з положеннями статті 277 Цивільного кодексу України і статті 10 Цивільного процесуального кодексу України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. [PERSON], належних та допустимих доказів того, що саме відповідач [PERSON] є автором поширеної інформації, позивачем суду не надано. Також не надано суду доказів того, що вказаний в позовній заяві та в статтях доданих до неї зміст інформації не був спотворений під час оприлюднення, що в свою чергу виключає відповідальність відповідача за достовірність інформації. Крім того, суду не надано належного доказу, що додані до позовної заяви листи (а.с. 6-16), на яких містяться статті про побиття громадянки [PERSON] опубліковані на загальнодоступному інформаційному порталі «Гречка», оскільки на вказаних роздруківках Інтернет-сторінок відсутні посилання на адресу веб-сайту. Таким чином, на підставі викладено, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в звязку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Судові витрати розподіляються у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України та покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed