Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу садового будинку [ADDRESS], об'єднаний садовий масив "Прибрежне" та земельної ділянки [NUMBER], площею 0,0600 га, кадастровий номер [NUMBER], укладеного 01.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на вказаний садовий будинок та земельну ділянку. Позивач надав до суду письмову заяву відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 01 грудня 2015 року [PERSON] та [PERSON], уклали між собою договір купівлі-продажу належного останньому на праві власності нерухомого майна, а саме будинку у складі: садовий будинок літ. "А", загальною площею 118,6 кв.м., літня кухня літ. "Б1', сарай літ. "В", убиральня-душ літ. "Г", споруди 1-5. розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0600 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Шабівська сільська рада, об'єднаний садовий масив "Прибрежне", надану для ведення садівництва. Вказаний будинок належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 15998292 від 11.01.2014 р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 15998890, від 11.01.2014 р. Право власності відповідача на земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0600 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: Одеська область, Білгород- Дністровський район, Шабівська сільська рада, об'єднаний садовий масив "Прибрежне" підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Білгород-Дністровським районним відділом землеьних ресурсів 21.09.2006 року. Нотаріально договір купівлі-продажу між сторнами не посвідчувався і угода ніде не реєструвалася. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу сторони уклали договір в простій письмовій формі та відповідач 01 грудня 2015 року передав позивачу ключі від будинку, технічний паспорт та правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, а також власноручно написав розписку про отримання від [PERSON] 55 000 грн. в рахунок продажу вказаного нерухомого майна. Нотаріально укласти договір купівлі-продажу стророни домовилися не пізніше 01.12.2015 року. Згідно з ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу квартири укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України істотними умовами договору купівлі-продажу є найменування майна, що продається, та його ціна. Між позивачем і відповідачкою досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що підтверджується письмовими доказами: договором купівлі-продажу від 01.12.2015 року. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання його сторонами. Позивач виконав свої зобов'язання за договором: сплатив відповідачеві грошові кошти за будинок та земельну ділянку розмірі 55 000 гривень. Однак, відповідач до теперішнього часу ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п. 1 ч.2 ст. 16, ст. 392 ЦК України захист права власності здійснюється шляхом його визнання. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначенні сподівання, тобто те, на що розраховує позивач, як власник спірного садового будинку та земельної ділянки відповідачем порушені. За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було. З огляду на викладне, беруи до уваги, що сторонами були виконані усі істотні умови договору, а також що майно було правомірно придбано позивачем, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на об'єкт нерухомого майна обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved