Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

28.09.2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який вмотивувала наступним. Позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем з 14.09.1985 року по 10.12.2008 р. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25.11.2008 р. в справі № 2-527/2008 р.. За період спільного проживання у шлюбі вона з відповідачем збудували ж/будинок під реєстраційним номером [ADDRESS] На підставі рішення виконавчого комітету Синевирської сільської ради № 23 від 20.03.2008 року [PERSON] Синевирською с/радою за № 131 було видане свідоцтво про прово власності на нерухоме майно № 940035 від 07.05.2008 року на зазначений вище ж/будинок з надвірними будівлями. Позивачка на підставі вищевказаного та ст.ст. 60, 70 СК України просить визнати об'єкт права спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] визнавши за нею право власності на 1/2 частну цього будинку. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належно відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі - газеті "Новини Закарпаття" від 10.11.2015 року № 126 (4443). Причина неявки відповідача в судове засідання суду невідома, заперечення на позов до суду не надходило. Суд, за згодою позивачки, ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, оцінивши матеріали справи, зміст позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є підставними і такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 14.09.1985 р. по 25.11.2008 року перебували в зареєстрованному шлюбі. За час спільного проживання у шлюбі сторони побудували житловий будинок під [ADDRESS]. Дані обставини підтверджені: рішенням № 23 від 20.03.2008 року "Про затвердження акту приймання в експлуатацію" виконавчого комітету Синевирської с/ради Міжгірського району; Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно - домоволодіння, за адресою [ADDRESS], видане на ім'я відповідача [PERSON] 07.05.2008 року Синевирською с/радою; Витягом № 18932032 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.06.2008 року, реєстраційний номер 23156759, на ім'я [PERSON], згідно якого останній є власником в цілій частині домоволодінням, що є предметом позовних вимог. Будинковолодіння згідно інвентарної справи складається з житлового будинку з двома поверхами, загальною площею 211,84 кв.м., в тому числі площа І-го поверху становить 101,16 кв.м.; другого - 110,68 кв.м.; біля будинку споруджено господарську будівлю для худоби, огорожу. Дійсна вартість будинку та господарських споруд станом на 2015 рік становить 296720 грн. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Отже, за наведених вище обставин, суд вважає, що заявлений позов [PERSON] слід задоволити, оскільки такий заявлено правомірно, вимоги позову підтверджені належними доказами та не суперечить вимогам закону. Позивачка при зверненні з позовом до суду не оплачувала судовий збір в сумі 1483,56 грн., заявивши клопотання про зменшення його розміру до 275,60 грн.. Згідно вимог ст. 8 ЗУ "Про судовий збір", суд може зменшити розмір судового збору враховуючи майновий стан сторони. Суд, зважаючи на майновий стан позивачки, яка має на утриманні неповнолітню дочку [PERSON]., 2000 р.н., сина [PERSON], який є інвалідом війни - першої групи, є непрацюючою, вважає, що позивачці слід зменшити сплату судового збору з 1483,56 грн. до 500 грн..

Outcome: approved