Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

16.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору-купівлі продажу дійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Істотні умови договору сторони виконали повністю, але вказаний договір не був посвідчений у нотаріуса, тому він зараз не може розпорядитись належним йому майном, що і змусило його звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву, в якій просить проводити судовий розгляд справи за її відсутності, позов визнає. Дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.08.1998 року, укладеного між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем - останній придбав у власність житловий будинок [ADDRESS] за 400 гривень, зареєструвавши цей договір у Вознесенському філіалі Товарної Біржі "Нерухомість-Південь" за реєстровим номером 83 (а.с.5). Право власності зареєстровано у Вознесенському МБТІ 14.08.1998 року ( а.с. 6 ). Згідно рішення Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області № 39 від 11.04.1997 року домоволодіння розташоване в [ADDRESS] в подальшому іменувати по [ADDRESS] ( а.с. 6 ) Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі продажу був вчинений у серпні 1998 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який передбачав низку правил з приводу купівлі продажу жилого будинку ( ст. 227). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 рокувбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року, п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 року за № 20/5підставою як для державної реєстрації, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права ( правовстановлюючим документом) є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Згідно ст. 3 ЦПК України, в порядку, встановленому даним Кодексом кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Доводи позивача щодо необхідності визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, суд вважає обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню відповідно до положень ст. 47 ЦК України. Оскільки угода потребувала нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною.

Outcome: approved