Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

25 лютого 2014 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, підтримуючи який в судовому засіданні вона та її представник пояснили, що 15 лютого 2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у Мишинській сільській раді Коломийського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 1. Від даного шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Їхнє одруження виявилось невдалим. Через несумісність характерів, виникали сварки, проживши так, через деякий час вони зовсім втратили повагу один до одного. Між ними на протязі тривалого часу виникають суперечки, скандали, що призводять до неможливості спільного проживання. У кожного з них є діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникають сварки, що спричиняють їй та дітям душевні страждання. На сьогоднішній день вони проживають окремо. Син проживає із нею. В січні відповідач забрав дочку та не дозволяє їй з нею бачитися, а життям сина не цікавиться. На її прохання побачитися з дочкою він не реагує. [PERSON] працює шофером пасажирських перевезень та постійно здійснює рейси до Росії, а тому не може належним чином виховувати дитину та проводити з нею час. За таких обставин вважає, що сім'я їх розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому просить суд розірвати шлюб, так як збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, дітей залишити проживати із нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач в судовому засіданні спочатку визнавав позов, але в процесі розгляду справи свою позицію неодноразово змінював, заперечуючи проти позову в частині залишення [PERSON], [INFO], із матір'ю, оскільки вважає, що дитині краще буде із ним. Представник служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації в судовому засіданні не заперечила проти позову та вважає, що неповнолітні діти мають залишитися проживати із матір'ю, а висновок не змогли дати оскільки батьки відповідача не допустили комісію для обстеження умов проживання старшої дитини , а відповідач був відсутні й за місцем проживання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 15 лютого 2008 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] у Мишинській сільській раді Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1/а.с.5/. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.6-7/. Між позивачкою та відповідачем на протязі тривалого часу виникають суперечки, скандали, що призводять до неможливості спільного проживання. У кожного з них є діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. На сьогоднішній день вони проживають окремо. В січні відповідач забрав дочку, а син залишився проживати із позивачкою. Він не дозволяє позивачці бачитися з дочкою і на її прохання не реагує. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, а тому суд приходить до висновку, що необхідно шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище "[PERSON]", неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишити проживати із матір'ю, так як діти являються малолітніми, на даний час ще не можуть визначити свою позицію у даній ситуації через свій вік, потребують батьківської турботи та догляду, а відповідач у зв'язку із зайнятістю по роботі не може належним чином виховувати дитину та проводити з нею час. Відповідач не пред'явив позивачці претензії щодо неналежного виховання дітей, а навпаки доведено належне виконання нею своїх материнських обов'язків. Декларація прав дитини від 20.11.1959 р. містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір»ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається матері. А п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" від 12.06.1998 р. регламентує, що суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має врахувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини. На підставі ст.,ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved