Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

02.04.2014 року позивач звернулась до суду з даним позовом, який в подальшому було уточнено та згідно останньої редакції від 23.06.2014 року просила суд ухвалити рішення яким: поновити їй строк звернення до суду з даним позовом. Визнати недійсним пункт 2 рішення Одеської міської ради від 31.10.2000 року № 1809-ХХІІІ "Про передачу у приватну власність та надання у тимчасове довгострокове користування строком на 5 років, але не пізніше реконструкції [ADDRESS], громадянам - членам дачно-будівельного кооперативу "Сонячне" земельних ділянок загальною площею 0,4487 га, за адресою: [ADDRESS], для дачного будівництва" в частині передачі у приватну власність громадянці [PERSON] земельної ділянки [NUMBER] площею 0,0410 га. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №143081, виданий на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0410 га, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010950500835, кадастровий номер: 5110136900:27:006:0200. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 5110136900:27:006:0200, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказати, що дане рішення є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0410 га, за адресою: [ADDRESS], ділянка [NUMBER] та для внесення Управлінням Держземагенства у м. Одесі Одеської області відповідних змін у Поземельну Книгу. Свої вимоги мотивувала тим, що до складу земель відповідачки [PERSON] була незаконно включена земельна ділянка розміром 0,0016 г, яка знаходиться у її, позивача, власності відповідно до державного акту на право приватної власності від 28.10.1999 року. Зазначене перешкоджає їй отримати кадастровий номер на належну їй земельну ділянку. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. Представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON], її представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вказуючи на пропуск позивачем строку звернення до суду та можливість вирішення спору іншим шляхом. Представник третьої особи Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області - Шкурко О.І. залишила розгляд справи на розсуд суду. Інші сторони у судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши представників сторін, оглянувши матеріали по справі, вважає що поданий позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0305 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів "Про передачу громадянам та юридичним особам земельних ділянок у власність та надання у користування" від 10.03.1999 року № 120-ХХІІІ, для обслуговування дачних споруд, про що свідчить Державний акт на право приватної власності на землю, серії І-ОД № 073652, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2860 від 28.10.1999 року. На вказаній земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS], знаходиться дачно-будівельний кооператив «Соняшне», 50/1000 якого знаходиться у власності [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності № 3-1254 від 15.06.1998 року, виданого УЖКГ виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів (а.с.49). Відповідно до рішення Одеської міської ради від 28.04.2000 року № 123З-XXIII "Про внесення змін до пункту 127 рішення Одеської міської ради № 120 - XXIII від 10.03.1999 року "Про передачу громадянам та юридичним особам земельних ділянок у власність та надання у користування" в частині, що стосується місцезнаходження земельних ділянок, були внесені зміни, а саме: замість адреси "[ADDRESS]" вважати правильної адресу "[ADDRESS]". Земельна ділянка [PERSON] межує із земельною ділянкою [PERSON], що знаходиться за адресою [ADDRESS], котру вона отримала на підставі рішення Одеської міської ради № 1809-ХХШ від 31.10.2000 року. 04 листопада 2009 року відповідачка [PERSON] оформила на свою земельну ділянку Державний акт на право власності на земелю серії ЯИ №143081 загальною площею 0,0410 га. Однак, даний Акт був складений з помилками, зокрема межі його земельної ділянки частково накладаються на межі, виділеної [PERSON] земельної ділянки ще в 1999 році. Так, при порівнянні схематичного плану в державних актах, вбачається наявність накладки частини меж однієї земельної ділянки на іншу. Факт такої помилки визнавався і управлінням Держземагенства у м. Одесі Одеської області, яке зазначило, що встановлена наявна накладка на земельну ділянку кадастровий номер 5110136900:27:006:0200 (державний акт серії ЯИ №143081 реєст № 010950500835 на ім'я [PERSON] від 4 листопада 2009 року та необхідно уточнити міри ліній по опису меж від А-Б і Г-А (державний акт серії І- ОД № 073652 гр.[PERSON].) листом від 13.02.2014 року № 5-І 46/54. Відповідно до рішення правління ДБК "Соняшне" від 22.05.88 р., затвердженого загальними зборами пайовиків, [PERSON] була прийнята у члени ДБК "Соняшне". Згідно з довідками ДБК "Соняшне" № 002 від 11.09.1995 р. та .№ 1 від 30.08.1996 р. у користуванні [PERSON] знаходилася земельна ділянка площею 331 кв.м. Дані обставини також підтверджуються витягом з рішення ДБК "Соняшне" (протокол № 41 від 04.04.1998 року). З 1992 р. по 1998 р. оплата за земельну ділянку проводилась з розрахунку 310 кв.м., а з 2000 р. проводилась з розрахунку 305 кв.м. Вказані обставини підтверджуються листом ДБК "Соняшне" від 02.04.2002 р. Також, відповідно до листа ДБК "Соняшне" від 02.04.2002 р. вказано, що площа земельної ділянки, яка знаходитися у власності відповідачки згідно державного акту від 04.11.2009 року, спочатку складала 330 кв.м. та розмір якої змінився лише на підставі рішення Одеської міської ради від 31.10.2000 року № 1809- XXIII. Так, представник позивача у судовому засіданні пояснив, що, починаючи з отримання позивачем земельної ділянки на межі земельних ділянок сторін завжди незмінно стояв паркан, яким вона користувалась. При видачі позивачу державного акту на земельну ділянку відповідачка підписала погодження земельної ділянки як суміжний землекористувач, що підтверджується актом встановлення та узгодження меж земельної ділянки, наданої для обслуговування дачних споруд від 30.09.1999 року. Однак, відповідачка звернулась до суду про визнання частково недійсним державного акту на земельну ділянку позивача та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2002 року їй в позові було відмовлено. Вказане рішення набрало чинності 26.12.2002 року та є чинним. Рішенням Київського районного суду м. Одеси було встановлено, що [PERSON] згідно з державним актом на землю від 28.10.1999 року була передана земельна ділянка площею 0, 0305 кв.м., розташована у ДБК "Соняшне", де вона є членом ДБК з травня 1988 року. Також, судом було встановлено, що при підготовці та проведені приватизації спірної земельної ділянки, по [ADDRESS] в ДБК «Соняшне» на ім'я [PERSON] порушень законодавства не було, приватизація землі проведена правильно, з врахуванням фактичного користування [PERSON] ділянкою землі, яка знаходилась в землекористуванні ДБК що розташована за вікном з стороні будови [PERSON] Дані обставини доведені сукупністю всіх представлених і досліджених в судовому засіданні доказів. Отже, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 22 ЗК України (в редакції 1992 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Рішення щодо вилучення частини земельної ділянки, що належить позивачу не було. Також, при вирішенні питання суд бере до уваги, що про те, що права позивача порушені оскаржуваним рішенням Одеської міської ради від 31.10.2000 року їй стало відомо лише нещодавно, під час реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Так листом від 13.02.2014 року Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області повідомило [PERSON] про те, що наявна накладка на належну їй земельну ділянку земельної ділянки, що належить відповідачці [PERSON], у зв`язку з чим проведення державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки можливо тільки після вирішення цього питання у судовому порядку (а.с.145). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що строк звернення до суду [PERSON] слід поновити, так як про порушення своїх законних прав їй стало відомо лише у теперішній час. Також факт того, що до складу земель [PERSON] була незаконна включена земельна ділянка розміром 0, 0016 га, яка знаходиться у власності позивачки відповідно до державного акту на право приватної власності від 28.10.1999 року підтверджується висновком землевпорядного експертного дослідження № 050/1/2024 від 14.05.2014 року, проведеного ПГІ "Одеський науково - дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С." та заявою [PERSON] від 24.02.2014 року, засвідченою приватнім нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] Суд приймає вищевказане експертне дослідження в якості належного та допустимого доказу по справі, так як відповідач вищевказане не спростував, з клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи до суду не зверталась. Також суд приймає до уваги нотаріально посвідчену заяву відповідача [PERSON] від 24.02.2014 року, в якій остання повідомляє про згоду щодо встановлення (існуючих) меж земельної ділянки [PERSON] та відсутність будь-яких претензій до [PERSON] як власника земельної ділянки, в тому числі до земельної ділянки площею 0, 0016га, що розташована перед вікном належної їй дачної будівлі (а.с.133). За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не грунтуватися на припущеннях. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Порушення земельного законодавства при наданні земельної ділянки відповідачу випливає також із положень абзацу 3 п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р., згідно якого «Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним». Таким чином судом встановлено, що було порушено норми земельного законодавства при видачі відповідачці Державного акту на земельну ділянку, адже одночасно їй передано частину земельної ділянки, яка раніше, в 1999 році, була передана [PERSON] належним чином із встановленням меж земельних ділянок у натурі (на місцевості). Згідно зч. 1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Згідно ч.5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно пп. б), г), д) ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ N 27 від 16.04.2004 р. визначено, що згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів". Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВСУ N27 від 16.04.2004 р. "Розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність". В статті 141 ЗК України, міститься виключний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою відповідачем. Отже, п. 2 рішення Одеської міської ради від 31.10.2000 року № 1809 - XXIII "Про передачу у приватну власність та надання у тимчасове довгострокове користування строком на 5 років, але не пізніше реконструкції [ADDRESS], громадянам - членам дачно - будівельного кооперативу "Сонячне" земельних ділянок загальною площею 0, 4487 га, за адресою: [ADDRESS], для дачного будівництва" відносно [PERSON] про передачу у приватну власність земельної ділянки [NUMBER], площею 0, 0410 га та надання у тимчасове довгострокове користування строком на 5 років, але не пізніше реконструкції [ADDRESS] земельну ділянку площею 0, 0041 га не відповідає вимогам вищевикладених норм чинного законодавства України, а також пп. 12 п. 2 рішення Одеської міської ради від 31.10.2000 року №1809-ХХІІІ та державним актом на право приватної власності на землю від 04 листопада 2009 року серія ЯИ № 143081, якої був виданий гр. [PERSON] на підставі вказаного рішення від 31.10.2000 року були порушені права гр. [PERSON] як власника суміжної земельної ділянки. Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року 280/97-ВР, акти органів місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. У зв'язку із зазначеним, суд вважає, що оскаржуваний пункт рішення Одеської міської ради від 31.10.2000 року № 1809 - XXIII не відповідає вищевикладеним вимогам законодавства України, що є підставою для визнання його у судовому порядку незаконним та скасування. Разом з цим, Верховний Суд України в своїй ухвалі від 08 червня 2011 року, зазначає, що та обставина, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. При цьому, згідно вимог ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що держаний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 143081, виданий на ім'я [PERSON], підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 118, 155 Земельного кодексу України. Відповідно до п. 10, п.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання незаконним рішення, дій чи діяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З урахуванням вищевказаних норм законодавства суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] є обгрунтованим, заявленим відповідно до вимог чинного законодавства, а від так підлягає задоволенню в повному обсязі. Разом з цим суд вважає за необхідне відновити строк позовної давності до вимог позивача, оскільки про факт того що до складу земель [PERSON] була незаконна включена земельна ділянка яка знаходиться у власності позивача, вона дізналась з листа № 5- І 46/54 Управління Держземагенства у м. Одеса Одеської області лише 13.02.2014 року, тому строк на оскарження п. 2 рішення Одеської міської ради від 31.10.2000 року № 1809-ХХІІІ та державного акту на право приватної власності на землю від 04 листопада 2009 року серія ЯИ № 143081 був пропущений з поважних причин. Крім того, вирішуючи питання по суті, суд бере до уваги відсутність інших механізмів для вирішення даного спору та приведення документів сторін у відповідність вимогам чинного законодавства.

Outcome: approved