Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що в 1989 році він зі своєю сім`єю вселився в житловий будинок [ADDRESS] . Дозвіл на вселення був наданий правлінням колгоспу «Світанок», так як він був членом вказаного підприємства, а у вищезазначеному житловому будинку ніхто не проживав. Після вселення його сім`я проживає в цьому будинку і по теперішній час. Питанням про правовстановлюючі документи на цей будинок за весь період проживання в ньому він не переймався, так як був впевнений в законності набуття права власності на нього, та з причини юридичної необізнаності вважав, що домова книга та той факт, що його сім`я зареєстрована у вказаному будинку, підтверджують його право приватної власності на вказаний житловий будинок. У 2018 році виникла потреба укласти договір з житлово-комунальним підприємством, та з`ясувалося, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок. За весь час, протягом якого вони проживають у цьому будинку, йому та його сім`ї ніхто не пред`являв претензії на право власності на житловий будинок. Вказує, що на даний момент житловий будинок формально є безхазяйним майном, але питання про визнання такого безхазяйним орган місцевого самоврядування не порушує, так як фактично він є власником цього будинку на протязі останніх двадцяти двох років, але з причини заплутаності правових норм, незрозумілості законодавства з питань оформлення права власності не може стати повноцінним власником. На підставі ст.344 ЦК України просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, в подальшому просив слухати справу у його відсутності, будучи допитаним в якості свідка суду показав, що будинок був побудований колгоспом «Світанок» його бабусі, на цей будинок дали лише домову книгу, більше ніяких правовстановлюючих документів не надали. В цьому будинку проживала його бабуся [PERSON] разом зі своєю сестрою [PERSON] . В 1989 році він приїхав з Казахстану і зареєструвався у бабусі. В 1990 році бабуся померла. В травні 1990 року він одружився та постійно проживає в будинку за адресою [ADDRESS] . У них народились двоє дітей, які також проживали за вказаною адресою. Він з дружиною постійно володів вказаним будинком, обробляли присадибну земельну ділянку, ніхто претензій щодо будинку не пред`являв. Будинку в якому він проживає присвоєно адресу [ADDRESS] , а у будинку громадянина [PERSON] [ADDRESS] з 1998 року. Назву вулиці було перейменовано на Молодіжна. Представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив його задовольнити, в подальшому просив слухати справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнання права власності. Третя особа [PERSON] проти заявлених вимог не заперечував та будучи допитам в якості свідка суду показав, що він приїхав до смт. Сиваське в 1993 році та проживав на квартирі по [ADDRESS] в подальшому в 1996 році купив свій будинок в колгоспі. На час його приїзду в смт. Сиваське [PERSON] вже проживав в будинку за адресою [ADDRESS] і до цього часу проживає зі своєю сім`єю. Претензій до [PERSON] він не має, так як будь-яких претензій до будинку позивача не має. Третя особа [PERSON] проти заявлених вимог не заперечувала та будучи допитаною в якості свідка суду показала, що вона з 1988 року і до теперішнього часу проживає за адресою [ADDRESS] , проживала бабуся позивача [PERSON] , які цей будинок надав колгосп «Світанок». У 1989 році позивач приїхав до бабусі та залишився у неї проживати, У 1990 році одружився, народились двоє дітей. Позивач з сім`єю постійно проживають, безперервно, відкрито володіють та користуються будинком по [ADDRESS] . Будинок позивача не оформлений так як старий будинок, який надавався бабусі було знесено, ще за радянських часів, замість нього було побудовано новий будинок, тому і залишився він не оформлений. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явились, повідомлені завчасно, належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, проживає з співмешканцем [PERSON] на протязі останніх п`ятнадцяти років. За цей час в будинку по [ADDRESS] , проживав позивач зі своєю сім`єю. В домовій книзі по її будинку вказана адреса [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає навпроти позивача. З 1986 року вона проживає по [ADDRESS] ) та знає, що позивач приїхав до смт. Сиваське у 1989 році та проживав з бабусею, потім в 1990 році одружився, у них народились діти і до цього часу там всі проживають. Сусідом позивача є [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України - учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області №35 від 28.04.1998 року [PERSON] передана присадибна ділянка в постійне користування в [ADDRESS] , у розмірі 0,15га. Розпорядженням Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області від 10.02.2016 року №05 перейменовано вулиці в [ADDRESS] . Відповідно до відповіді ТОВ «Світанок» від 09.10.2018 року №919, станом на 05.10.2018 року на балансі підприємства житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] відсутній. Також відсутні будь-які правовстановчі документи на право власності на вказаний будинок. Згідно повідомлення КП Генічеського БТІ Херсонської обласної ради від 17.10.2018 року №120, право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] станом на 01.01.2013 року зареєстровано за [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 16.12.1996 року . З відповіді Сиваської селищної ради Херсонської області від 19.10.2018 року №620-2118 вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] , в якому має реєстрацію місця проживання [PERSON] не перебуває на обліку комунальної чи державної власності. Довідкою АФ «Сиваш» від 10.10.2018 року № 452 повідомлено, що житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] не обліковується, як приватна власність підприємства. Відповідно до відповіді регіонального Фонду державного майна в Херсонській області, автономній республіки Крим та м. Севастополі від 24.10.2018 року №10-06-03763, станом на 24.10.2018 року житловий будинок за місцем знаходження [ADDRESS] в управлінні Регіонального відділення не перебуває. Відповідно до договору від 16.12.1996 року [PERSON] купив у КСП «Світанок» житловий будинок за адресою [ADDRESS] . З інформації Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області від 02.10.2019 року №551-2118 вбачається, що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до рішення Сиваської селищної ради від 13.02.1998 року про присвоєння нумерації будинкам, розташованих в [ADDRESS] [PERSON] [ADDRESS] . Таким чином судом встановлено, що позивач по справі відкрито та добросовісно користується будинком в [ADDRESS] на протязі майже тридцяти років, здійснює догляд за ним, користується та обробляє присадибну земельну ділянку. Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 року у справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першій\~статті 344 ЦК України\~за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Тому при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Матеріали справи не містять жодних підстав для сумніву щодо достовірності обставин на які посилається позивач. Згідно з нормами\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014р. та відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності (п.9); Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ (п.11); Враховуючи положення статей\~16,\~344,\~396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей\~387,\~391 ЦК. Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред`явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення\~статті 388 ЦК\~за наявності відповідних заперечень з боку відповідача (п.12); Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13) Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")(п.14). Відповідно висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладених у його постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої\~статті 355 цього Кодексу, та систематизованих у Листі Верховного Суду України "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" від 01.07.2013р. зазначається, що у відповідності до\~ЦК України\~набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами\~ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2\~ст. 344 ЦК\~особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до\~ст. 344 ЦК\~для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п`ять років. Таким чином, виходячи зі змісту\~ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. З урахуванням конкретних обставин справи суд вважає, що позивач заволодів добросовісно спірним будинком у 1990 році, проживав із своєю сім`єю та двома дітьми. В будинок він вселився не самоправно, а з дозволу попереднього власника своєї бабусі. Заволодіння будинком позивачем відбулося без обману, насильства, умислу завдати будь-кому шкоду, про що позивачем в судовому засіданні позивачем надано докази. Володіння позивачем будинком визнається судом відкритим, тому що позивач не приховував факт знаходження спірним майном у його володінні. Таке володіння визнається судом безперервним, тому що воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Таким чином, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним житловим будинком майже 30 років, постійно мешкає у ньому, опікується ним, проводить ремонти, оплачує комунальні послуги. Цей будинок нікому не належить, ніхто не заявляв до позивача вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна і позивач продовжує відкрито та безперервно володіти спірним будинком. Крім того, відповідач селищна рада до цього часу не звернулася із заявою про визнання спадщини відумерлою, а тому наявні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірний будинок за набувальною власністю. На підставі зазначеного та

Outcome: approved