Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Попівська сільська рада Конотопського району Сумської області, як орган опіки та піклування звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , проживає у м. Шостка Сумської області, винаймає житло, постійно змінює місце проживання, ніде не працює, вживає алкогольні напої, з донькою не спілкується. Батько дівчинки, [PERSON] помер. Зі слів дитини мати у її вихідні не брала, не надавала жодної підтримки, не забезпечувала матеріально. Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 11.07.2018 року по справі 577/2124/18 шлюб між батьками дитини було розірвано та 09.11.2018 року видано судовий наказ про стягнення аліментів, проте відповідачка аліментів не сплачувала. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав 22.03.2021 року було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області. З 01.09.2012 року дитина навчається в ЗОШ санаторна школа-інтернат. Дівчинкою весь час опікувався батько. Мати участі у вихованні дитини не приймає. 16.04.2021 року на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини одноголосно було вирішено надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . На засідання комісії [PERSON] не прийшла. Крім того, [PERSON] вже позбавлена батьківських прав відносно старшого сина [PERSON] . Всі вище перелічені фактори свідчать про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку . Представники третіх осіб: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, кожен окремо, надали заяви, в яких просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, не заперечують проти винесення заочного рішення. Оскільки позивач не заперечує заочному розгляду справи, про що зазначив у поданій заяві, справу на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Встановлено судом, що [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно копії рішення Конотопського міськрайонного суду від 11.07.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Відповідно до судового наказу з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.16). Як вбачається з копії інформації Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІ ступенів, де з 01.09.2012 року навчається [PERSON] , дівчинкою весь час опікувався батько, а мати не цікавилася навчанням та не брала участі у вихованні дитини (а.с.10). За інформацією служби у справах дітей Шосткинської міської ради відповідачка повідомлена про розгляд щодо неї питання про доцільність позбавлення її батьківських прав. У телефонній розмові вона надала пояснення щодо даної справи та більше на телефонні дзвінки не відповідала (а.с.11). З висновку органу опіки та піклування Попівської сільської ради № 02-25/1210 від 29.03.2021 року та органу опіки та піклування Конотопської районної державної адміністрації № 04-23*1422 від 19.04.2021 року вбачається про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.5-6,7-8). Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є первоосновою розвитку особистості дитини. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Позивачем доведено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про переконливість наданих позивачем доказів та необхідністю позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] . Окрім того, слід зауважити, що сам факт позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дитини не є остаточним, оскільки відповідно до ст.169 СК України, в разі зміни її поведінки, суд за її позовом може поновити батьківські права. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивача звільнено від його сплати при подачі позову на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved