Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

20 липня 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулась до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 118А/07-4. Відповідно до вказаного договору, відповідачу був наданий кредит в розмірі 42 867 до 10 грудня 2014 року. За користування кредитними коштами встановлена плата 15% річних, з подальшим збільшенням до 25% річних, згідно із додатковим договором № 2 до кредитного договору, для придбання автотранспортного засобу марки ЗАЗ DAEWOO LANOS TF699P 2007 року випуску, зеленого кольору, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно із п. 2.5.1 договору, позичальник зобов'язаний щомісячно до дати, встановленої в графіку поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку. Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області з відповідача [PERSON] на користь позивача ВАТ «ВіЕйБі Банк» було присуджено стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором № 118А/07-4 від 28 грудня 2007 року, у розмірі 52302,49 грн., яка складалась із: заборгованості по кредитному договору (тіло кредиту) - 38 837,34 грн., відсотків за користування кредитом - 10 182,17 грн., комісії за РО - 724,48 грн. та штрафу/пені за несвоєчасне погашення кредиту - 2 558,50 грн. Позивач виконав умови кредитного договору надавши позичальнику кредит, однак позичальник до теперішнього часу зобов'язання передбачені кредитним договором не виконує, у зв'язку із чим, станом на 30 березня 2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 74 832,84 грн., яка складається із : - заборгованості за відсотками за користування кредитом - 69 496,74 грн.; - комісії за РО - 3 232,34 грн.; - штрафу/пені за несвоєчасне погашення кредиту - 2 103,76 грн. За таких обставин позивач вважає, що відповідач у строк, вказаний в договорі своїх зобов'язань по кредитному договору не виконує, а тому просить суд стягнути вказані кошти з відповідача на його користь. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідача, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та розташування відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому, відповідно роз'яснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр». Однак, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 118А/07-4. Відповідно до вказаного договору, відповідачу був наданий кредит в розмірі 42 867 до 10 грудня 2014 року. За користування кредитними коштами встановлена плата 15% річних, з подальшим збільшенням до 25% річних, згідно із додатковим договором № 2 до кредитного договору, для придбання автотранспортного засобу марки ЗАЗ DAEWOO LANOS TF699P 2007 року випуску, зеленого кольору, кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно із п. 2.5.1 договору, позичальник зобов'язаний щомісячно до дати, встановленої в графіку поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених в Графіку (а.с. 8-16). Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 12 травня 2010 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ВАТ «ВіЕйБі Банк» було присуджено стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором № 118А/07-4 від 28 грудня 2007 року, у розмірі 52302,49 грн., яка складалась із: заборгованості по кредитному договору (тіло кредиту) - 38 837,34 грн., відсотків за користування кредитом - 10 182,17 грн., комісії за РО - 724,48 грн. та штрафу/пені за несвоєчасне погашення кредиту - 2 558,50 грн. (а.с. 22-22 з.б.). Судом встановлено, що зміст вказаного договору (правочину) не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов'язковим для виконання. Позичальник не виконував належним чином зобов'язання передбачені п.п. 6.1.2, 6.1.4 договору, у зв'язку із чим, станом на 30 березня 2017 року заборгованість відповідача за кредитом становить 74 832,84 грн., яка складається із: заборгованості за відсотками за користування кредитом - 69 496,74 грн.; комісії за РО - 3 232,34 грн., та штрафу/пені за несвоєчасне погашення кредиту - 2 103,76 грн. (а.с. 6-7). Враховуючи наведені обставини, суд визнає, що між сторонами склалися спірні кредитні правовідносини, які регулюються нормами статей 523, 629, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що банк повністю виконав умови кредитного договору, видавши [PERSON] кредитні кошти, та належним чинним виконував взяті на себе зобов'язання протягом всього строку дії кредитного договору. Відповідач ж не виконував своєчасно зобов'язання по договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що [PERSON] порушуються умови укладеного договору, внаслідок чого утворився борг перед позивачем в зазначеній сумі. Таким чином, суд визнає, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором. В матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані того, що відповідач вживав заходів для належного виконання зобов'язання по даному правочину, у зв'язку із чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з його вини. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідач [PERSON] зобов'язань по договору кредиту не виконував, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача кошти за кредитним договором, виходячи з наступних розрахунків: 38837,34 грн. (заборгованість за кредитом) - 38837,34 грн. (заборгованість за кредитом, стягнута за рішенням суду від 12 травня 2010 року) = 00 грн. 00 коп.; 79678,91 грн. за відсотками за користування кредитом - 10182,17 грн. (заборгованість за відсотками за користування кредитом стягнута за рішенням суду від 12 травня 2010 року) = 69 496,74 грн.; 3 956,82 грн. комісія за РО - 724,48 (комісія за РО стягнута за рішенням суду від 12 травня 2010 року) = 3 232,34 грн. Вирішуючи питання про стягнення пені та штрафів, суд виходив з наступного. Відповідно ст. 1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, м. Слов'янськ Донецької області визначено як населений пункт, в якому проводилась антитерористична операція. Суд також зазначає, що виходячи з аналізу норм ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, слід дійти висновку, що у випадку нарахування пені та/або штрафів у період проведення АТО, вони повинні бути скасовані. При цьому, розпорядження КМУ про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, лише чітко визначає коло осіб, на яких розповсюджується дія норм ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і у сенсі ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не є початком відліку часу з якого розповсюджується заборона на нарахування пені та штрафів. Як встановлено у судовому засіданні, останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача є: м. Горлівка, Донецької області, тобто, в населеному пункті, який віднесено згідно із розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. З врахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення штрафів/пені не підлягає задоволенню. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою оголошення в пресі, входять до предмету доказування по справі. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial