Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08 травня 2014 року в розмірі 11960,87 гривень. У позовній заяві зазначено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка є частиною укладеного договору № б/н від 08 травня 2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів, однак відповідачем належним чином умови договору не виконувались, були порушені строки повернення кредиту та сплати відсотків. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 19 березня 2019 року має заборгованість по кредиту в розмірі 11960,87 грн., яка складається з наступного: 906,52\~грн.\~заборгованість за\~тілом кредиту,\~2324,44\~грн.\~заборгованість за\~простроченим тілом\~кредиту,\~6484,15\~грн.\~нарахована пеня\~за прострочене\~зобов`язання,\~1200,00\~грн.\~нарахована пеня\~за несвоєчасність\~сплати боргу\~на суму\~від 100\~грн.,\~500,00\~грн.\~штраф (фіксована\~частина),\~545,76\~грн.\~штраф (процентна\~складова). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи. Участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини своєї неявки, не подав клопотання про відкладення розгляду справи, чи слухання справи без його участі, не подав відзиву на позов, про місце, дату і час судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08 травня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач по справі отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Договір про надання банківських послуг є договором приєднання згідно ст. 634 України, який складають: заява відповідача, "Умови та правили надання банківських послуг" та "Тарифи банку" викладені на банківському сайті: www/privatbank.ua. Згідно з п.2.1.1.12.1 Умов під борговими зобов`язаннями за Кредитом Сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта. Пункт 2.1.1.12.2 Умов визначає, що за користування Кредитом протягом Пільгового періоду Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок Кредиту. В разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату зарахування. Сплату відсотків за Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в сумі нарахованих відсотків (договірне списання). При непогашенні суми простроченого кредиту, згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору, на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту. Відповідно до змісту п. п. 2.1.1.7.6, 2.1.1.4.2, 2.1.4.6 договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. +5 % від суми позову та у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань. Пунктом 1.1.7.11 договору передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідність до\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно пункту 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема сплата неустойки. Положеннями статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене\~та положення\~статті 549\~ЦК України,\~штраф і\~пеня є\~одним видом\~цивільно-правової\~відповідальності,\~а тому\~незважаючи на\~умови кредитного\~договору їх\~одночасне застосування\~за одне\~і те\~саме правопорушення\~ порушення\~строків виконання\~грошових зобов`язань\~за кредитним\~договором,\~свідчить про\~недотримання положень,\~закріплених у\~статті 61\~Конституції України,\~щодо заборони\~подвійної цивільно-правової\~відповідальності за\~одне й\~те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. За умовами договору відповідач зобов`язаний сплатити неустойку (штраф та пеню) в разі порушення ним зобов`язання, проте з огляду на законодавчу заборону одночасного їх застосування суд вважає доцільним стягнути з відповідача неустойку у виді штрафу, враховуючи наступне. Відповідно до висновків, що містяться у абз. 3 п. п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, відповідно до яких держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Судом встановлено, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 3230,96 грн. (906,52 грн. заборгованість за тілом кредиту + 2324,44 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту). Розмір нарахованої пені в сумі складає 7684,15 грн. і перевищує суму заборгованості по тілу кредиту. За наведених підстав, дотримуючись принципу диспозитивності і рівності сторін, а також принципу пропорційності, з урахуванням\~вимоги про\~стягнення штрафу, суд не вбачає підстав для стягнення нарахованої позивачем пені. В цій частині у позові суд відмовляє. Конституційний суд України у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 08 травня 2014 року підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 906,52 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 2324,11 грн., а також штрафів - 500,00 грн. - фіксована частина та 545,76 грн. - процентна складова, у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Outcome: partial