Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з даним позовом до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач) про визнання права на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.09.2002 року чоловік позивача [PERSON] , займаючи посаду слюсаря цеху 5 Київського мотоциклетного заводу отримав ордер № 1216 від 13.09.2012 року про те, що йому надається приміщення житловою площею 18,00 кв.м в гуртожитку за період роботи на даному підприємстві, а саме кімната [ADDRESS] за підписом начальника ЖКВ [PERSON] та скріплений печаткою Дочірнього підприємства "Мрія" ВАТ "Київський мотоциклетний завод". На підставі вказаного ордеру позивач разом з чоловіком та донькою проживали у кімнаті у гуртожитку як родина із трьох осіб. 30.05.2018 року [PERSON] було подано заяву щодо заміни ордеру № 1216 від 13.09.2002 року на кімнату в гуртожитку на новий, у зв`язку з припиненням діяльності ДП "Мрія" ВАТ "Київський мотоциклетний завод" та переданням вказаного гуртожитку у власність територіальної громади Шевченківського району м. Києва. [INFO] року [PERSON] помер, про що було складено відповідний актовий запис № 9801, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.06.2018 року, виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в м. Києві. Станом на дату смерті чоловіка позивача, заява останнього розглянута не була. У зв`язку зі смертю чоловіка, 15.06.2018 року позивач через Центр надання адміністративних послуг звернулась із заявою щодо внесення змін у справу квартирного обліку. За результатами розгляду вказаної заяви позивача було запрошено на засідання громадської комісії з житлових питань для розгляду питання щодо зняття її родини з квартирного обліку. Засідання громадської комісії з житлових питань відбулось 30.08.2018 року за результатами якого було прийнято рішення про зняття з квартирного обліку родини [PERSON] 11.02.2019 року представник позивача звернувся до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про видачу ордеру на спірне приміщення. 18.02.2019 року відповідачем було відмовлено у видачі ордеру на житлове приміщення з підстав того, що позивач забезпечена іншим житлом. Таким чином, позивач вважає відмову у видачі ордеру з даних підстав незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом, відповідно до вимог якого просила суд: визнати право користування кімнатою [ADDRESS] за [PERSON] та зобов`язати відповідача видати ордер на право зайняття жилого приміщення - кімнати [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01.04.2019 року 27 березня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив закрити провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] щодо зобов`язання Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації видати їй ордер на право зайняття жилого приміщення - кімнати [ADDRESS] , а в задоволенні решти позовних вимог відмовити з огляду на те, що позивач не перебуває на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та не внесена до Єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а тому правові підстави для надання їй ордеру відсутні. Також відповідач зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту порушення її прав з боку відповідача, а будь-які документи, які слугували б підставою для визнання права користування та проживання позивача в спірному жилому приміщенні в неї відсутні. 13 травня 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач зазначила, що заявлені нею вимоги є законними та обґрунтованими, а твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву спростовуються відповідними доказами про реєстрацію місця проживання позивача у спірному приміщенні, відсутністю у неї заборгованості за комунальні послуги, а також поясненнями сусідів позивача, які можуть підтвердити факт її постійного проживання у даному гуртожитку. Окрім того, позивач вказала, що у неї відсутнє на праві власності інше житлове приміщення, де вона могла б проживати. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на користування житловим приміщенням відмовлено. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 13.06.2019 року та задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання свідків. В судовому засіданні 13.06.2019 року позивач та її представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні 13.06.2019 року представник відповідача позов не визнала та заперечувала проти його задоволення з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, пояснила суду, що знає позивача з 1990-х років. Зазначала, що позивач весь час проживала в кімнаті та здійснювала її утримання і ремонт. Раніше гуртожиток був на балансі заводу, а потім був переданий ШРДА. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що знає позивача з 2004 року та займався господарськими справами в гуртожитку. Знає, що позивач жила в гуртожитку з чоловіком та дітьми. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, допитавши свідків, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступник підстав. Так, стаття 9 ЖК України визначає, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 1 ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам слід з`ясовувати, чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання і т.п. Судам слід враховувати, що гуртожитками є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією, органом громадської організації і профспілковим комітетом до початку будівництва прийнято рішення про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як гуртожитки. Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових і виключаються з їх числа за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів. Судом встановлено, що 13.09.2002 року [PERSON] та родині з 3-х осіб було видано ордер ДП ВАТ «Київський мотоциклетний завод» на кімнату [ADDRESS] на період роботи на підприємстві. На підставі розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21.03.2017 року, гуртожиток по [ADDRESS] було передано до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передано до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві адміністрації. 09.06.2018 року [PERSON] помер та згідно із розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві адміністрації від 10.09.2018 року його було знято разом із родиною з квартирного обліку на підставі забезпечення житлом. В подальшому, на засіданні наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій у Шевченківському районі міста Києва, 10.08.2018 року було прийнято рішення відмовити [PERSON] у видачі ордера у зв`язку із забезпеченістю житлом в місті Києві та знято з квартирного обліку. Рішення щодо відмови [PERSON] у видачі ордера від 10.08.2018 року позивачем в установленому порядку не оскаржувалось. Відповідно до п. 10 Розділу І Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року N 84 (в редакції, чинній на момент прийняття рішення), жила площа в гуртожитках не надається особам, які забезпечені житлом у тому самому населеному пункті, де зареєстровано гуртожиток. Статтями 128, 129 ЖК України передбачено, що порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Жила площа у спеціальних гуртожитках для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, надається в порядку, що визначається відповідними органами місцевого самоврядування. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Так судом встановлено, що рішення про надання жилої площі в гуртожитку [PERSON] не приймалось, та відповідно, ордер не видавався. Відповідно до ч.1 ст. 58 Житлового кодексу УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. При цьому положеннями ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі ї створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Відповідно до ст. 30 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, відповідно до ст. 58 ЖК України. Як вбачається з матеріалів справи, будинок де мешкає позивач має статус гуртожитку і належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та входить до сфери управління Шевченківського району м. Києва. Ордер на займане приміщення відповідачем позивачу не видавався. Рішення про відмову у видачі ордеру позивачем не оскаржувалось. Згідно з Рекомендацією N R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Зі змісту наведених норм вбачається, що питання видачі ордеру, є саме дискреційним повноваженням відповідача. При цьому, суд, встановивши порушення вимог закону при прийнятті рішення про видачу ордеру має право скасувати прийняте рішення або зобов`язати діяти в спосіб передбачений законом. Разом із тим, позивач, не оскарживши рішення відповідача про відмову у видачі ордеру просить суд зобов`язати відповідача видати такий ордер, що є передчасним. Право користування житловим приміщенням в гуртожитку посвідчується ордером, а отже вимоги при визнання за особою права на користування кімнатою в гуртожитку без видання відповідно ордеру, є також передчасним. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні та у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та передчасністю.

Outcome: dismissed