Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач у листопаді 2019 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та неустойки зі сплати аліментів, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача: заборгованість зі сплати аліментів у сумі 78 940,81 грн., суму інфляційних втрат боргу по сплаті аліментів за період з листопада 2016 року по серпень 2019 року у сумі 25718,65 грн., суму 3% річних, нарахованих на борг по сплаті аліментів за період прострочення з 25.03.2016 року по 14.11.2019 року у сумі 8624,33 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 08.09.1999 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] ( [INFO] ) у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист від 26.01.2007 року №2-2754 про примусове виконання рішення суду. ДВС Дарницького РУЮ, за виконавчим листом №2-2754, виданим 26.01.2007 року, було відкрито виконавче провадження ВП №21322652, яке постановою від 19.12.2018 року було закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження". Разом з тим, згідно розрахунку раборгованості по аліментам, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 25.03.2016 року становить 78 940,87 грн. [PERSON] 10.02.2018 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на " [PERSON] ". Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.04.2020 року відкрито провадження у справі розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій просить проводити судовий розгляд справи у її відсутності. Зі змісту заяви вбачається, що заявлені позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з`явився, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву до суду не надійшло. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст.279 ЦПК України. Суд дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що ДВС Дарницького РУЮ, за виконавчим листом №2-2754, виданим 26.01.2007 року Дарницьким районним судом м.Києва, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини щомісячно, було відкрито виконавче провадження ВП №21322652. Згідно розрахунку раборгованості по аліментам, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 25.03.2016 року становить 78 940,87 грн. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 19.12.2018 року встановлено закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення, а саме: до 25.03.2016 року. Заборгованість складає станом на 25.03.2016 року - 78 940,87 грн. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження ВП №21322652 закінчено. [PERSON] 10.02.2018 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище на " [PERSON] ". Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у сумі 78 940,87 грн. Так, відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. При цьому, згідно положень ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментах підлягають задоволенню. Крім того, позивачем, виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України, заявлено вимогу про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання. Дана вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають, насамперед, договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Крім того, передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК не поширюється на трудові та сімейні правовідносини. За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання є необґрунтованою, оскільки грошове зобов`язання відповідача, а саме обов`язок сплати аліментів, перед позивачем виникло не з договірних правовідносин, а на підставі рішення суду. Окрім того, зобов`язання щодо сплати аліментів виникає з сімейних правовідносин та регулюється спеціальним законодавством. Отже, до даного виду зобов`язання, в разі його порушення, правило ст. 625 ЦК України не застосовується, а отже в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. На підставі викладеного, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, проте, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial