Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У червні 2016 року ПАТ СК "АРМА" звернулось до суду з позовом до [PERSON] третя особа - ПАТ «СТ «Іллічівське» про стягнення грошових коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 01.08.2014 року з вини відповідача [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON]., який було застраховано за договором добровільного страхування наземного транспорту [NUMBER], укладеним між [PERSON] та ПАТ СК "АРМА". Відповідно до платіжного доручення №1121 від 30.09.2014 року ПАТ СК "АРМА" виплатило страхувальнику страхове відшкодування за ремонт автомобіля [NUMBER] у сумі 6332 грн. 13 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у страховій компанії ПАТ «СТ «Іллічівське», позивач звернувся до ПАТ «СТ «Іллічівське» з претензією в порядку досудового врегулювання спору з вимогою відшкодувати позивачу суму страхового відшкодування, яке він виплатив за договором майнового страхування. ПАТ «СТ «Іллічівське» 17.02.2015 року перерахувало на рахунок позивача регресне відшкодування у сумі 5311 грн. 77 коп. Оскільки позивачу сплачено лише частину регресного відшкодування, позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між розміром шкоди та страховою виплатою у сумі 1020 грн. 36 коп. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Третя особа у судове засідання свого представника не направила, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 01.08.2014 року приблизно о 12.30 год., керуючи автомобілем з д.н.з. [NUMBER] в м.Києві на перехресті просп. Бажана та вул. Руденко, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 18.08.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляду штрафу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Автомобіль «HONDA CR-V» д.н.з. [NUMBER] було застраховано у страховій ПАТ СК "АРМА", згідно договору добровільного страхування наземного транспорту [NUMBER] від 10.04.2014 року, який укладено із [PERSON] Відповідно до страхового акту №4542-А-К від 27.09.2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 6332 грн. 13 коп. Позивач у справі відповідно до платіжного доручення №1121 від 30.09.2014 року переказав страхове відшкодування вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «HONDA CR-V» д.н.з. [NUMBER] на загальну суму 6332 грн. 13 коп. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Згідно зі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у страховій компанії ПАТ «СТ «Іллічівське», яка перерахувала на рахунок позивача регресне відшкодування у сумі 5311 грн. 77 коп., що про що свідчить виписка по рахунку [NUMBER], однак залишилась невідшкодованою сума у 1020 грн. 36 коп. Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved