Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

07.12.2018 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області від представника позивача адвоката Лисевич С.В. надійшла позовна заява в інтересах [PERSON] \~до Першого Приморського ВДВС міста Одеси ГТУЮ Одеської області про зняття арешту з нерухомого майна. Вимоги позивача представник позивача [PERSON] мотивував тим, що позивачу [PERSON] . стало відомо\~про те,\~що за\~відомостями з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно щодо\~позивача визначається,\~що 01\~грудня 2016\~року було\~здійснено державну\~реєстрацію обтяження\~за наступними\~реквізитами:\~номер запису\~17763692;\~на підстави\~Постанови про\~арешт \~майна боржника\~та оголошення\~заборони та\~його відчуження,\~серія та\~номер ВП\~№ 52788663\~від 10.10.2016\~року,\~де обтяжувач\~Приморський відділ\~державної виконавчої\~служби міста\~Одеси ГТУЮ\~Одеської області;\~вид обтяження\~арешт нерухомого\~майна;\~опис предмета\~обтяження:\~все нерухоме\~майно.\~ 27.03.2017 року виконавче провадження було завершено, а вказаний виконавчий лист було повернуто стягувану - ТОВ «Кей Колект», оскільки у боржника було відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державний виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Стягувач ТОВ «Кей Колект» повторно до виконавчий служби з виконавчими листами не звертався. Ухвалою Приморського районного суду Одеси від 02.11.2017 року вищезазначений виконавчий лист був визнаний таким, що не підлягає виконанню. На даний час відповідно до листа Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 16.11.2018 року № 36350 встановлено, що вищезазначене виконавче провадження завершено, виконавчий документ повернено стягувану згідно п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», що не передбачає підстави для зняття арешту з майна боржника. Просив суд позовні вимоги позивача [PERSON] задовольнити, зняти обтяження у вигляді арешту на все нерухоме майно [PERSON] , яке було накладено за Постановою державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ Одеської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 52788663 від 10.10.2016 року) та скасувати відповідний запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 17763692 від 01.12.2016 року. Ухвалою суду від 11.12.2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 16.01.2019 року (а.с.15). 16.01.2019 року в підготовчому судовому засіданні за усним клопотанням представника позивача адвоката Лисевич С.В. для можливості надання додаткових доказів та уточнення позовної заяви було оголошено перерву в судовому засіданні до 20.02.2019 року.(а.с.28-29). 20.02.2019 року за клопотанням представника позивача [PERSON] до матеріалів справи долучені: копія заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2012 року та лист Першого Приморського відділу двс м. Одеса за № 4904 від 12.02.2019 року, до участі у справі були залучені в якості третіх осіб, які не заявляють сома стійних вимог: ТОВ «Кей Колект», [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з чим підготовче судове засідання було відкладено.(а.с.33-40). 20.03.2019 року за клопотанням представника третьої особи ТОВ «Кей Колект» Ткаченко Б.Р. підготовче судове засідання було відкладено для можливості надання ним до суду письмових позицій по справі.(а.с.56-59). 16.04.2019 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи ТОВ «Кей Колект» Ткаченко Б.Р., відповідно до яких позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того надав заяву, в якій вказав, що не заперечує проти закриття підготовчого судового засідання по справі, судове засідання просив провести у його відсутність.(а.с.65;68-69). 17.04.2019 року за клопотанням представника позивача [PERSON] до матеріалів справи долучені супровідний лист Приморського ВДВС до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.10.2016 року. В судовому засіданні строки розгляду підготовчого судового засідання були продовженні. Підготовче судове засідання закрите та призначено судовий розгляд справи по суті на 16.05.2019 року об 09.00годин.(а.с.75-78). В судовому засіданні представник позивача адвокат Лисевич С.В. надав пояснення з приводу позовних вимог та вказував, що оскільки арешт на все нерухоме майно було накладено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження по виконанню рішення суду про стягнення, вказаний арешт продовжує існувати без будь-якої правової підстави, оскільки виконавчий документ повернутий без виконання, а виконавче провадження закрито; при цьому стягувач отримав в рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки майно - квартиру [ADDRESS] ; а ухвалою суду від 02.11.2017 року вказаний виконавчий лист визнаний таким, що не підлягає виконанню. В зв`язку з вищенаведеним вважав позов таким, що підлягає задоволенню. Позивач в судовому засіданні повністю підтвердила пояснення представника та суду пояснила, що вказаний будинок та земельна ділянка належить їй після смерті її матері, вважала, що вказаний арешт перешкоджає їй користуватися власністю, іншим чином вирішити вказане питання вона не має можливості оскільки виконавче провадження знищене, у зв`язку з чим просила зняти арешт з нерухомого майна. Представник відповідача про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, ніяких відзивів, заперечень або доказів по справі на адресу суду не надсилав (а.с. 82). Представник третьої особи ТОВ «Кей Колект» в судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи; надав на адресу суду заяву, відповідно до якої у задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, справу розглянути за відсутності представника Банку (а.с. 81зв, 68). Треті особи\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явився,\~будучи належним\~чином повідомленими\~про день\~та час\~розгляду справи,\~що підтверджується\~наявними в\~справі доказами,\~будь-яких\~клопотань або\~заяв не\~надіславши (а.с.\~87,88). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2012 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Вказаним рішенням суду: 1) стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11274690000 від 21.12.2007 року в сумі 111784,08 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 893132,44грн., з яких заборгованість за основним та простроченим кредитом складає 75\~114,42 доларів США, що дорівнює еквіваленту 600149,19 грн.; заборгованості по строковим та простроченим процентам за користування процентам за користування кредитом складає 32\~628,86 доларів США, що дорівнює еквіваленту 260\~698,07грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом складає 4\~040,80доларів США, що дорівнює еквіваленту 32\~285,18грн.; 2) звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] за ціною визначеною експертом на час продажу, шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 11274690000 від 21.12.2007 року в розмірі 111\~784,08 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 893\~132,44грн., з яких заборгованість за основним та простроченим кредитом складає 75\~114,42 доларів США, що дорівнює еквіваленту 600\~149,19 грн., заборгованість по строковим та простроченим процентам за користування кредитом складає 32\~628,86 доларів США, що дорівнює еквіваленту 260\~698,07 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом складає 4\~040,80 доларів США, що дорівнює еквіваленту 32\~285,18грн.(а.с.33-35). Згідно Постанови від 10.10.2016 року державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Білик Р.В. було відкрито за заявою ТОВ «Кей Колект» виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 1522/2803/12, виданого Приморським районним судом м Одеси від 29.08.2013 року (а.с.8). 10.10.2016 року постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеса з метою виконання вимог виконавчого документу був накладений арешт на все майно з забороною здійснення його відчуження, що належало [PERSON] (а.с.76). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження встановлено, що: - вказане майно, а саме: земельна ділянка та житловий будинок, які розташовані [ADDRESS] належить [PERSON] , (при цьому будь-які правовстановлюючі документи суду не надані); - на все нерухоме майно [PERSON] було накладено арешт на підставі постанови Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 10.10.2016р. Підстава обтяжень: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32674667 від 01.12.2016 року (а.с. 5-6). Постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 27.03.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу виконавчий лист № 1522/2803/12 виданий 29.08.2013 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення грошової суми 893132,44грн. повернутий стягувачу з причини неможливості його виконання, відсутністю у боржника майна та самого боржника на підставі п. 5 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Обтяження майна скасоване не було.(а.с.9). 12.11.2018 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області із заявою про зняття арешту з майна, що був накладений постановою від 10.10.2016 року.(а.с.10). З відповіді ВДВС вбачається, що 27.03.2017 року виконавче провадження завершено та повернуто стягувачу згідно п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». В листі також було зазначено, що підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні.(а.с.11). 02.11.2017 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси заява [PERSON] про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволена, а виконавчий лист, виданий по справі № 1522/2803/2012 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки визнано таким, що не підлягає виконанню.(а.с.12). Отже, в ході судового розгляду справи встановлено, що пред`явлені у даному випадку [PERSON] позовні вимоги пов`язані не із правом власності останньої на нерухоме майно, яке перебуває під арештом, і не визнається чи оспорюється, а з реалізацією її прав щодо даного майна, передбачених положеннями ЗУ "Про виконавче провадження". Згідно до\~ст.55\~Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч.1\~ст.16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.\~\~ Згідно з частиною першою статті 1 Закону N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. \~ \~ \~ \~Учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені. (частина перша статті 14 Закону N 1404-VIII). \~ \~ \~ \~Права та обов`язки виконавця передбачені у статті 18 Закону N 1404-VIII. \~ \~ \~ \~Відповідно до статей 1-3 Закону України від 02 червня 2016 року N 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон N 1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 4 Закону N 1403-VIII передбачено, що діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. \~ \~ \~ \~Систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (частина перша статті 6 Закону N 1403-VIII). \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 7 Закону N 1403-VIII державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року N 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. \~ \~ \~ \~Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, насамперед цивільних, господарських та адміністративних, між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. \~ \~ \~ \~Пунктом 7 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 1404-VIII визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним ВДВС, передбачені нормами ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду скарги у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 03.06.2016 року "Про судову практику у справах про зняття арешту з майна" (далі за текстом Постанова N 5) спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно із п. 5 даної Постанови, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 р. по справі N 657/233/14-ц; провадження N 14-447цс18 зроблений висновок про те, що оскарження дій державного виконавця, здійснених під час виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження повинно відбуватися у порядку, визначеному ст. 447 ЦПК України. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 р. Справа N 279/2369/17; провадження \~N 14-505цс18 зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (стаття 383 цього кодексу у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; стаття 447 того ж кодексу у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції - частина перша статті 448 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). \~ \~ \~ \~Окрім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі №658/715/16-ц., у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.\~Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5). Відповідно до п.5 ч.3\~ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження»\~(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому\~розділом VII\~ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (пункт 5 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ). Як встановлено з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обтяжень, арешт на все нерухоме майно яке належить [PERSON] було накладено державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ Одеської області в рамках виконавчого провадження. Згідно ч.ч.1-4\~ст.\~57\~Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Згідно із\~ст.447\~ЦПК України\~сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього\~Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно із\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1\~ст.57\~ЗУ\~«Про\~виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ч.2\~ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно із ч.5\~ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження"(в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Як встановлено з матеріалів справи матеріали виконавчого провадження, було відкрито Приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ Одеської області на підставі виконавчого листа № 1522/2803/12 виданого 29.08.2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Кей Колект» у розмірі 893132,44грн. Вказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» 27.03.2017 року. Завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу з вищезазначених підстав не передбачає зняття арешту з майна боржника. Підстави для зняття арешту з майна боржника визначені вимогами статей 40,59 Закону України «Про виконавче провадження». Виходячи з вищевикладеного, суд зазначає, що оскільки позивач є власником вказаного майна, арешт на майно накладено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, тому вимоги позивача щодо зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, необхідно розглядати в порядку, передбаченому\~розділом VII\~ЦПК України (Судовий контроль за виконанням судових рішень), а саме звернення до суду зі скаргою, якщо позивач вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed