Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

05.10.2021 до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами. Позов мотивовано тим, що у період перебування у шлюбі, сторонами 29.10.1985 року було придбано житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та який оформлено на відповідача. 27.04.2018 року шлюб між сторонами було розірвано та вони почали проживати окремо. 03.09.2021 на адресу позивача надійшла позовна заява про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в [ADDRESS] .. Оскільки позивач не визнає за своїм колишнім чоловіком право сумісної власності на житловий будинок, тому [PERSON] просить з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати за ним право власності на 1/2 частки житлового будинку літ "А" загальною площею 74,7 кв.м. , житловою площею 29,3 кв.м., прибудову літ "а", веранду літ "а.1", веранду літ "а2", літню кухню з сараєм літ "Б2, гараж літ. "б", сарай "б1", навіс літ. "б2", яму для кормів літ. "В", убиральню літ. "Г", погріб з шийкою літ "Д", огорожу №1,№2,№3, криницю №4, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також вирішити птання розподілу судових витрат. 11.10.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження та визначено відповідачу строк для надання відзиву на позов. 29.10.2021 на адресу суду надійшов відзив [PERSON] у відповідності до якого відповідачка не заперечує, що спірний будинок є об"єктом права спільної сумісної власності її та її колишнього чоловіка, проте вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності звернення до суду, а тому просить в позові відмовити. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, що зазначені в позові та просили їх задоволити, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідач позов визнала. вказуючи, що спірний будинок було придбано в період перебування їх у шлюбі, однак у його придбані їм допомогали її батьки, а батьки відповідача участі не приймали. Суд, заслухавши присутніх, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~27.04.2018 рішенням Хмільницького міськрайонного суду між сторонами шлюб, укладений 16.11.1980 року, розірвано (а.с. 9) 29.10.1985 року, згідно договору купівлі-продажу, [PERSON] придбала будинок, що розташований в [ADDRESS] (а.с. 10-11) Відповідно до довідок, виданих виконавчим комітетом Війтівецької сільської ради від 05.08.2021, [PERSON] зареєстрований в будинку по [ADDRESS] , але не проживає в ньому (а.с. 12,13,15) У відповідності до погосподарської книги №6, [PERSON] являється власником будинку по [ADDRESS] (а.с. 15) Згідно технічного паспорту на будинок по [ADDRESS] на території господарства самовільно збудовані споруди відсутні (а.с. 46-48) Враховуючи, що спірне майно - квартиру набуто 29.10.1985 року, то для вирішення питання щодо моменту виникнення права власності подружжя на спірний будинок, повинні застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС). Згідно зі ст. 22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. За змістом вказаних норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність. Враховуючи, що відповідачем визнається придбання спірного будинку в період перебування сторін у шлюбі, доказів придбання цього майна за особисті кошти її батьків відповідачкою не надано, тому суд вважає доведеним, що житловий будинок по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно зі ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). На підставі викладеного, враховуючи відсутність доводів сторін щодо відступлення від рівності часток подружжя, то спірний будинок з господарськими спорудами належить сторонам у рівних частках, у зв`язку з цим в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за відповідачем підлягає визнання право власності на 1/2 частину будинку з господарськими спорудами. що в [ADDRESS] . Згідно ч. 2 ст. 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна подружжя, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Вирішуючи заяву [PERSON] щодо застосування строків позовної давності за вимогами [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, слід виходити з того, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права. Як вбачається з ухвали Хмільницького міськрайонного суду про відкриття провадження у справі, відповідач [PERSON] у поточному 2021 році звернулась до суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому суд вважає, що позовна заява про визнання права власності на частку в спільній сумісній власності подружжя подана з дотриманням трирічного строку позовної давності. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved