Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] борг у розмірі 480 651,95 грн., з яких 360 000,00 грн. - згідно договору позики від 13.03.2010 р., 70 806,57 грн. - проценти річних від простроченої суми згідно подвійної облікової ставки Національного Банку України, 49 364,38 грн. - інфляційні збитки, 310,00 грн. інших витрат, 51,00 грн. - судовий збір у розмірі та 120,00 грн. - витрати на інформаційно-технічне забезпечення. [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що грошові кошти, отримані від [PERSON] на підставі договору позики від 13.03.2010 р., були оприбутковані до каси Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Сервіс" і використані для розрахунків по зобов'язаннях товариства, які воно не виконало з вини [PERSON]. Судом з'ясовано, що між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) в присутності [PERSON] та [PERSON] підписано договір позики від 13.03.2010 р., відповідно до умов якого Позикодавець при укладенні цього договору передав у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 360 000,00 грн., а Позичальник зобов'язався повернути Позикодавцеві суму 360 000,00 грн. у строк до 15.06.2010 р. (а. с. 9 - 11). Представник [PERSON] - [PERSON], допитана як свідок у судовому засіданні 07.07.2014 р. та повторно - у судовому засіданні 17.07.2014 р., пояснила, що 13.03.2010 р. була присутня при передачі грошей [PERSON] [PERSON] у розмірі 360 000,00 грн. Тоді був складений і підписаний договір позики від 13.03.2010 р. [PERSON] дістав гроші, вона їх перерахувала разом з [PERSON], останній ці гроші взяв, підписав договір та завірив, що кошти буде сплачено вчасно, однак вже четвертий рік йде і на даний час грошей не повернуто. Видатковий касовий ордер від 13.03.2010 р. (а. с. 9) був підтвердженням до договору позики від 13.03.2010 р. Цей ордер було підписано після передачі грошей на підтвердження того, що гроші були передані. Підписали саме касовий ордер, оскільки вона думала, що це більш вагомий документ, ніж звичайний аркуш. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] отримав від [PERSON] у відповідності до підписаного між ними договору позики від 13.03.2010 р. грошові кошти у розмірі 360 000,00 грн., що підтверджується поясненнями представника [PERSON] - [PERSON], допитаної як свідка, та видатковим касовим ордером від 13.03.2010 р. (а. с. 9), який фактично є розпискою про передання цих коштів. Тобто, зважаючи на частину другу статті 1047 Цивільного кодексу України (договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками), суд вважає, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 13.03.2010 р. Згідно з пунктом 7 договору позики від 13.03.2010 р. Позикодавець зобов'язується після виконання Позичальником зобов'язання з повернення всієї суми позики за цим договором передати свій примірник договору Позичальнику та надати йому розписку про виконання зобов'язання з повернення позики у повному обсязі. Однак, примірник договору позики від 13.03.2010 р. [PERSON] знаходиться у матеріалах справи, а розписка [PERSON] про виконання [PERSON] зобов'язань з повернення позики у повному обсязі [PERSON] не подана, тобто у матеріалах справи відсутня, що, зважаючи на наведений вище зміст пункту 7 договору позики від 13.03.2010 р., а також на пояснення представника [PERSON] - [PERSON], допитаної як свідок, про те, що вже четвертий рік йде і на даний час грошей не повернуто, є підставою для висновку суду про те, що [PERSON] зобов'язань з повернення грошових коштів, одержаних за договором позики від 13.03.2010 р., не виконав. Зважаючи на зміст ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2013 р. (а. с. 226 - 228), суд зазначає, що розписка від 06.07.2010 р. [PERSON] (а. с. 7) не є підставою для заміни боржника у зобов'язанні, а саме - [PERSON] на [PERSON] у зобов'язанні за договором позики від 13.03.2010 р., оскільки не відповідає статтям 513 та 520 Цивільного кодексу України, так як у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] дав згоду на таку заміну, а з позовної заяви та пояснень його представника випливає, що він такої згоди не давав. Враховуючи наявні в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2013 р. посилання на необхідність надати оцінку розпискам дружини [PERSON] - [PERSON], про одержання коштів від [PERSON] (а. с. 32), протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Сервіс" від 28.01.2011 р. (а. с. 35), протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Сервіс" від 13.03.2011 р. (а. с. 86), суд зазначає таке. Як пояснив представник [PERSON], [PERSON] не є дружиною [PERSON], як про це зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2013 р., [PERSON] є дружиною брата [PERSON] - [PERSON]. Написані нею розписки про одержання коштів від [PERSON] не мають відношення до правовідносин, які виникли між [PERSON] та [PERSON] на підставі договору позики від 13.03.2010 р. Суд, беручи до уваги ці пояснення представника [PERSON], беручи до уваги те, що, як випливає з значеного раніше, до [PERSON] не переходили обов'язки [PERSON] з виконання зобов'язань за договором позики від 13.03.2010 р., приходить до висновку, що розписки [PERSON] про одержання коштів від [PERSON] не мають відношення до правовідносин, які виникли між [PERSON] та [PERSON] на підставі договору позики від 13.03.2010 р. Щодо протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Сервіс" від 28.01.2011 р. та протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Сервіс" від 13.03.2011 р., то, як з них вбачається, у цих загальних зборах ні [PERSON], ні [PERSON] участі не приймали. Представник [PERSON] пояснив, що ці збори і питання, які на них вирішувались, не стосуються правовідносин, які виникли між [PERSON] та [PERSON] на підставі договору позики від 13.03.2010 р. Зважаючи на наведене, суд вважає, що розписки [PERSON] про одержання коштів від [PERSON], протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Сервіс" від 28.01.2011 р. та протокол загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Сервіс" від 13.03.2011 р. не є підставами для зміни або припинення зобов'язань [PERSON] з повернення [PERSON] грошових коштів, одержаних за договором позики від 13.03.2010 р., які, як вказувалось раніше, він не виконав. Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимоги про стягнення боргу за договором позики у розмірі 360 000,00 грн. підлягає задоволенню. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто [PERSON] зобов'язаний сплатити [PERSON] суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а відтак позов [PERSON] у частині вимоги про стягнення 49 364,38 грн. інфляційних збитків також підлягає задоволенню. Між тим, не підлягає задоволенню позов [PERSON] в частині вимоги про стягнення 70 806,57 грн. процентів річних від простроченої суми згідно подвійної облікової ставки Національного Банку України, оскільки у пункті 3 договору позики від 13.03.2010 р. визначено, що цей договір є безпроцентним, у визначений цим договором строк Позичальник повертає Позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому Позикодавцем) без виплати процентів за користування позичковими коштами. Відповідно ж до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] у відповідності до положень статей 79 та 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial