Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача 2938 грн. заборгованості по заробітній платі, 1025,36 грн. суму індексації за несвоєчасну виплату, 31564,50 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та 300 грн. за надану правову допомогу, мотивуючи тим, що він працював на Конотопському механічному заводі Харківського державного авіаційного виробничого підприємства з 08 лютого 1999 року по 08 серпня 2008 року до звільнення за власним бажанням у зв"язку із систематичним невиконанням законодавства про працю: невиплатою заробітної плати. Однак при звільненні з ним не був проведений розрахунок, йому до теперішнього часу не виплачена вихідна допомога у вигляді трьох середньомісячних заробітних плат в сумі 2938 грн. Тому відповідач має сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку, який за період з 08 серпня 2008 року по 08 травня 2011 року, виходячи із середньоденної заробітної плати становить 31564 грн. та суму індексації в розмірі 1025,36 грн. Позивач [PERSON], в судовому засіданні, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача: Харківського державного авіаційного виробничого підприємства Коротич Т.М. визнає уточнені позовні вимоги лише у частині стягнення 2938 грн. вихідної допомоги, проти позову в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та стягнення суми індексації заперечує, пояснила, що з 25 лютого 2008 року була відкрита процедура банкротства підприємства, був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, крім виплати заробітної плати, а згідно Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, вихідна допомога не входить до складу заробітної плати. Тому у зв"язку із введенням мораторію вона не могла бути виплачена. Крім того, індексації підлягають грошові доходи громадян, які отримують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював у Конотопському механічному заводі ХДАВП з 08 лютого 1999 року по 08 серпня 2008 року, звільнений за власним бажанням у зв"язку з невиплатою заробітної плати, ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.4-6). У довідці Конотопського механічного заводу ХДАВП зазначено, що заборгованість з виплати [PERSON] заробітної плати (вихідна допомога згідно з п.3 ст.38 КЗпП України в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат) складає 2938 грн. (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу (тобто в день звільнення або, якщо працівник в день звільнення не працював, то не пізніше наступного дня після пред"явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок), при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні було встановлено, що позивач в день звільнення працював, проти чого не заперечував і представник відповідача. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " від 24 грудня 1999 року №13 зазначено, що компенсація за час затримки розрахунку стягується за наявності вини підприємства. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак в даному випадку відповідач не надав доказів щодо відсутності вини підприємства в затримці проведення розрахунку з позивачем при його звільненні, дія мораторію не стосується обов"язку проведення розрахунку. А в ухвалі господарського суду Харківської області від 14 червня 2010 року взагалі вказано, що в результаті проведення фінансової експертизи управлінням з питань банкрутства у Харківській області встановлені ознаки навмисного погіршення фінансово-господарського стану Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (а.с.28, 29). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні. Однак дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню наступним чином. Відповідно до підп. "л" п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, цей Порядок застосовується при проведенні розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому згідно п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов"язана відповідна вимога. В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " від 24 грудня 1999 року №13 вказано, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. З довідки Конотопського механічного заводу ХДАВП вбачається, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці перед звільненням складає 956,50 грн. (а.с.7). Позивач був звільнений з роботи 08 серпня 2008 року, при цьому не отримав вихідну допомогу, але звернувся до суду лише 22 березня 2011 року, тобто майже через 2 роки 8 місяців після порушення його права. Відповідно до ч.1,2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Однак в даному випадку суд вважає, що вихідна допомога, яка не виплачена позивачу, не є заробітною платою, стягнення якої проводиться без обмеження будь-яким строком. Згідно Закону України "Про оплату праці", Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, вихідна допомога не входить до структури заробітної плати, тому в даному випадку має бути застосована ч. 1 ст.233 КЗпП України, тобто тримісячний строк звернення до суду. Оскільки позивач подав до суду позов 22 березня 2011 року, то нарахування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні має бути проведене за три місяці перед зверненням до суду. Тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 2869,50 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні (середньомісячна зарплата складає 956,50 грн., 956,50 грн. х 3 міс.), дана сума визначена без утримання податків та інших обов"язкових платежів. Що стосується стягненню1025,36 грн. суми індексації, то позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, які отримують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, а вихідна допомога носить разовий характер і тому не є об"єктом індексації. Загалом з відповідача на користь позивача слід стягнути 5852 грн. (2983 грн. + 2869,50 грн.). Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, документально підтверджені, судові витрати які він поніс при розгляді справи: 50 грн. витрат на правову допомогу (а.с.4). На користь держави підлягає стягненню з відповідачки судовий збір в розмірі 59,03 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Outcome: partial