Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 30.01.2016 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно в склад якого входить: житловий будинок з допоміжними господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: с. Венслави, пров. Степовий, буд. №3 Лохвицького району Полтавської області. При зверненні до державного нотаріуса Першої Лохвицької державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав на спадковий будинок, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Тому позивач був змушений звернуться до суду, так як не має можливості нотаріально оформити своє право власності на спадковий будинок. Позивач в судове засідання не з`явився, але направив заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявилася, але надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Треті особи на стороні відповідача: представник Ригівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, представник "Держархбудконтролю" Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області в судове засідання не зявилися, але надіслав заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 4\~ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Як вбачається з письмових матеріалів справи 30.01.2016 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть від 01.02.2016 року, видане виконавчим комітетом Ригівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, актовий запис №03), (а.с.8) - батько позивача (свідоцтво про народження від 09.09.1957 року, видане Ригівською сільською радою Лохвицького району Полтавської області, актовий запис №22), (а.с.21). [PERSON] був складений заповіт, посвідчений 10.03.2015 року Ригівською сільською радою за реєстром № 112 на житловий будинок з допоміжними господарчими побудовами і земельну ділянку біля нього, що знаходиться в с. Венслави, по пров. Степовий, буд. №3 Лохвицького району Полтавської області - на користь сина [PERSON] та на користь дочки [PERSON] (а.с.20). Вказаний будинок належав [PERSON] відповідно до запису в погосподарській книзі №10 на 2016-2023 роки, номер обєкта погосподарського обліку 02-0148-5, що підтверджується довідкою виконкому Ригівської сільської ради №471 від 12.09.2016 року (а.с.19). Відповідно до виписки з погосподарської книги, виданої виконкомом Ригівської сільської ради про те, що згідно запису в погосподарській книзі № 10 на 2016-2023 роки, номер об"єкта погосподарського обліку 02-0148-5, земельна ділянка в розмірі 0,14 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд не приватизована, а перебувала в безстроковому користуванні у [PERSON], який помер 30.01.2016 року. У відповідності до ст. 1269 ЦК України позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], подавши відповідну заяву до нотаріуса. 23.03.2016 року заведена спадкова справа за № 102/2016. Заповіти спадкодавцем посвідчувалися Ригівською сільською радою, 12.02.2015 року за реєстром № 41 та 10.03.2015 року за реєстром № 112, на житловий будинок в с. Венслави Лохвицького району та на пайову земельну ділянку розміром 3,44 га на користь сина [PERSON] та на користь дочки [PERSON] 22.05.2017 року державним нотаріусом Першої Лохвицької ДНК були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 3,4354 га, розташованої на території Ригівської сільської ради Лохвицького району на користь сина спадкодавця [PERSON] та на користь дочки [PERSON], що убачається з відповіді №1393/0-09 Першої Лохвицької ДНК від 31.10.2017 року. Першою Лохвицькою державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після померлого, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок з допоміжними господарськими прибудовами (а.с.5). На час будівництва будинку правовстановлюючі документи на будинки в сільській місцевості не виготовлялись та за життя спадкодавець оформити не встиг належним чином спадкове майно. У відповідності листа №12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, що обєкти збудовані до 05 серпня 1992 року тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Відповідно до інформаційної довідки № 2479 від 09.09.2016 року, наданої приватним підприємством "Бюро послуг та консультацій", що житловий будинок розташований в с. Венслави, пров. Степовий, №3 Лохвицького району Полтавської області не зареєстровано (а.с.4). Так, в узагальненні ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» з даного питання зазначено наступне. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, яка була чинною до 13.12.1995, реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої [PERSON] депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності. До компетенції виконкомів місцевих [PERSON] відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у\~ погосподарські книги місцевих [PERSON], які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання\~[PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105\~сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних [PERSON] із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до даних технічного паспорту станом на 09.09.2016 року, виготовленого ПП "Бюро послуг та консультацій" вбачається, що до складу обєкту входить житловий будинок А-1 (саман, обкладений цеглою) загальною площею 58,7 м?, житловою площею 36,6 м?, Б - погріб (цегла), в - прибудова (черепашка), В - літня кухня (шлакоблок), Г- сарай (шлакоблок), Д - убиральня (шлакоблок). З наданої експлікації вбачається, що усі ці обєкти будівництва були побудовані в період 1962-1968 роки. Як убачається з довідки № 471 від 25.09.2017 року, затвердженої сільським головою [PERSON], будинок № 3 по пров. Степовий в с. Венслави Лохвицького району Полтавської області, який належить померлому 30.01.2016 року [PERSON] не перебуває в аварійному стані та придатний для проживання. Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває права власності на майно на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved