Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, обгрунтовуючи позовні вимоги, тим, що після померлої матері [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з нерухомого майна, однак позивач звернувшись до Полтавської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями в звязку з відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем. В судове засідання представник позивача не зявився попередньо надавши до суду заяви про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] сільської ради Полтавського району та області до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Від третьої особи Полтавська районна державна нотаріальна контора до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи подані заяви, дослідивши матеріали справи, визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до наступного висновку. Згідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу країни, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 17.11.2014 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області 19 листопада 2014 року Серія І-КЕ № 284520. За життя спадкодавець [PERSON], залишила заповіт, посвідчений 30.11.1988 року [PERSON] сільською радою народних депутатів за № 45, на імя сина - [PERSON], який прийняв спадщину за заповітом в силу ст. 1268 ЦКУ. Факт родинних відносин спадкоємця із спадкодавцем підтверджується Свідоцтвом про народження Серія ІІ-КЕ № 282634, виданим повторно [PERSON] сільською радою Полтавського району і області 05.12.1979 року. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Полтавська область, Полтавський район, село Василівка, вулиця Шкільна, 32. Житловий будинок з господарськими будівлями належали померлій [PERSON]. Згідно Довідки [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області № 511 від 23.11.2016 р. власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: Полтавська область, Полтавський район, село Василівка, вулиця Шкільна, 32, є [PERSON]. Відповідно до Виписки з погосподарської книги № 7 від 09.06.2016 року № 193, встановлено, що станом на 01.01.2014 року власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: Полтавська область, Полтавський район, село Василівка, вулиця Шкільна, 32, є [PERSON], рік побудови -1960 p., особовий рахунок №0324-1. Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 грудня 2016 року 02-14/11841, встановлено, що 26.03.2015 року, відкрита спадкова справа № 192/2015 після померлої 17.11.2014 року [PERSON], за заявою про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого 30.11.1988 року [PERSON] сільською радою Полтавського району та області за № 45, від сина померлої - [PERSON] ([PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39983102 від 26.03.2015 р.). Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. 22.09.2016 року видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для товарного виробництва площею 5,4706 га на імя [PERSON]. Прийнявши спадщину, спадкоємець звернувся до Полтавської районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з не поданням документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: Полтавська область, Полтавський район, село Василівка, вулиця Шкільна, 32. Як встановлено, спадкодавець [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності на будинок за адресою: Полтавська область, Полтавський район, село Василівка, вулиця Шкільна, 32, а тому державний нотаріус Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із статтею 25 ЦКУ здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. У разі смерті власника майна державна реєстрація проведена бути не може, так як припиняється цивільна правоздатність фізичної особи. Згідно п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві зареєстрованих у встановленому законом порядку та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 1218 ЦКУ до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже у зв'язку з тим, що спадкоємцю за заповітом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, він позбавлений можливості оформити спадщину окрім як через звернення до суду. Згідно ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно п.п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК ). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалися підзаконними нормативними актами: - інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56; - тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до набрання чинності ЦК України 2004 року та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, спадкоємцем після смерті [PERSON] визначено [PERSON], який звернувся до нотаріальної контори, подавши заяву про прийняття спадщини, проте оформити права на спадщину на даний час позивач позбавлений такої можливості, оскільки, як зазначає нотаріус у своєму рішенні про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у померлої відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно. Таким чином, суд вважає, що позивач, який прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України, є єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON], і має право на житловий будинок з господарськими будівлями, який входить до спадкової маси, після смерті спадкодавця. Однак, лише відсутність факту реєстрації житлового будинку перешкоджає спадкоємцю у оформленню своїх спадкових прав. Згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 32 по вулиці Шкільна в селі Василівка Полтавського району Полтавської області, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 16.06.2016 року житловий будинок (літери А-1, а) складається в цілому з: сараю (літери Б), погрібу (літера б), літньої кухні (літера В), сараю (літера Г), вбиральні (літера Д), ворот-хвіртки (№ 1), огорожі (№ 2), колодязя (№ 3), загальною площею 49,1 м.кв., житловою площею 22,5 м.кв., рік побудови 1960. Згідно Збірника укрупнених показників вартості відтворення обєктів-аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд від 25.05.2004 року № 102 інвентаризаційна вартість житлового будинку з господарськими будівлями згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 32, по вулиці Шкільна, в селі Василівка Полтавського району Полтавської області, виготовленого ФОП [PERSON] станом на 16.06.2016 року, що входять до спадкової маси складає 53 364 (п ятдесят три тисячі триста шістдесят чотири) грн. В звязку з повним визнанням позову відповідачем та на підставі п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, суд вважає за можливе обмежитись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову, без зясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного, ст.ст. 325, 328, 392, 1216, 1218, 1268, 1296 ЦК України, п. 24 ПП ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року,

Outcome: approved