Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що КП «Білоцерківтепломережа» (теплопостачальна організація) є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідач не сплачує кошти за надані послуги з опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами, в зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість перед КП «Білоцерківтепломережа» в сумі 13 802 грн.58 коп. за період з 01.11.2016 року по 01.12.2020 року, сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів - 1808 грн. 64 коп., та три відсотки річних - 866 грн. 93 коп. Відповідач добровільно не сплачує кошти за отримані послуги, а тому позивач просить суд стягнути примусово з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 19.03.2021 року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, 28.04.2021 року подала заяву про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 17 120 грн.07 коп., за період з 01.11.2016 року по 01.04.2021 року, сума на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів - 2786 грн. 87 коп., та три відсотки річних - 1021 грн. 08 коп.; також надала суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, вказала, що уточнені позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує та надала заяву про приєднання до матеріалів справи доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належим чином, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, та вказав, що позов визнає частково, оскільки він оплачував частково заборгованість на користь КП «Білоцерківтепломережа» за надані послуги, та через скрутне матеріальне становище виник борг, який погоджується сплатити по мірі фінансових можливостей, оскільки хворіє, переніс декілька інсультів. Крім того, при вирішенні спору відповідач просив застосувати строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що по особовому рахунку № [NUMBER] , який відкрито КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» по квартирі [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] рахується заборгованість за послуги з опалення перед КП «Білоцерківтепломережа», зв період з 01.11.2016 року по 01.04.2021 року, в сумі 17 120 грн.07 коп., що слідує з розрахункового листа абонента, наданого позивачем, а також, розрахунку суми на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів - 2786 грн. 87 коп., та три відсотки річних - 1021 грн. 08 коп. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.12.2020 року за № 239370949, за [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Відповідно до наявних у справі відомостей з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, відповідач зареєстрований за вказаною вище адресою.(а.с.18). З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2019 року на адресу відповідача було надіслано претензію про наявність заборгованості з вимогою сплатити її протягом місяця, яка залишилася без задоволення. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 19 в редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-4 від 24.06.2004 р., (діяв на правові відносини до 01.05.2019 р.) виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-УІІІ від 09.11.2017 р. (діючого законодавства з 01.11.2019 р.), виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" від 09.07.2010 № 2479-VІ, органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до ч. 4 ст. 5 в редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-4 від 24.06.2004 р., національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, формує в межах своєї компетенції державну політику щодо встановлення цін на природний газ, тарифів на транспортування та постачання підприємствам і організаціям, які виробляють та надають житлово-комунальні послуги населенню. Згідно з ч. 2 ст. 14 в редакції Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-4 від 24.06.2004 р. передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Плата за комунальні послуги (централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води) береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому порядку тарифами та вноситься щомісяця. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VІІІ від 09.11.2017 (діючого законодавства з 01.05.2019 р.), ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно з ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктами 1,2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VІІІ від 09.11.2017р. (діючого законодавства з 01.11.2019 р.), покладено обов`язок на індивідуального споживача щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ч.1,3 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"№2189-VІІІ від 09.11.2017 р. (діючого законодавства 01.11.2019р.), споживач здійснює оплату за спожиті житлово комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та стоки не визначені відповідними договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному у повному обсязі. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. А тому, згідно вищенаведених правових норм обов`язком відповідача є своєчасна оплата цих послуг згідно затверджених в установленому порядку тарифів. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. В даному випадку, факт порушення відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово - комунальні послуги встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг КП БМР «Білоцерківтепломережа» підтверджується матеріалами справи. Позивач просив стягнути з відповідача суму інфляційний втрат в розмірі 2786 грн. 87 коп., та три відсотки річних - 1021 грн. 08 коп., за період з 01.11.2016 року по 01.04.2021 року, оскільки має місце прострочення відповідачем грошового зобов`язання. Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Відповідач не заперечує розмір боргу, але просить суд застосувати при вирішенні справи строки позовної давності. За стт.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач подав суду заяву про застосування положення про строки позовної давності. Таким чином, суд вважає за можливе, в рамках даного позову застосувати положення про строк позовної давності та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2018 року, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 16.02.2021 року, а тому підлягає до задоволення вимога позивача за три роки, з лютого 2018 року по квітень 2021 року на суму 16050 грн. 87 коп. (основний борг за період з 01.02.2018 по 01.04.2021 - 12699,68 грн.; 3% річних за період з 01.02.2018 по 01.04.2021 - 940,76 грн.; інфляційні витрати за період з 01.02.2018 по 01.04.2021 - 2410,43 грн.) Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 76,70 % (16050,87 грн. х 100 : 20928,02 грн.), судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 1612,24 грн. (2102 х 76,70 % : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial