Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Біржовий консалтинг» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про захист ділової репутації юридичної особи, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач є господарським товариством та власником знаку для товарів та послуг з відповідним зображенням та текстовим написом «[INFO]». Вищевказана обставина підтверджується свідоцтвом на знак для товарів і послуг [NUMBER]. 12.09.2018 року позивачу стало відомо, що відповідач поширює у мережі Інтернет в соціальних мережах Facebook та Instagram неправдиві відомості, що дискредитують спосіб ведення та результати господарської діяльності позивача, у зв'язку з чим знижується вартість нематеріальних активів останнього. Інформація, яка поширена відповідачем, ганьбить ділову репутацію позивача, як власника знаку для товарів і послуг (торгівельної марки) з відповідним зображенням та текстовим написом «[INFO]», та підлягає спростуванню з огляду на те, що розміщення в мережі Інтернет такої інформації створює у необмеженої кількості осіб уявлення про те, що діяльність позивача носить протиправний характер, а його співробітники та ділові партнери є злочинцями (шахраями). Зважаючи на вищевикладене, просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію ТОВ "БІРЖОВИЙ КОНСАЛТИНГ" наступну інформацію, поширену [PERSON]: «ЦЕНТР БІРЖОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ - ШАХРАЇ», «у ЦБТ в Чернівцях працюють некомпетентні співробітники, дії котрих призводять до банкрутства клієнтів», «ЦЕНТР БІРЖЕВИХ ТЕХНОЛОГІЙ І ТЕЛЕТРЕЙД В Чернівцях - кидАЛОВО!!! Застерігаю усіх чернівчан - ні за яких обставин не ставайте клієнтами цієї "шарашкіної контори"! Цілковита некомпетентність керівництва і співробітників, котрі не цінують і не підтримують клієнтів, а "вмивають руки", видуривши гроші»; зобов'язати [PERSON] видалити інформацію: «ЦЕНТР БІРЖОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ - ШАХРАЇ», «у ЦБТ в Чернівцях працюють некомпетентні співробітники, дії котрих призводять до банкрутства клієнтів», «ЦЕНТР БІРЖЕВИХ ТЕХНОЛОГІЙ І ТЕЛЕТРЕЙД В Чернівцях - кидалово!!! Застерігаю усіх чернівчан - ні за яких обставин не ставайте клієнтами цієї "шарашкіної контори" Цілковита некомпетентність керівництва і співробітників, котрі не цінують і не підтримують клієнтів, а "вмивають руки", видуривши гроші». Зобов'язати [PERSON] розмістити на сторінках у мережі Інтернет за адресами: [INFO] та [INFO] резолютивної частини рішення суду. 31 жовтня 2018 року до суду від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник позивача посилається на те, що у викладених твердженнях відповідачки [PERSON] в мережі Інтернет не має сповіщення про факти, а йдеться про оцінюючі судження, які не мають жодних фактичних даних, а тому не можуть завдати шкоди діловій репутації юридичної особи. Представник позивача ТОВ «Біржовий консалтинг» [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просив суд позов задовольнити, а справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача С. Попова - Завгородня в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутність, відмовивши у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Конституцією України також кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Відповідно до ч. 1 ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, і права на недоторканність честі та гідності належить позивачеві. Зокрема, до спеціальних способів захисту відносяться і спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 Цивільного кодексу України). Як вбачається з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Поняття ділової репутації є морально-етичною категорією й одночасно особистим немайновим правом, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Так, під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року № 1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Тобто, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Разом з тим, згідно п. 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгенс проти Австрії суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач є юридичною особою та правоволодільцем знаку для товарів та послуг з відповідним зображенням та текстовим написом «[INFO]». Відповідачка в своїх акаунтах в соціальних мережах Facebook та Instagram розмістила тексти наступного змісту: «ЦЕНТР БІРЖОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ - ШАХРАЇ», «у ЦБТ в Чернівцях працюють некомпетентні співробітники, дії котрих призводять до банкрутства клієнтів», «ЦЕНТР БІРЖЕВИХ ТЕХНОЛОГІЙ І ТЕЛЕТРЕЙД В Чернівцях - кидАЛОВО!!! Застерігаю усіх чернівчан - ні за яких обставин не ставайте клієнтами цієї "шарашкіної контори"! Цілковита некомпетентність керівництва і співробітників, котрі не цінують і не підтримують клієнтів, а "вмивають руки", видуривши гроші». Змістовий аналіз зазначеного вище тексту вказує на те, що в ньому відсутні посилання на будь-які конкретно визначені факти події чи явища, правдивість яких можна перевірити, підтвердивши чи спростувавши, а викладені в соціальних мережах відповідачкою судження стосовно господарської діяльності позивача є виключно оціночними з огляду на положення ст. 30 Закону України «Про інформацію». Таким чином, на основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed