Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

26 серпня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства "Волиньвугілля" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював з 28.07.2015 року заступником директора з виробництва у ВП «шахта Бужанська», з 11 березня 2016 року переведений виконуючим обов'язки головного інженера. 25.05.2016 року був звільнений з вищевказаного підприємства за власним бажанням згідно ч. 3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з виплатою одноразової допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку. Суми, які належали до виплати при звільненні з роботи, підприємство йому оплатило лише протягом періоду з травня по 05 серпня 2016 року включно. Оскільки ДП "Волиньвугілля" на момент звільнення не провело з ним повного розрахунку, тому сума середнього заробітку, яку відповідач зобов'язаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку при звільненні складає 22231,56 грн. Просить стягнути з відповідача в свою користь 22231,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.05.2016 року по 04.08.2016 року включно (останній робочий день, що передує дню виплати заборгованості повністю). 15 вересня 2016 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про зміну позовних вимог, просить стягнути з відповідача в користь позивача 21376,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.05.2016 року по 04.08.2016 року включно. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] змінені позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у запереченнях та додаткових поясненнях до заперечення. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що він працював з 28.07.2015 року заступником директора з виробництва у ВП «шахта Бужанська», з 11 березня 2016 року переведений виконуючим обов'язки головного інженера. 25.05.2016 року був звільнений з вищевказаного підприємства за власним бажанням згідно ч. 3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з виплатою одноразової допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку. (а.с.2,3). Із довідки ВП «Шахта Бужанська» ДП "Волиньвугілля" від 11.08.2016 року слідує, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 427,53 грн. (а.с.6). Судом встановлено, що невиплачену заборговану заробітну плату при звільненні з роботи позивач [PERSON] отримав частинами, остання виплата проведена 05.08.2016 року (а.с.5). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньоденної заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, через не проведення відповідачем розрахунку з [PERSON] у день звільнення належить виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 26.05.2016 року (наступного дня після звільнення) по 04.08.2016 року року (останній день, що передує дню виплати заборгованості по заробітній платі повністю) включно, виходячи із розрахунку: 427,53 (середньоденна заробітна плата) x 50 (робочих дні затримки розрахунку) = 21376,50 грн. Враховуючи наведені обставини, суд стягує з відповідача Державного підприємства "Волиньвугілля" в користь [PERSON] 21376,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 26.05.2016 року по 04.08.2016 року включно. До задоволення також відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК України підлягає вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 1000 грн. понесених витрат на правову допомогу, що підтверджується документально (а.с.15-18). Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з ДП "Волиньвугілля" в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved