Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачі є батьками дитини [PERSON], [INFO], яка з 01 липня 2015 року перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1. Відповідачі жодного разу не відвідували, не цікавилися життям та здоров'ям дитини, не підтримували матеріально, не вжито заходів щодо повернення дитини. У зв'язку з наведеним просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини на утримання неповнолітньої дитини. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про народження неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.8, 9-10). 02 липня 2015 року наказом Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 12 від 02 липня 2015 року [PERSON] поставлено на профілактичний облік, як дитину, що опинилася в складиних життєвих обставинах (а.с.7-7зв.). Згідно довідки форми № 3, виданої Житлово-будівельним кооперативом «50 років Жовтня», [PERSON] з донькою [PERSON], 1989 року народження, прописана та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12 зв.). Згідно акта обстеження умов квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в якій проживає відповідач [PERSON] зі своїми доньками, встановлено, що за місцем проведення обстеження створено антисанітарійні умови, в кімнатах брудно, на підлозі та на спальних місцях дітей розкидані речі, на кухні брудно, на підлозі відсутнє будь-яке покриття, на столі та на підлозі брудний посуд, кульки та папір, холодильник не працює. Життєві умови небезпечні для життя та здоров'я дитини (а.с. 11). 01 липня 2015 року [PERSON] повідомлено про настання відповідальності за невиконання обов'язків батьків по утриманню, вихованню та навчанню неповнолітніх дітей (а.с.13). Згідно акту Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 01 липня 2015 року за адресою: [ADDRESS], була виявлена дитина [PERSON], яка була передана до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 (а.с.16). Згідно пояснювальної записки класного керівника 1-Б класу СШ № 137 Дніпровського району м. Києва [PERSON] наприкінці навчального року [PERSON] прийшла забирати доньку зі школи після 19 години в нетверезому стані, про що був повідомлений старший оперуповноважений 3-го відділення міліції масиву «Русанівка» [PERSON] (а.с.17). Згідно листа Дніпровського районного Центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді № 42/501 від 21 серпня 2015 року [PERSON], не відвідувала програму «Школа відповідального батьківства» та програму реабілітації для алкозалежних «Сенс» (а.с.18). Згідно письмових пояснень [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак близько 10 років не проживає за вказаною адресою та встановити його місцезнаходження не виявилося можливим (а.с.19 зв.). Згідно листа служби у справах дітей Солом"янської районної в місті Києві державної адміністрації відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою:[ADDRESS], але ніколи не мешкав, місце перебування невідоме (а.с.19). Згідно довідки форми № 3, виданої ЖЕД № 904, [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06 вересня 1994 року (а.с.20). Згідно письмових пояснень [PERSON] від 07 липня 2015 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак на даний момент його місцезнаходження і проживання їй не відомо. Вона хоче піклуватися про свою дитину та зареєструвати її за місцем своєї реєстрації (а.с.21). Дослідив добуті докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Встановлені обставини свідчать, що відповідачі злісно ухиляються від своїх батьківських обов'язків по вихованню й матеріальному утриманню неповнолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя також жодним чином не приймають участі в утриманні спільної дитини, не цікавляться життям доньки, та не приймають участь у її вихованні. Відповідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав № 10569/41/3/103 від 12 листопада 2015 року орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] (а.с.53-54). Виходячи зі встановлених обставин, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно із ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідачі працездатні, не працюють, аліментних зобов'язань перед іншими особами не має. За таких обставин суд знаходить можливим задовольнити вимогу позивача про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як відповідачі не надають матеріальної допомоги на утримання в добровільному порядку, дитина потребує матеріальної допомоги. Розмір аліментів позивачем зазначено з урахуванням обставин, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України. Позивач просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини на утримання малолітньої дитини на користь особи, яка буде законним опікуном або на користь закладу, до якого буде передано неповнолітню дитину. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону від 13 січня 2005 р. № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Під час розгляду справи питання про призначення опікуна не розглядалося. Не можуть стягуватися аліменти на користь відповідного дитячого закладу, оскільки ч. 1 ст. 8 Закону від 13 січня 2005 року № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлено, що держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Оскільки судом не встановлено можливості передати дитину другому з батьків, бабі, дідові та іншим родичам, мачусі, вітчиму, відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 167 Сімейного Кодексу, дитина передається на опікування органові опіки та піклування. Виходячи з наведеного, суд передає малолітню дитину [PERSON], [INFO], під опіку органу опіки та піклування з тим, щоб були прийняті міри для захисту прав та інтересів дитини та вибрано найбильш крайщий спосіб подальшого влаштування долі дитини та зобов"язує батьків сплачувати аліменти на користь Органу опіки та піклування Дніпровськогої районної в місті Києві державної адміністрації. Згідно ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано Верховною радою України, здійснюють органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно позовної заяви позовні вимоги містять дві вимоги, а саме одну позовну вимогу майнового характеру - стягнення аліментів, та одну вимогу немайнового характеру - позбавлення батьківських прав. Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (487,20 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6890,00 грн.), а за подання позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (487,20 грн.). Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі по 487 грн. 20 коп. з кожного за подання позову майнового характеру- стягнення аліментів. А також, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі по 487 грн. 20 коп. з кожного за подання позову немайнового характеру.

Outcome: approved