Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У лютому 2012 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-5», Решетилівського районного відділу Полтавської регіональної філії центру ДЗК та відділу Держкомзему у Решетилівському районі Полтавської області, в яких, з урахуванням поданих в подальшому заяв про уточнення та збільшення позовних вимог, просять: - визнати недійсними з 25 листопада 2011 року і скасувати Додаткові угоди до договорів оренди землі між ТОВ «Гарант-5» та позивачами, зареєстровані 25 листопада 2011 року відділом Держкомзему у Решетилівському районі - визнати недійсною з 25 листопада 2011 року і скасувати реєстрацію відділом Держкомзему в Решетилівському районі Полтавської області Додаткових угод до договорів оренди землі між ТОВ «Гарант-5» та позивачами; - зобовязати відділ Держземагенства у Решетилівському районі Полтавської області протягом трьох днів після вступу рішення у законну силу внести записи про скасування реєстрації Додаткових угод від 25 листопада 2011 року до договорів оренди землі, укладених між ТОВ «Гарант-5» та позивачами да відповідних Книг записів про державну реєстрацію договорів оренди; - зобовязати СТОВ «Говтва», яке користується земельними ділянками позивачів після ліквідованого ТОВ «Гарант-5», наступного дня після оголошення рішення суду передати земельні ділянки позивачів їх власникам й підписати акт прийому-передачі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що 02 січня 2006 року між ними та ТОВ «Гарант-5» були укладені договори оренди землі строком на пять років щодо належних їм земельних ділянок, розташованих на території Мякеньківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, зазначені договори набрали чинності з 20 жовтня 2006 року. Вказують, що у вересні 2010 року до них додому прибула [PERSON], яка запропонувала їм внести зміни до цих договорів в частині строку дії договору, розміру орендної плати, обробітки землі та інших умов, заявивши при цьому, що у випадку відмови від підписання додаткових угод, це потягне за собою негативні наслідки, наприклад, вони не матимуть можливості підїхати до ділянки, не зможуть її використовувати обробляти, жодна особа не зоре город та інше, не читавши додаткових угод, оскільки вони були викладені дрібним шрифтом, вони підписали їх. Проте, через деякий час вони вирішили самостійно обробляти належні їм земельні ділянки, оскільки вважали ,що це дало б їм більший прибуток, та не продовжувати договір і відкликати згоду на продовження. Тому протягом вересня-жовтня 2011 року вони направили листи до ТОВ «Гарант-5» та відділу Держкомзему у Решетилівському районі заяви з проханням не проводити державну реєстрацію додаткових угод, однак відповіді не отримали, тому вирішили, що договір припинив свою дію, однак, у січні 2012 року вони отримали копії Додаткових угод до договору від 02 січня 2006 року. Вони вважають зазначені додаткові угоди недійсними, посилаючись на те, що їх державна реєстрація була здійснена після закінчення строку дії договорів оренди землі та всупереч їхній волі, оскільки відповідачу було відомо про їх бажання самостійно обробляти землю. Ухвалами суду від 29 лютого 2012 року та від 05 квітня 2012 року вищезазначені позови обєднано в одне провадження /т. 1 а.с.18,88-89/. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2014 року до участі у справі залучено сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Говтва», як правонаступника ТОВ «Гарант-5»./т. 1 а.с.176/. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2014 року до участі у справі залучено [PERSON], як правонаступника [PERSON]Т./т. 1 а.с.176/. В судовому засіданні представники позивачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовних заявах. Представник відповідача СТОВ «Говтва» - [PERSON] у судовому засіданні позови не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що в момент укладення додаткових угод волевиявлення сторін було вільним та відповідало внутрішній волі сторін та вимогам закону, та зазначає, що момент державної реєстрації додаткових угод жодним чином не впливає на їх дійсність. Представник відповідача - відділу Держземагенства у Решетилівському районі Полтавської області в судове засідання не зявився, звернувся до суду із письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні справи посилається на розсуд суду /т.12 а.с. 50-51/. Суд, заслухавши пояснення представників сторін [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши обставини по справі, перевіривши їх наявними доказами та надавши доказам правової оцінки, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 02 січня 2006 року між ТОВ «Гарант-5» та позивачами власниками земельних паїв укладено договори оренди земельних ділянок, розташованих на території Мякеньківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області терміном на 5 років, які зареєстровані Полтавською регіональною філією центру Державного земельного кадастру 20 жовтня 2006 року, що підтверджується доданими до позовних заяв копіями договорів оренди землі, додатковими угодами та актами до них /т.1 а.с.7-11, т.2 а.с.7-12, т. 3 а.с.7-12, т.4 а.с.7-12, т.5 а.с.7-12, т.6 а.с.7-12, т.7 а.с.7-12, т.8 а.с.7-12, т. 10 а.с.7-14/. Судом також встановлено, що 22 вересня 2010 року ТОВ «Гарант-5» та орендодавцями, позивачами по справі, було підписано додаткові угоди, якими продовжено оренду земельних ділянок до 1 січня 2018 року, окрім того збільшений період повідомлення орендодавця орендарем про намір продовження дії договору; збільшена орендна плата на 5% від грошової оцінки земельної ділянки /т.1 а.с. 6, т.2 а.с.6, т. 3 а.с.6, т.4 а.с.6, т.5 а.с.6, т.6 а.с.6, т.7 а.с.6, т. 8 а.с. 6, т.10 а.с.6/. Після чого ТОВ «Гарант-5» замовило документацію для відповідної реєстрації додаткових угод у центрі Державного земельного кадастру та в жовтні 2011 року звернулось до відділу Держкомзему в Решетилівському районі Полтавської області для проведення державної реєстрації угод, та сплатило грошові кошти на рахунок відділу Держкомзему в Решетилівському районі за державну реєстрацію додаткових угод до договорів. Факт підписання цих угод та подання документів для їх реєстрації сторонами не оспорювався, а також підтверджується додатковими угодами та реєстраційними справами до договорів оренди земельних ділянок. У вересні-жовтня 2011 року позивачі звернулись до відділу Держкомзему у Решетилівському районі Полтавської області та директора ТОВ «Гарант-5» із заявами про не проведення реєстрації додаткових угод щодо продовження терміну дії договорів укладених між ними та ТОВ «Гарант-5», оскільки мають намір виділити земельні ділянки в натурі з встановленням межових знаків і господарювати на них на свій розсуд. 25 листопада 2011 року була проведена державна реєстрація зазначених додаткових угод, про що у державному реєстрі земель та додаткових угодах вчинено записи, також це підтверджується поясненнями сторін. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 214 ЦК України, особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту. Особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін. Згідно ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно до правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних справах ВСУ під час розгляду справи № 6-118цс13 при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації. вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Судовою палатою у цивільних справах ВСУ під час розгляду справи № 6-127цс13 від 18 грудня 2013 року. Так, Верховний Суд України зазначає, що прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України. Тобто, з огляду на зазначене, договір може бути визнаний недійсним із підстав, передбачених ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, у разі якщо буде встановлено дефект волі (відсутність волі сторони або невідповідність волі сторони волевиявленню) саме на той момент, коли сторони договору раніше в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов, тобто підписали договір, тому, враховуючи також положення ст. 214 ЦК України, сам факт односторонньої незгоди сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання договору недійсним через зазначені підстави. Таким чином, волевиявлення позивачів на укладення Додаткової угоди від 22 вересня 2010 року було виражено ними під час її підписання, і зміна волевиявлення в майбутньому не може свідчити про його відсутність на час вчинення правочину. Як вбачається зі змісту позовних заяв позивачі в обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що [PERSON], запропонувавши їм підписати додаткові угоди до договорів оренди землі, ввела їх в оману, проте, коли після підписання оспорюваних угод вони вирішили самостійно обробляти їхні земельні ділянки, всупереч поданим заявам була проведена державна реєстрація оспорюваних угод. Під час розгляду справи у суді представник позивачів без подання належним чином оформлених заяв про зміну, доповнення чи уточнення позовних заяв, посилався також на інші обставини: відсутність у [PERSON] повноважень на пред'явлення оспорюваних угод для підписання, відсутність повноважень у [PERSON], як представника орендаря, на підписання оспорюваних угод, зміст оспорюваних угод суттєво обмежив права орендодавців, ТОВ «Гарант-5», орендар земельних ділянок, ліквідований. За змістом ст.230 ЦК України правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Відмінною ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних істотних обставин (ч.1 ст.229 ЦК України) і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила би у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Саме позивач як сторона, що діяла під впливом обману, має довести наявність умислу зі сторони відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману і сам факт обману. Якщо все інше крім умислу доведено, вважається, що сталася помилка. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази на підтвердження того, що [PERSON] знала про наявність чи відсутність певних істотних обставин, які стосувалися додаткових угод (їх змісту), і була впевнена, що позивачі, знаючи про ці обставини, не підписали би додаткові угоди. Відсутні також належним чином підтверджені дані про те, що [PERSON] заперечувала наявність певних обставин, які б могли перешкодити підписанню додаткових угод, або ж замовчувала їх існування. Незгода представника позивачів з певними положеннями укладених додаткових угод, які, на його думку, суттєво порушили права його довірителів, може бути, у разі доведеності цієї обставини, підставою для вимоги про зміну чи розірвання укладених додаткових угод відповідно до ст.651 ЦК України, ст.30, ст.32 ЗУ «Про оренду землі». Посилання позивачів на відсутність у [PERSON] повноважень для пред'явлення оспорюваних угод для підписання є безпідставним, оскільки жодним нормативним актом не передбачено обов'язкового надання спеціальних повноважень певній особі для вчинення такої формальної дії як передача (представлення чи пред'явлення) угоди іншій стороні для вивчення і підписання. Окрім того, слід виходити з того, що навіть при виникненні сумнівів у позивачів (які є дієздатними особами) щодо реальності і дійсності запропонованих до підписання угод у них завжди залишалася можливість перевірити цю обставину особисто у повноважного представника орендаря. Доводи про відсутність у [PERSON] повноважень на підписання оспорюваних додаткових угод спростовуються даними з Державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, згідно якого [PERSON] з 24 лютого 2010 року є керівником ТОВ «Гарант-5» /т.1 а.с.171-175/. Що стосується тверджень про ліквідацію орендаря (ТОВ «Гарант-5») як підстави для визнання укладених угод недійсними, то вони не ґрунтуються на законі. Так, згідно пункту 37 договорів оренди від 02 січня 2006 року їхня дія припиняється у разі ліквідації юридичної особи-орендаря. Аналогічна норма закріплена у статті 31 ЗУ «Про оренду землі». Згідно ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Таким чином, законом встановлено два види припинення юридичної особи - з правонаступництвом (злиття, приєднання, поділ, перетворення) та без нього (ліквідація). Припинення ТОВ «Гарант-5» відбулося шляхом приєднання до СТОВ «Говтва», що підтверджується Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Гарант-5» від 23 травня 2013 року /т.1 а.с. 163/, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців від 18 вересня 2014 року № 33682971, підтверджується, що СТОВ «Говтва» є правонаступником ТОВ «Гарант-5» /т.1 а.с.171-174/. Таким чином, відсутні правові підстави вважати, що ТОВ «Гарант-5» було ліквідовано, тобто припинено без правонаступництва. Окрім того, навіть ліквідація юридичної особи-орендаря згідно Закону є підставою для припинення договору оренду, а не для визнання його недійсним. Підсумовуючи зазначене, судом встановлено, що позивачами не представлено суду належних та допустимих доказів у підтвердження відсутності у них волевиявлення на укладення спірних додаткових угод чи наявності інших обставин, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Не доведеними є також обставини, з якими Закон (ст.387 ЦК України, ч.2 ст.27 ЗУ «Про оренду землі) пов'язує право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Тобто позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Матеріали справи також свідчать про те, що спірні додаткові угоди до договорів оренди землі пройшли державну реєстрацію у відділі Держкомзему у Решетилівському районі Полтавської області, який на час реєстрації був єдиним органом, наділеним цими повноваженнями, і цей факт визнано обома сторонами. Суд, перевіряючи доводи щодо законності державної реєстрації оспорюваних додаткових угод, виходить з наступного. У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~№9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Порядок державної реєстрації договорів оренди землі на час виникнення спірних правовідносин регулювався постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021\~\~"Про затвердження порядків ведення\~\~Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі". У п.11 Порядку передбачено, що дата внесення запису до розділу Книги записів є датою державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку. У п.16-4 Порядку вказано, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки, договору суборенди земельної ділянки (її частини) здійснюється протягом 14 календарних днів з дня подання документів. Наданими позивачами доказами, дослідженими в судовому засіданні, підтверджується, що у строк, передбачений п.16-4 Порядку, додаткові угоди до договорів оренди землі від 22 вересня 2010 року зареєстровані не були. Державна реєстрація договору відбулася лише 25 листопада 2011 року, після того, як позивачі подали заяви, в яких просили не реєструвати додаткові угоди. Статтею 24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" від 01 липня 2004р. № 1952-IV встановлено виключний перелiк пiдстав, згiдно з яким може бути вiдмовлено у державнiй реєстрацiї прав, а саме: iз заявою про державну реєстрацiю прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; поданi документи не вiдповiдають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити вiдповiднiсть заявлених прав документам, що їх посвiдчують. Згідно доповідної записки /т. 11 а.с.9-12/ та листа Головного Управління Держкомзему у Полтавській області /т.11 а.с.13-14/, а також копії листа Решетилівського районного відділу МВС України в Полтавській області /т.12 а.с.36-37/, копій додаткових угод /т.12. а.с.39-47/ та записів про державну реєстрацію додаткових угод до договору оренди земельних ділянок від 25 листопада 2011 року /т. 12 а.с.18-35/, встановлено, що сама процедура реєстрації додаткових угод порушена. Так, між ТОВ " Гарант-5" та позивачами були укладені додаткові угоди щодо продовження дії договору оренди до 01 січня 2018 року. Після чого ТОВ "Гарант-5" замовило документацію для відповідної реєстрації додаткових угод у центрі Державного земельного кадастру. В жовтні 2011 року до відділу Держкомзему в Решетилівському районі Полтавської області засобами перехідної реєстраційної системи надійшла заява від філії центру Державного земельного кадастру про реєстрацію договору оренди земельних ділянок позивачів та відповідних змін до нього. 23 листопада 2011 року філією центру Державного земельного кадастру сформовано аркуші поземельної книги та внесено запис про державну реєстрацію додаткової угоди позивачів до книги реєстрації та вищевказана заява направлена до відділу Держкомзему в Решетилівському районі Полтавської області. Аркуші поземельної книги записів про державну реєстрацію додаткової угоди між ТОВ"Гарант-5" та позивачами /т. 12 а.с.18-35/ Розділ 1. "Земельна ділянка. Загальні відомості.", Розділі 4 "Земельна ділянка. Оренда, суборенда." не засвідчені підписом посадової особи, яка зареєструвала дану угоду, але скріплений печаткою відділу Держкомзему. Разом з тим, у додаткових угодах зазначений запис про те, що додаткова угода зареєстрована у відділі Держкомзему у Решетилівському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 25.11.2011 року та вказано номер, за яким вона зареєстрована, однак цей запис не завірений підписом посадової особи, але скріплений печаткою відділу. Відповідно до п.10 Порядку ведення Поземельної книги затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 записи до розділів поземельної книги вносяться державною мовою розбірливо чорнилом чи кульковою ручкою синього або чорного кольору. Кожен запис завіряється підписом посадової особи та скріплюється печаткою територіального органу Держкомзему. Не завірений підписом і не скріплений печаткою запис вважається недійсним. Порушення процедури реєстрації додаткових угод підтверджується також фактами, встановленими у постанові про закриття кримінальної справи від 19 червня 2014 року /т.11 а.с.67-69/. Таким чином, суд прийшов до висновку, що, оскільки державна реєстрація додаткових угод проведена з порушенням чинного законодавства, то вона може бути визнана незаконною. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у цій частині.

Outcome: partial