Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

25 жовтня 2018 року представник позивача [PERSON] Юріївна надіслала на адресу суду засобами поштового зв`язку позовну заяву до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, в якій просить суд стягнути з ПАТ Укрзалізниця на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату за період січень-травень 2016 року, липень-серпень 2016 року, а також березень-липень 2017 року у розмірі 50648,97 грн, стягнути з ПАТ Укрзалізниця на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час затримки заробітної плати за період січень-травень 2016 року, липень-серпень 2016 року, а також березень-липень 2017 року у розмірі 173118,65 грн, стягнути з ПАТ Укрзалізниця на користь [PERSON] компенсацію за час невикористаної відпустки у розмірі 4463,84 грн, стягнути з ПАТ Укрзалізниця на користь [PERSON] суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період січень-травень 2016 року, липень-серпень 2016 року, а також березень-липень 2017 року у розмірі 10431,15 грн, стягнути з ПАТ Укрзалізниця на користь [PERSON] вихідну допомогу, що виплачується при звільненні на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України у розмірі 6137,78 грн, стягнути з ПАТ Укрзалізниця на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ДП Донецька залізниця. 17 липня 2017 року наказом від 14 липня 2017 року №11103/ДН-ОС її було звільнено на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності штату. Утім, всупереч вимогам Закону з нею не було проведено остаточний розрахунок. Так, починаючи з січня 2016 року ДП Донецька залізниця перестала виплачувати працівникам заробітну плату, хоча ті продовжували працювати і виконувати свої трудові обов`язки. 11 серпня 2016 року її було прийнято провідним інженером сектору організації комерційної роботи та умов перевезень комерційного відділу Донецької дирекції залізничних перевезень Регіональної філії Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця. Утім на момент переведення і по сьогоднішній день остаточний розрахунок з нею проведено не було. Починаючи з квітня 2017 року Регіональна філія Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця знов припинила здійснювати виплату заробітної плати працівникам. Спочатку причини невиплати працівникам не пояснювались, а згодом наказом від 28 квітня 2017 року № 646-НВ-1 було схвалено рішення щодо вилучення зі складу останнього структурного підрозділу Донецької дирекції залізничних перевезень та виробничих підрозділів, що йому підпорядковані, а також про скорочення чисельності штату зазначених структурних підрозділів. Як результат, 17 липня 2017 року [PERSON] було звільнено на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. Проте всупереч вимогам чинного законодавства, остаточний розрахунок у день звільнення здійснено не було не була виплачена заробітна плата за період березень-липень 2017 року, заборгованість по заробітній платі за 2016 рік, а також вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку, що передбачена ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 КЗпП України. Представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій просить суд відмовити в позові [PERSON] до ПАТ Укрзалізниця, посилаючись на те, що стаття 617 Цивільного кодексу України закріплює, що особа, яка порушила зобов`язання звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. По факту захоплення 17 березня 2017 року адміністративної будівлі структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця ПАТ Українська залізниця, яка знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вулиця Артема, 168 було відкрито кримінальне провадження №12017050420000286. Про унеможливлення виконання ПАТ Українська залізниця в особі Регіональної філії Донецька залізниця обов`язків передбачених чинним законодавством України, через вплив форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зазначила Торгово-промислова палата України у своєму Науково-правовому висновку від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2. Вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки, є не обґрунтованою та суперечить статті 117 КЗпП України, через відсутність вини відповідача. На виконання указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, а також виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення в межах Донецької та Луганської областей, і як наслідок відсутністю доступу до первинних документів, нарахування заробітної плати було припинено з 16 березня 2017 року. Враховуючи наведене, на теперішній час, відповідач підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат не має можливості. Позивач не надав обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, а також не надав доказів, що підтверджують життєві обставини викладені в позовній заяві. Позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що наказом начальника Донецької дирекції залізничних перевезень РФ Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця від 17 березня 2017 року №236/ДНД, з 20 березня 2017 року було встановлено простой для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Надалі, наказом від 28 квітня 2017 року № 646-НВ-1| Про деякі питання діяльності регіональної філій Донецька залізниця, Регіональною Філію Донецька залізниця було схвалено рішення щодо вилучення зі складу останньої структурного підрозділу Донецької дирекції залізничних перевезень та виробничих підрозділів, що йому підпорядковані, а також про скорочення чисельності штату зазначених структурних підрозділів. Відповідач мав можливість здійснити звільнення працівників, а також внести, записи про звільнення до їх трудових книжок вже після того, як за його твердженнями, виникли обставини непереборної сили. Наказом від 17 березня 2017 року №236/ДНД на працівників докладався обов`язок щодо з`явлення на свої робочі місця, а також обов`язок розписуватись на початку та наприкінці робочого дня в Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої. Зазначені обов`язки виконувались позивачем, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б спростували зазначене. Крім того, своїм наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору від 14 липня 2017 року №11103/ДН-ОС, відповідач сам встановлює, що позивачу підлягає виплата компенсації за 16 днів відпустки, а також виплата одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Єдиним документом, який засвідчує форс-мажорні обставини є сертифікат відповідно до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України», а тому, відповідачем належним чином не доведено звільнення від відповідальності, у зв`язку із обставинами непереборної сили. Представник позивача приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, при оголошенні перерви в судовому засіданні заявила клопотання про продовження розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиву на позовну заяву просив розглянути справу за його відсутності. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2019 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Укрзалізниця про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки заробітної плати, компенсації за час невикористаної відпустки, сум компенсації втрати частини заробітної плати, вихідної допомоги, моральної шкоди, правонаступника відповідача Публічного акціонерного товариства Укрзалізниця Акціонерне товариство Українська залізниця. Враховуючи, що правонаступник відповідача Публічного акціонерного товариства Укрзалізниця Акціонерне товариство Українська залізниця, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки місцезнаходження Публічного акціонерного товариства Укрзалізниця та Акціонерного товариства Українська залізниця зареєстровано за однією адресою, процесуальні документи від імені відповідача у даній справі подавались саме Акціонерним товариством Українська залізниця, суд, заслухавши думку представника позивача, прийшов до висновку про доцільність продовження розгляду справи в судовому засіданні 20 травня 2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 11 серпня 2016 року, працювала провідним інженером сектору організації комерційної роботи та умов перевезень комерційного відділу Структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Укрзалізниця (а.с.13-15). Факт перебування позивача у трудових відносинах зі структурним підрозділом Публічного акціонерного товариства Укрзалізниця відповідач не заперечував. Наказом (розпорядженням) начальника Структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Укрзалізниця від 14 липня 2017 року № 11103/ДН-ОС [PERSON] звільнено 17 липня 2017 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, компенсацією за 16 днів відпустки (а.с. 27). Будь-які заперечення щодо наданої позивачем суду на підтвердження своїх позовних вимог копії наказу від 14.07.2017 року № 11103/ДН-ОС про припинення трудового договору відповідачем у відзиві на позовну заяву не зазначені, тобто він відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно частини 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно відзиву на позовну заяву відповідач не оспорює і той факт, що при звільненні позивача розрахунок з нею не проведено. Відповідно до частини 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 року №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Як вбачається з письмових пояснень відповідача та копії відомості на виплату грошей №32 за березень 2017 року, 24.07.2017 року позивач отримала заробітну плату в розмірі 2650,68 грн за березень 2017 року, з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні (а.с.63,64). Наказом начальника Структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця від 17.03.2017 року № 236/ДНД у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції встановлено початок простою з 20 березня 2017 року; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу за весь час простою згідно графіку роботи); на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на робочі місця; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої. Порядок оплати часу простою, зазначений у цих наказах, відповідає положенням ст.113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Доводи відповідача про відсутність первинних документів в структурному підрозділі Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця, що унеможливлює нарахування заробітної плати є необґрунтованими. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем суду надано копію наказу начальника Структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця від 17.03.2017 року № 236/ДНД, який виданий на підставі наказу в.о. начальника регіональної філії Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця, оригінал якого має бути у відповідача, оскільки регіональна філія Донецька залізниця станом на час видання наказу 17 березня 2017 року була розташована на території, яка контролюється органами державної влади України, а саме, у м.Лиман Донецької області, там же здійснює адміністративну діяльність і її структурний підрозділ Донецька дирекція залізничних перевезень. Той факт, що відповідач має відомості про розмір тарифної ставки позивача, підтверджується доданими відповідачем до відзиву на позовну заяву довідкою про стан депонованої заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.2016 року по 31.06.2016 року, розрахунком оплати середньої заробітної плати позивача, згідно яких у відповідача є відомості щодо заробітної плати позивача за період, починаючи з лютого 2016 року по червень 2016 року, березень-квітень 2017 року (а.с.65-66). На підтвердження виконання наказу начальника Структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця від 17.03.2017 року № 236/ДНД позивачем суду надані копії табелів обліку робочого часу за березень-липень 2017 року (а.с.16-20). У відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час встановленого Структурним підрозділом Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця простою, на день її звільнення накази про встановлення простою скасовані не були. Позивач стверджує, що після звільнення нею було передано до регіональної філії Донецька залізниця пакет документів. Проте до теперішнього часу рішення щодо виплати сум, належних їй при звільненні, не прийнято та виплати не здійснені. Відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 року № 108/95-ВР роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до частин 2,3 ст. 8 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 року № 996-XIV питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Відповідно до ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2014 року № 1669-VII не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст.47, ст. 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України. Відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Згідно з пунктом 51.1 статті 51 ПК України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків. Підпункт «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України визначає, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 (ОК-5) або додатком 2 (ОК-7) до цього Положення. Представником позивача надано суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, індивідуальні відомості про застраховану особу, позивача, з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, архівну довідку від 26.04.2017 року №2023-5/21-Б, яка складена Структурним підрозділом Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Укрзалізниця, вказаними документами підтверджується розмір нарахованої заробітної плати позивача за періоди з січня 2016 року по травень 2016 року, а саме січень 2016 року 3080,68 грн, лютий 2016 року 3769,57 грн, березень 2016 року- 3690,94 грн, квітень 2016 року - 6690,71 грн, травень 2016 року - 3674,78 грн, з липня 2016 року по серпень 2016 року, а саме липень 2016 року 4271,72 грн, серпень 2016 року 1680,35 грн, з березня 2017 року по липень 2017 року, а саме березень 2017 року - 3011,94 грн (5662,62 - виплачена позивачу заробітна плата в розмірі 2650,68 грн 24.07.2017 року), квітень 2017 року 3846,94 грн, травень 2017 року - 4299,53 грн, червень 2017 року - 1297,96 грн, липень 2017 року 8683,17 грн, в загальному розмірі 47998,29 грн (а.с.17-26, 30-32). Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходилась з регіональною філією Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця у трудових відносинах, при звільненні позивачу за періоди з січня 2016 року по травень 2016 року, з липня 2016 року по серпень 2016 року, з березня 2017 року по липень 2017 року не була виплачена заробітна плата в повному обсязі, вимоги позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати з відповідача є такими, що підлягають задоволенню. Згідно наказу від 14 липня 2017 року №11103/ДН-ОС про припинення трудового договору позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с.27). Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, для обчислення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, тобто виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідач надає розрахунок середньої заробітної плати виходячи зі заробітної плати за березень та квітень 2017 року, в період з березня по липень 2017 року позивачем фактично відпрацьовано лише 79 годин у березні 2017 року, за які нарахована заробітна плата у сумі 2972,44 грн. Згідно вказаного розрахунку середньої заробітної плати, наданого відповідачем, середньогодинний заробіток позивача складає 37,63 грн. (2972, 44 : 79), норма робочого часу за березень 2017 року - 175 годин, за квітень 2017 року - 157 години, середньомісячна норма робочого часу за два календарні місяці складає 166 годин (175 + 157 =332 год. / 2) середньомісячна заробітна плата складає 6246,58 грн (37,63 * (332/2)) (а.с. 65). Однак враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога, що виплачується при звільненні, у розмірі 6137,78 грн, оскільки саме цю суму просить стягнути позивач в позовних вимогах. Згідно наказу від 14 липня 2017 року №11103/ДН-ОС про припинення трудового договору позивач має право на компенсацію за 16 днів невикористаної відпустки (а.с.27). Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані дні відпустки. Відповідно до п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Враховуючи, що позивач звільнений 17 липня 2017 року, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передували звільненню, тобто за період з липня 2016 року по червень 2017 року. Відповідно до абзацу 6 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Враховуючи, що позивач з 20 березня 2017 року у зв`язку із простоєм не працювала та за нею заробіток відповідно до ст. 113 КЗпП України зберігався частково - у розмірі 2/3 тарифної ставки, період простою з 20 березня 2017 року по 30 червня 2017 року виключається з розрахункового періоду. З липня 2016 року по 20 березня 2017 року позивач отримала заробітну плати в загальному розмірі 50725,29 грн (липень 2016 року - 4271,72 грн, серпень 2016 року 1680,35 грн, вересень 2016 року - 6554,12 грн, жовтень 2016 року 6333,55 грн, листопад 2016 року - 6707,20 грн, грудень 2016 року - 6978,52 грн, січень 2017 року 6436,29 грн, лютий 2017 року - 8791,10 грн, 01 березня 2017 року 19 березня 2017 року включно 2972,44 грн), виходячи з індивідуальних відомостей про застраховану особу, позивача, з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, архівної довідки від 26.04.2017 року №2023-5/21-Б, яка складена Структурним підрозділом Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Укрзалізниця, відомостей про заробітну плату позивача за березень 2017 року, виходячи з 79 відпрацьованих робочих годин до встановлення простою, які містяться в розрахунку оплати середньої заробітної плати (а.с.30-32,65). З липня 2016 року по 20 березня 2017 року кількість робочих днів позивача склала 181 день. При цьому суд критично ставиться до інформації про суму нарахованої заробітної плати позивачу, яка міститься в розрахунку оплати відпустки, який додано позивачем до позовної заяви, оскільки вказаний розрахунок не містить ані підпису посадової особи, ані печатки роботодавця, ці дані суперечать індивідуальним відомостям про застраховану особу, позивача, з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, архівній довідці від 26.04.2017 року №2023-5/21-Б, яка складена Структурним підрозділом Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Укрзалізниця, та містить підпису посадових осіб роботодавця. Враховуючи, що заробітна плата позивача за період з 01 липня 2016 року по 20 березня 2017 року складає 50725,29 грн, кількість календарних днів за цей період, за які нарахована заробітна плата, складає 181 (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством), середньоденна заробітна плата позивача для виплати компенсації за невикористану відпустку складає 280,25 грн (50725,29 / 181) і відповідно компенсація за 16 днів невикористаної відпустки складає 4484 грн (280,25 грн х 16 днів). Однак враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за час невикористаної відпустки у розмірі 4463,84 грн, оскільки саме цю суму просить стягнути позивач в позовних вимогах. Заборгованість по виплаті заробітної плати, в тому числі і заробітній платі за час простою, у сумі 47998,29 грн, компенсація за час невикористаної відпустки у сумі 4463,84 грн, вихідна допомога при звільненні у сумі 6137,78 грн підлягають виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Відповідно до частини 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 34 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 року № 108/95-ВР компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 року № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4). Відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року № 2050-III Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року № 2050-III сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів). Компенсація судом розраховується станом на 01 жовтня 2018 року - на день, який просить позивач в позові з дотриманням вимог ч.2 ст.264 ЦПК України. Компенсація з цих грошових доходів станом на 10 жовтня 2018 року складає: Місяць, рікСума нарахованого доходу (грн.)ПДФО (грн.)Військовий збір (грн.)Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) (грн.)Коефіцієнт приросту споживчих цінСума компенсації (грн.) січень 20163080,68446,3937,202479,950,336778813531126 за період з лютого 2016 по вересень 2018 835,19 лютий 2016 3769,57678,5256,543034,50,342147403143701 за період з березня 2016 по вересень 2018 934,4 березень 2016 3690,94664,3755,362971,210,328858814993764 за період з квітня 2016 по вересень 2018 876,43 квітень 2016 6690,711204,33100,365386,020,283921560380448 за період з травня 2016 по вересень 2018 1352,88 травень 20163674,78661,4655,122958,20,282638921458989 за період з червня 2016 по вересень 2018 1346,15 липень 20164271,72768,9164,073438,730,285209340139268 за період з серпня 2016 по вересень 2018 872,38 серпень 20161680,35302,4611,201352,750,2903669367856 за період з вересня 2016 по вересень 2018 348,29 березень 20175662,621019,2784,944558,410,038470872 за період з квітня 2017 по червень 2017175,37 березень 20171907,73 (4558,41 (заробітна плата після утримання податків) 2650,68 фактично отримана позивачем 24.07.2017 року сума заробітної плати за березень 2017 року) 1907,730,112035784450146 за період з липня 2017 по вересень 2018 182,38 квітень 20173846,94692,4557,703096,790,144516125642366 за період з травня 2017 по вересень 2018 395,16 травень 20174299,53773,9164,493461,120,144516125642366 за період з червня 2017 по вересень 2018 391,56 червень 20171297,96233,6319,471044,860,112035784450146 за період з липня 2017 по вересень 2018 99,89 липень 20178683,171562,97130,256989,950,109816152145854 за період з серпня 2017 по вересень 2018 652,96 8463,04 Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за січень-травень 2016 року, липень-серпень 2016 року, березень-липень 2017 року складає 8463 грн. 04 коп. Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. 14.1.180, ст. 18, ст. 162.1.3, ст. 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходив з наступного. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. В день звільнення 17 липня 2017 року розрахунок з позивачем проведений не був і не проведений до теперішнього часу. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач працювала у структурному підрозділі Донецької дирекція залізничних перевезень, який був розташований у м.Донецьку. Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 року № 405/2014 на території Донецької та Луганської областей розпочато антитерористичну операцію. Відповідно до статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 року № 1669-VII, який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції не видавався. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, м. Донецьк належить до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція. Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" від 15.03.2017 року № 62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України", згідно якого тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського "Комплексу заходів" від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Відповідно до науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом. Втрата контролю і доступу ПАТ Укрзалізниця, регіональної філії Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область місто Донецьк вул. Артема, 68 у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу Донецька дирекція залізничних перевезень та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу Луганська дирекція залізничних перевезень, коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ Укрзалізниця, регіональної філії Донецька залізниця ПАТ Укрзалізниця виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів Донецька дирекція залізничних перевезень та Луганська дирекція залізничних перевезень видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок (а.с. 80 - 88). Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Частина 1 ст. 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства. Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Ураховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема, щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. Отже, науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 підготовлений Торгово-промисловою палатою України у відповідності з її компетенцією та у порядку, встановленому законом, та підтверджує відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу належних їй сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, що спростовує доводи представника позивача про те, що зазначений науково-правовий висновок не є належним та допустимим доказом у цій справі. Форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, та є підставою для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. В той же час, вищевказані обставини входять до предмету доказування у справі. Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1,5 ст.81 ЦПК України). В частині 3 статті 12 ЦПК України вказано , що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України). Також ЦПК України передбачено можливість для позивача заявити клопотання про витребування доказів у разі неможливості самостійно надати докази відповідно до статті 84 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання їй моральної шкоди, обставин глибоких моральних страждань, про які позивач зазначала в тексті позову (медична документація тощо). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Так, позивачем сплачено за вимогу про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за вимогу про стягнення моральної шкоди судовий збір у розмірі 1935,50 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1291137519.1 від 11.03.2019 року. Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції.

Outcome: partial