Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] . 04.03.2013 позивачем був укладений договір найму квартири з відповідачем [PERSON] . За договором відповідач отримала право проживати та зареєструватись в квартирі разом із донькою [PERSON] . У листопаді 2017 року відповідач виїхала разом із донькою з квартири і проживає зараз за адресою: [ADDRESS] , але з місця реєстрації разом із донькою не знялась та комунальні послуги в квартирі не сплачує, що спричиняє позивачу шкоду та створює незручності в користуванні і розпорядженні позивачем її власністю. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач відмовилась від договору найму квартири (розірвала договір найму), звільнив жиле приміщення, а тому є такою, що втратила право користування жилим приміщенням разом із малолітньою донькою. Інші повнолітні члени сім`ї відповідача в квартирі не залишились. Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 29.05.2018 відкрито провадження та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просить суд справу розглядати у його відсутності та позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно з копією витягу про державну реєстрацію прав від 27.12.2012, виданого комунальним підприємством "Южненське міське бюро технічної інвентаризації", за [PERSON] зареєстровано на праві власності квартира [ADDRESS] . 04.03.2013 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір найму квартири [ADDRESS] ., який зареєстрований в ОСББ "Южна Перлина" за №23 від 04.03.2013. Строк найму квартири за договором не визначений. Відповідач зміна прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до копії довідки ОСББ "Южна Перлина" від 12.04.2018 в квартирі зареєстровані відповідач [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] , [INFO] . В жовтні 2017 року відповідач [PERSON] виїхала разом із малолітньою донькою [PERSON] з квартири, в квартирі не проживає, що підтверджено актом про непроживання ОСББ "Южна Перлина" від 04.02.2021. На даний час відповідач разом з донькою фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією заяви про забезпечення позову від 11.07.2018, поданою її представником в рамках цивільної справи №519/263/18. Дані обставини відповідачем не спростованні в судовому засіданні. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно. Згідно положень ст.ст.158, 159 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку. Частиною 1 ст.163 ЦК України передбачено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ч.2 ст.167 ЖК України в разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» відповідно до ст.107 ЖК України (аналогічна ст.167 ЖК України) наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, утворення сім`ї в іншому місці, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідач разом з дитиною за місцем своєї реєстрації в спірній квартирі не проживають з жовтня 2017 року, вибули з цього житла до іншого житла за адресою: [ADDRESS] , тому договір найму жилого приміщення укладений між сторонами 04.03.2013 вважається розірваним з дня вибуття наймача, тобто з жовтня 2017 року. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім цього, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені витрати на оплату судового збору. Відповідно до ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. На підставі ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved