Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

В травні 2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті свого батька [PERSON]. Заявник повідомляє, що 29.02.2016 року в м. Донецьку помер її батько. Заявниця отримала на підтвердження факту смерті [PERSON] довідку про причину смерті № 119 від 01.03.2016 року, видану Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Донецька». В травні 2016 року представник заявниці [PERSON] за довіреністю звернулась до Краснолиманського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON], однак територіальним органом ДРАЦС було повідомлено про неможливість здійснити державну реєстрацію факту смерті фізичної особи з причини відсутності у заявника необхідних медичних документів встановленої законодавством України форми. З огляду на це, [PERSON] була змушена звернутись до суду задля встановлення факту смерті свого батька [PERSON] із заявою в порядку окремого провадження; просить встановити факт смерті фізичної особи у певний час. Заявниця [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи судом, однак для участі в судовому засіданні не прибула, оскільки мешкає в м. Донецьку, на тимчасово окупованій території України. В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] заяву окремого провадження підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у поданій заяві. Краснолиманський МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте представник заінтересованої особи для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи; заперечень проти задоволення заяви заінтересованою особою висловлено не було(а.с. 23). Суд, вислухавши пояснення представника заявниці, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідно до наданого заявницею свідоцтва про народження серії І-ФС № 387830, виданого 17.07.1979 року Південно-Сахалінським міським бюро ЗАГС, РСФРР, [PERSON] є батьком [PERSON], 13.07.1979 р. н. (а.с. 14). [PERSON] 08.08.2003 року уклала шлюб з [PERSON]; після укладення шлюбу змінила прізвище з «Беседа» на «Горбачова» (свідоцтво про одруження серії І-НО № 213885, видане 08.08.2003 року Донецьким міським відділом РАГС Донецького ОУЮ, а.с. 13). [PERSON] був зареєстрований та фактично мешкав за адресою [ADDRESS]; мав поважний вік, страждав тривалий час, близько 20 років на захворювання серцево-судинної системи, обстежувався за станом здоровя в кардіологічному відділенні лікарні. З причини тяжкої хвороби [PERSON] помер 29.02.2016 року в м. Донецьку Донецької області, факт смерті відображено в наданій заявницею довідці про причину смерті від 01.03.2016 року № 119(а.с.12). Суд не сприймає цей документ як належний доказ з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», але звертає увагу на його зміст, оскільки викладена в ньому інформація підтверджується іншими належними доказами по справі. Представник заявниці [PERSON] за довіреністю зверталась до відділу ДРАЦС Краснолиманського МУЮ у Донецькій області в травні 2016 року із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON], однак орган ДРАЦС листом від 10.05.2016 року № 770/3.2-01-116 повідомив про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих медичних документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів, виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово непідконтрольній українській владі території Донецької області (а.с. 7). Обставини, викладені заявницею , підтвердила [PERSON], яка є близькою подругою [PERSON], знає її близько 10 років, була знайома з родиною заявниці. Суд приймає до уваги також надані заявником для огляду фотознімки з місця поховання [PERSON] на кладовищі в м. Донецьку. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт смерті; датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що 29.02.2016 року помер [PERSON], про що було видане лікарське свідоцтво про смерть. Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі м. Донецьк) з-під контролю державної влади України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Донецьк. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, документів, що підтверджують факт смерті [PERSON], за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з обєктивних причин. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявниці [PERSON] від встановлення факту смерті її батька в певний час залежить можливість здійснення нею спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті [PERSON]. За таких обставин суд дійшов висновку, що заява [PERSON] в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved