Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд: - позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] ; - змінити розмір аліментів, визначений рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29.03.2013р. у справі №296/565/13-ц, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 06.06.2009р. по 12.02.2013р. вона перебувала з відповідачем у шлюбі. В шлюбі у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] . Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 31.01.2013р. шлюб було розірвано. Відповідно до рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 29.03.2013р. з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в сумі 500,00 грн., щомісячно. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Визначені судом аліменти відповідач належним чином не сплачує, в зв`язку з чим заборгованість зі сплати аліментів становить 9395,16 грн. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу сторони припинили спільне проживання, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про її духовний розвиток, здоров`я, навчання, не спілкується з донькою. При визначенні розміру аліментів позивач зіслалась на Закон України «Про державний бюджет на 2018 рік», яким визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6-ти до 18-ти років з 1 липня 2018р. по листопад 2018р. у сумі 1944 грн., та середній рівень заробітної плати у Житомирській області, який станом на червень 2018р. становить 7883,18 грн., просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та представник відповідача в засіданні суду проти позову заперечили та просили відмовити у його задоволенні. Слід зазначити, що під час дослідження доказів в судовому засіданні представник відповідача просив долучити до матеріалів справи письмові докази. Згідно ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. З огляду на те, що відповідачем порушено встановлений законом строк для подачі доказів та представником не обгрунтовано неможливість їх подання у визначений законом строк, суд відмовив у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів. Представник третьої особи Служби у справах дітей Житомирської міської ради підтримав правову позицію позивача та просив позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 31.01.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від спільного проживання сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до заочного рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 29.03.2013р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини в сумі 500,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.01.2013р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). Згідно листа вих.№50 від 29.08.2018р. Житомирського дошкільного навчального закладу №21 бабуся та мама [PERSON] , яка відвідувала вказаний заклад з 01.09.2013р. по 31.05.2015р., займались розвитком та вихованням дитини, приймали участь у батьківських зборах, відвідували урочисті події (а.с.10). Як вбачається з листа №493 від 28.08.2018р. загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №19 м.Житомира [PERSON] відвідує вказану школу з 01.09.2016р. У роботі батьківських зборів, у всіх урочистих заходах участь приймають мама [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с.11). З листа №105 від 05.09.2018р. Житомирського Центру творчості дітей і молоді вбачається, що [PERSON] відвідувала ансамбль спортивного бального танцю «Ритм» з 01.09.2014р. по грудень 2016р. Приводила і забирала дитину мама та бабуся. У роботі батьківських зборів приймала участь мама дитини. В урочистих заходах ансамблю брали участь мама [PERSON] , бабуся [PERSON] , дідусь [PERSON] (а.с.12). Адміністрація КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» ЖМР в листі №321 від 04.09.2018р. повідомила, у тому числі, що дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом дитячої поліклініки, догляд за дитиною здійснює мати (а.с.13). Витяг з будинкової книги щодо прописки громадян свідчить про те, що дитина [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] ) разом з мамою [PERSON] (а.с.16-17). На підставі пояснень свідків судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , однак не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не надає матеріальну допомогу на її утримання. Тривалий час, не спілкується з дочкою, не цікавиться її життям, розвитком і вихованням. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В судовому засіданні відповідач заперечив щодо позову та пояснив, що після розлучення став рідше бачити дитину. З позивачем вони не дійшли згоди щодо встановлення часу спілкування з дитиною. При цьому, до органу опіки та піклування із заявою про встановлення часу спілкування з дитиною відповідач не звертався. Свою відсутність у житті дитини відповідач пояснив незадовільним станом свого здоров"я. Як встановлено з показів свідків, відповідач по справі не займається вихованням доньки, повністю усунувся від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до неї будь-якої батьківської уваги та турботи. Згідно висновку органу опіки та піклування доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.83). Відповідно до вказаного висновку, починаючи з 2016 р. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов"язків, участі у вихованні свєї дитини не бере, за місцем проживання дитину не відвідує, матеріальної чи будь-якої іншої допомоги на утримання доньки не надає. На час подання позову, станом на 01.09.2018р., у [PERSON] існувала заборгованість зі сплати аліментів станом у розмірі 9395,16 грн. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини погасила мати (бабуся дитини) [PERSON] . Присутня на комісії малолітня дитина [PERSON] повідомила, що її батько протягом тривалого часу з нею не спілкується, вона втратила до нього родинні почуття. В обгрунтування доводів неможливості виконання батьківських обов"язків за станом здоров"я відповідачем та його представником належних доказів суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] , [INFO] , а тому наявні підстави для позбавлення батьківських прав. З приводу позовних вимог про зміну розміру аліментів суд вважає за необхідне вказати наступне. Підставами для збільшення розміру аліментів позивач вказує, що визначений судовим рішення розмір аліментів, які стягуються з відповідача є меншим від мінімального розміру аліментів, встановленого Законом України "Про державний бюджет на 2018 рік". Визначений позивачем розмір аліментів в сумі 2500 грн., з розрахунку позивача, становить 1/3 частину від рівня середньої заробітної плати в Житомирській області. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду у складі Об"єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019р. у справі №632/580/17. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Житомирська ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області на запит суду надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, з яких вбачається, що відповідач [PERSON] за період з 01.01.2018 р. по 30.09.2018р. доходів не отримав (а.с.42-43). [PERSON] довідки про дохід суду не надала, а тому не можливо з"ясувати об"єктивно матеріальне становище позивача. Поза увагою суду не може залишитись той факт, що згідно довідки до акта огляду МСЕК відповідач має другу групу інвалідності (а.с.69), знаходився на обстеженні і лікуванні в Житомирській обласній психіатричній лікарні №1 Житомирської обласної ради у відділенні №3 з 05.09.2019р. та продовжує лікування, що підтверджується довідкою №4226 від 12.09.2019р. психіатричної лікарні №1 Житомирської обласної ради (а.с.112). Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні докази про покращення або погіршення матеріального становища сторін, наявність інших підстав, визначених ст.192 СК України, для зміни розміру аліментів. Оскільки позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про зміну розміру аліментів, зокрема не зазначено та не доведено, що у відповідача змінився матеріальний стан у бік покращення або погіршився її матеріальний стан, тому у суду немає визначених законом підстав для задоволення позову про збільшення розміру аліментів.

Outcome: partial