Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Артемвугілля» в інтересах СП «Шахта ім. М.І. Калініна» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 10 квітня 1995 року по 02 жовтня 2014 року багато років він працював на шахтах у м. Горлівка у т.ч. і на шахті ім. М.І.Калініна державного підприємства "Артемвугілля" робочим підземних шахтних професій з повним робочим днем під землею. Багато років він працював на шкідливих роботах, його праця тривалий час була у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища. Зараз він на пенсії. Дані обставини підтверджуються, зокрема записами в сторінках його трудової книжки, санітарно-гігієнічною характеристикою умов його праці. Під час його роботи під землею у шкідливих умовах праці він отримав професійні захворювання : "хронічний бронхіт ", «хронічна приглухуватість», за якими у липні 2014 року роботодавцем було проведено розслідування та був складений, затверджений та виданий Акт по формі П-4 розслідування хронічного професійного захворювання. Факт ушкодження його здоров'я при виконанні своїх трудових обов'язків підтверджується також наявними в нього виписками і висновками з медичних установ щодо нього: - висновком від 2 липня 2014 року Центральної лікарсько-експертної комісії Інституту медицини праці м. Київ та випискою з історії хвороби № 839 звідти ж ; - випискою із амбулаторної карти з міської лікарні №2 м. Горлівка. Висновком МСЕК від 01 жовтня 2014 року йому була вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 35% (по сукупності) у зв'язку з професійними захворюваннями та інвалідність 3 групи. Цими висновками МСЕК йому були визначені потреби у додаткових видах допомоги та рекомендовані заходи по відновленню працездатності та протипоказання що до праці : протипоказана тяжка фізична праця, робота у підземних умовах. Таким чином, виконуючи свої трудові обов'язки він зазнав ушкодження здоров'я та йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності по сукупності у розмірі 35% та інвалідність 3 групи. За відшкодуванням моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я, стійкою втратою професійної працездатності та за відшкодуванням моральної шкоди, завданої умовами виробництва він до суду до відповідача з позовом раніше ще не звертався та звертається зараз вперше. Наведені вище обставини свідчать про те, що ушкодження його здоров'я, пов'язані з виконанням ним трудових обов'язків, спричинили і спричинятимуть йому моральні та фізичні страждання, обмежують його можливості вести активний образ життя, що, в частковості, встановлено вищевказаним ним висновком МСЕК. Заподіяння йому моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, стійкою втратою професійної працездатності та розмір моральної шкоди він зв'язує з наступними обставинами. За час його праці на протязі багатьох років ним було отримано ушкодження здоров'я: професійні захворювання, тому він переносив, переносить, продовжує переносити й буде переносити особливі моральні страждання у зв'язку з самим фактом їх отримання. Через втрату професійної працездатності у розмірі 35% по причині зазначених професійних захворювань він не мав і не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, він не має змоги і рівних прав з іншими громадянами України здійснювати, реалізовувати своє право на працю, враховуючи те, що він пенсіонер. Через втрату працездатності в розмірі 35% протягом тривалого часу частково порушені відносини з оточуючими його людьми, близькими, друзями та знайомими, тому що вони ходять на риболовлю, купаються, ходять на полювання, займаються спортом, ведуть активне громадське життя, а він через свої фізичні недоліки внаслідок зазначеного отриманого професійного захворювання був і зараз є частково обмежений у спілкуванні з ними, не має змоги, як раніше, вести активний відпочинок разом із ними. При цьому він переносить моральні й психічні страждання, його не залишає почуття власної неповноцінності у зв'язку з втратою його організмом значної частини нормальних життєвих функцій унаслідок отриманого ушкодження здоров'я. Він позбавлений можливості, не може, як раніше, в повному обсязі виконувати роботу з господарства, при її виконанні зазнає постійні фізичні болі в легенях, погано чує. Не може нормально спати. Стерпні ним у зв'язку з цим фізичні та психічні болі та страждання жадають від нього додаткових зусиль для організації його повсякденного життя. Він змушений постійно лікуватися, що вкрай негативно відображається на його стані, заподіюючи йому моральну шкоду, порушує його нормальні життєві зв'язки з членами його родини та друзями. Унаслідок отриманого ним зазначеного ушкодження здоров'я та встановлених висновками МСЕК обмежень, в нього створюється почуття неповноцінності, через що він переносить постійні психічні та душевні переживання та страждання. Він переніс і продовжує переносити особливі фізичні та психічні страждання, тому що, як він вважає, вже безповоротно загублена значна частина нормальних життєвих функцій його організму, у зв'язку з установленням стійкої втрати працездатності. Зазначеними негативними явищами та наслідками від ушкодження здоров'я були порушені його плани на подальше життя. Зазначені вище негативні явища та наслідки від зазначеного ушкодження здоров'я в сукупності вкрай негативно відбиваються на його душевному й психічному стані, заподіюючи щодня йому моральні страждання, тобто моральну шкоду. Він має право на відшкодування з роботодавця моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, згідно ст.234, ст. 237-1 КЗпП України. Він ще не скористався своїм правом отримати відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні ним своїх трудових обов'язків. Враховуючи те, що розмір заробітної плати по його професії набагато перевищує діючий на день пред'явлення позову розмір мінімальної заробітної плати, який встановлений законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік...", вважає, що ступень та тривалість ушкодження його здоров'я, внаслідок зазначеного отриманого ним при виконанні трудових обов'язків професійного захворювання відповідає розміру моральної шкоди яку, вважає, йому повинен відшкодувати відповідач, становить не менше грошової суми 35 000 (тридцять п'ять тисяч) гривень, виходячи із розрахунку: до 1000 грн. за кожен відсоток стійкої втрати ним професійної працездатності, встановленої висновком МСЕК. І це враховуючі ступінь втрати його здоров'я та його характер, обсяг заподіяних йому страждань (фізичних, душевних, психічних), характер та тривалість, глибину заподіяної йому моральної шкоди, поганий стан його здоров'я, неможливість на належному рівні своєчасно відновлення його здоров'я, нерівність можливостей в порівнянні з іншими громадянами України по відновленню втрачених немайнових особистих прав. Сума 35 000 (тридцять п'ять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди, як він вважає, повинна бути йому відшкодована відповідачем ДП "Артемвугілля". При визначенні цього розміру відшкодування заподіяної йому зазначеним ушкодженням здоров'я моральної шкоди він враховує тривалий характер і ступень заподіяної шкоди його здоров'ю та вищевказані обставини. Просить суд стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля» на його користь гроші в сумі 35 000 (тридцять п'ять) тисяч гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданою ушкодженням здоров'я, стійкою втратою професійної працездатності. А також згідно п.2 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення всієї присудженої судом суми відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я. До судового засідання позивач [PERSON] не з»явився, хоча належним чином неодноразово був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 23, 25). 03 грудня 2015 року від позивача на адресу суду надійшла Заява, в якій [PERSON] просить суд розглянути справу без його участі та повністю задовольнити його позовні вимоги ( а.с.26). Представник відповідача Державного підприємства «Артемвугілля» про дату, час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України ( а.с. 23 зворот, а.с.24). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач Державне підприємство «Артемвугілля» своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з»явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. У звязку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27.11.2014 припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ Укрпошта) (а.с.22) Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя підлягають задоволенню частково з наступних підстав, а позовні вимоги в частині згідно п.2 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення всієї присудженої судом суми відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я задоволенню не підлягають. У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гід\-ністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, неза\-лежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2). Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов'яз\-ків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосу\-ється частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні« конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв ^і обмежень за ознаками раси, ко\-льору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального поводження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками». Крім того, ч. 2 ст. 21 Конституції України закріплює засаду невідчужуваності та непорушності прав і свобод людини. Відповідно до цієї заса\-ди не допускається не тільки відчуження прав і свобод, якими людина володіє, а й обмеження їхнього змісту, створення пере\-шкод для їх реалізації тощо. Дані положення повною мірою поширюються і на передбачені цивільно-процесуальним за\-коном права суб'єктів цивільного провадження. У загальному розумінні рівність перед законом означає обо\-в'язок всіх додержуватися приписів закону, використовувати закон у своїх інтересах. Закріплення рівності перед законом як засади здійснення правосуддя в цивільних справах означає, що жодна обста\-вина не може стати підставою для надання будь-яких привілеїв або запровадження будь-яких обмежень, що суперечать припи\-сам цивільно-процесуального закону щодо прав і обов'язків всіх суб'єктів провадження. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов»язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної ( немайнової) шкоди. Завдання майнової ( матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення самостійних цивільних правовідносин ( ст. 11 ЦК України), таким чином, позивач [PERSON] скористався своїм правом на захист, шляхом пред»явлення позову та заяви про відшкодування моральної шкоди в цивільних справах. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO], з 10 квітня 1995 року по 02 жовтня 2014 року працював на шахтах у м. Горлівка у т.ч. і на шахті ім. М.І.Калініна державного підприємства "Артемвугілля" робочим підземних шахтних професій з повним робочим днем під землею ( а.с. 6-8). На підприємстві вугільної промисловості [PERSON] працював у особливо шкідливих і небезпечних умовах та під час виконання своїх трудових обовязків, згідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії Інституту медицини праці національної академії медичних наук України про наявність професійного характеру захворювання № 24/952 від 02 липня 2014 року у нього було виявлено хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий пневмосклероз І-ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ст. Йому протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища.(а.с.10) Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 09 липня 2014 року, встановлено. що професійне захворювання хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий пневмосклероз І-ІІ ст., хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ст. Професійне захворювання виникло за таких обставин: тривалий та багаторазовий вплив пилу фіброгенної дії у шкідливих концентраціях на органи дихання робітника, виробничого шуму, параметри якого перевищують гранично допустимі норми.(а.с.9). Згідно Довідки МСЕК серії 10ААА № 136043 від 01 жовтня 2014 року за професійним захворюванням відносно [PERSON] було встановлено втрату 35% професійної працездатності( профзахворювання) та його визнано інвалідом 3 групи первинно. Наказом № 1686/к від 02 жовтня 2014 року позивача було звільнено з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України виявлена невідповідність виконуваної роботи внаслідок стану здоровя, що підтверджується записом в трудовій книжці. Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Таким чином, у позивача є всі законні підстави вимагати відшкодування шкоди, завданої здоровю, за нормами вказаного Закону за рахунок відповідача. Відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди зазначено, „ що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема:... в моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до ст.. 237-1 КЗпП України однією із обов»язкових умов відшкодування моральної шкоди є вина роботодавця в порушенні трудових прав працівника. Згідно до Розділу 5 ЦПК України, доказами можуть бути лише ті факти, які мають документальне та фактичне підтвердження та на підставі яких в подальшому суд може дослідити їх правдивість. Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач зазначив, що в результаті отримання професійного захворювання обмежені його можливості вести активний образ життя; він переносив, переносить та продовжує переносити особливі моральні страждання; не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, не має право реалізовувати своє право на працю,бо він пенсіонер; частково порушені його відносини з оточуючими людьми,близькими, друзями та знайомими, які ведуть активне громадське життя, а він частково обмежений у спілкуванні з ними; його не залишає почуття власної неповноцінності; потребуються додаткові зусилля для організації повсякденного життя; він змушений постійно лікуватися; переносити особливі фізичні та психічні страждання; порушені його плани на подальше життя. При визначенні розміру відшкодування заподіяної внаслідок ушкодженням здоровя моральної шкоди, ним було враховано тривалий характер і ступінь заподіяння шкоди його здоровю. Компенсація моральної шкоди оцінюється ним у розмірі 35000,00 грн. (по 1000 грн. за кожен відсоток стійкої втрати професійної працездатності, встановленої висновком МСЕК). Факт звільнення [PERSON] з підприємства за станом здоровя, знаходження його на стаціонарному лікуванні в медичних закладах підтверджено наявними в матеріалах справи даними трудової книжки позивача, висновками медико-соціальної експертної комісії, виписками з історій хвороби позивача. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертиз. Відповідачем в порядку статті 60 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів які б спростовували доводи позивача та надані ним докази. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Положеннями пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України передбачено, що позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя чи смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Таким чином, позивачем [PERSON] не порушений строк позовної давності. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійного захворювання на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності (35%), необхідність за медичними рекомендаціями постійного лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих звязків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином позивачу завдана моральна шкода. Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру враховуються вимоги розумності і справедливості. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON], суд приймає до уваги конкретні обставини професійного захворювання органів руху, характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн. При цьому суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує стан здоровя позивача, яке потребує подальшого лікування та не може бути відновлене, неможливість у звязку з цим виконувати роботу за професією в шахті, неможливість в повній мірі забезпечувати себе та членів родини. Щодо негайного виконання рішення суду у повному обсязі або частково, як про це просить позивач, то вимоги статті 367 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюються. Крім того, посилання позивача на пункт 2 статті 367 ЦПК України не є дорічним, бо зазначене положення передбачає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. У відповідності до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір, за подання позовних заяв в порядку цивільного судочинства майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України „ Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У звязку з чим, з відповідача Державного підприємства «Артемвугілля», на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1218,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial