Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої, в тому числі, увійшло право на земельну частку (пай) розміром 3,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості на території Слобідської сільської ради, яке належало їй, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0229400 та право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства в розмірі 6656 грн., яке належало їй на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СМ №166. [PERSON] , зазначає, що прийняла спадщину відповідно до ст. ст. 531,549 ЦК Української РСР, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, будучи спадкоємцем за законом, оскільки перебувала на утриманні [PERSON] не менше одного року до її смерті. Однак, оформити свої спадкові права на вищевказану земельну частку (пай) вона не може, оскільки правовстановлюючий документ, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0229400 був спадкодавцем втрачений. При зверненні до відповідних органів з питанням видачі дублікату вищезазначеного сертифікату взамін втраченого, вона отримала відмову. 24.09.2021 року приватний нотаріус Анохін О.В. своїм листом відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. На підставі викладеного, [PERSON] просить суд визнати за нею право на вищезазначену земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подавши до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому заявлені позовні вимоги вона підтримала в повному обсязі, та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача адвокат Спасьоненко О.В. також подав заяву про розгляд справи без його участі. Від представника відповідача Буринської міської ради надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій по суті поданої позовної заяви не заперечує Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала в с. Слобода, Буринського району, Сумської області, що підтверджується копією про смерть останньої (а.с. 7). Відповідно до п.п. 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 19.07.2021 року, яке набрало законної сили, встановлено факт про те, що [PERSON] , [INFO] перебувала на утриманні [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Слобода, Буринського району, Сумської області, в період з 1997 року до дня смерті [PERSON] , тобто до [INFO] (а.с.22-24). Відповідно до довідки Буринської міської ради Сумської області від 09.03.2021 року №103 [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована і фактично постійно проживала за адресою: [ADDRESS] по день її смерті. Згідно погосподарського обліку була головою домогосподарства, особовий рахунок № [NUMBER] . На день смерті [PERSON] проживала одна (а.с.20). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.26-28). Таким чином, [PERSON] , будичу спадкоємцем за законом [PERSON] оскільки перебувала на утриманні останньої не менше одного року до дня її смерті, прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, про що свідчить наявність у позивачки свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (а.с. 21). Судом встановлено, що [PERSON] , будучи колишнім членом КСП, була включена до списку громадян, що додавався до Державного акту на право колективної власності на землю, який був виданий членам агрофірми «Україна», та отримала сертифікат серії СМ №0229400 на право на земельну частку (пай), на території Слобідської сільської ради, розміром 3,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), про що було зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право за земельну частку (пай) за №400, що також підтверджується довідкою відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, копією державного акту на право колективної власності на землю та копією списку громадян-членів агрофірми «Україна», де під №400 зазначена [PERSON] (а.с.8-11). Відповідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат на право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай) але за життя не одержав сертифіката на право на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта на право колективної власності на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішення спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно вимог ч. 9 ст. 5 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Пунктом 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 вказаного Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З наведених норм матеріального права вбачається, що особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Таким чином, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , увійшло право на земельну частку (пай), розміром 3,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало їй на підставі сертифікату серії СМ №0229400. Разом з тим, позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса на вищевказану земельну частку (пай), оскільки оригінал правовстановлюючого документу був втрачений, що вбачається з листа приватного нотаріуса Анохіна О.В. (а.с.25). При зверненні до відповідних органів з питанням видачі дублікату вищезазначеного сертифікату взамін втраченого, позивачка отримала відмову. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно пункту "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. З огляду на те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права чи інтереси інших осіб, а також враховуючи, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину, яка їй належить з часу її відкриття, але не може нотаріально оформити свої спадкові права на неї через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved