Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач просить визначити додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його батьків - [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Мотивуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності його батькам. Після смерті матері, він та його батько [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] оскільки були зареєстровані та фактично проживали разом зі спадкодавцем на момент смерті останньої. [INFO] помер його батько [PERSON] , він як єдиний спадкоємець прийняв спадщину, оскільки фактично проживав разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього. У зв`язку з чим пропустив строк звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1993 року виданого ЖВК ПО "Зоря", зареєстрованого в ММБТІ 22.04.1993 року за реєстровим № 18286. Згідно свідоцтва про шлюб № [NUMBER] від 15.08.1962 року, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1962 року. Згідно із ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Аналогічні положення містяться в ЦК України 2003 р. та СК України. Так, згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . 01 вересня 2005 року [PERSON] звернувся до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до довідки ДП НВКГ "Зоря-Машпроект" житлово-комунального відділу від травня 2005 року за вих. № 965, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 20 січня 1971 року по травень 2005 року разом з [PERSON] . Згідно довідки Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради "Зоря" від 23.06.2020 за вих. № 237, на момент смерті [PERSON] ( [INFO] ) з нею разом проживали за адресою: [ADDRESS] , чоловік [PERSON] та син [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 01 вересня 2005 року державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Майстренку Анатолію Олександровичу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , зокрема, на грошові внески з належними відсотками та компенсаціями. Свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, на 1/2 частку квартири [ADDRESS] не видавалося. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 722/2005 року до майна померлої [INFO] [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), від 08.01.2020 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася. Позивач зазначає, що він, як єдиний спадкоємець, фактично прийняв спадщину після смерті його батьків, оскільки фактично проживав разом зі спадкодавцями на момент смерті останніх. Відповідно до довідки з відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відомості щодо місця реєстрацій [PERSON] за вищевказаною адресою, відсутні. Згідно довідки з відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 02.06.1990 року. З довідки з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Миколаївської міської ради "Зоря" від 23.06.2020 за вих. № 238, на момент смерті [PERSON] ( [INFO] ) з ним разом за адресою: [ADDRESS] фактично проживав син [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 18 червня 2020 року [PERSON] звернувся з заявою до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. від 18.06.2020 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з пропуском строку звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). З пояснень позивача вбачається, що у встановлений законом строк він не прийняв спадщину через те, що вважав, що проживаючи у спадковому майні, є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] .. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. При розгляді спорів про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, слід дослідити чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2019 року № 61-38298св18. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що спадкова квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності, [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки за кожним, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1993 року. Вказує, що в зазначеній квартирі він зареєстрований та проживає по теперішній час, а тому вважає, що фактично прийняв спадщину після смерті своїх батьків. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved