Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом мотивуючи його тим, що здійснює розподіл електричної енергії за регульованим тарифом на території Київської області. Особовий рахунок на користування електричної енергії у квартирі [ADDRESS] відкрито на ім`я відповідача. Останній, всупереч п. 5.5.5 (ПРРЕЕ) та п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не звертаючись до позивача з приводу укладення договору про користування електричною енергією за вказаною адресою, користувався електричною енергією. Відповідно до п. 5.5.5. ПРРЕЕ Споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору. Станом на 31.07.2020 року за показниками лічильника заборгованість за спожиту електроенергію становить 2 882 грн. 48 коп., яка виникла за період з 01.02.2018 року по 31.12.2018 рік. Позивач просив суд стягнути з відповідача вартість використаної електроенергії у вказаній вище сумі та судові витрати по справі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 02.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував, крім того, зазначив, що позивач змінив назву з ПАТ «Київобленерго» на ПАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі". Відповідач та його представник до суду не з`явилися, про день і час розгляду справи був повідомлені належним чином, представник відповідача направив заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Так судом встановлено, що ПрАТ «Київобленерго» постачає електричну енергію за регульованим тарифом на території Київської області. Відповідно до рішення річних Загальних зборів акціонерів Товариства від 21.08.2020 року позивач змінив назву з ПАТ «Київобленерго» на ПАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі". З матеріалів справи вбачається, що за адресою [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] на використання електроенергії, що підтверджується випискою з особової картки споживача. З особової картки споживача, особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за період з 01.02.2018 року по 31.12.2018 року заборгованість складає 2 882,48 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно п. 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відносини, які виникають між споживачем електроенергії та енергопостачальником регулюються Законом України "Про ринок електричної енергії" від 13.04.2017 року №2019-VIII, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електроенергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312, і є обов`язковими для виконання кожною із сторін. Пунктом 4.21 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Пунктом 5.5.5 ПРРЕЕ, боржника зобов`язано, зокрема: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; здійснювати оплату рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами відсутні чинні договори про надання послуг з електричної енергії, однак відповідач користується послугами електроенергії. Встановлено, що відповідачем не сплачуються отримані послуги з електропостачання у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 2 882,48 гривень. Зазначена заборгованість підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості. Оскільки, відповідач має заборгованість за отриманні послуги з електропостачання, тому, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київській регіональні електромережі» до [PERSON] про стягнення коштів за електроенергію є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем при звернені до суду судові витрати у сумі 2102 гривень, понесення яких документально підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням. На підставі викладеного та

Outcome: approved