Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], ІПН: [NUMBER], звернулась в суд з цим позовом, вказуючи, що [INFO] помер її батько - [PERSON], який на день смерті проживав у с. Борщі, Котовського району, Одеської області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,1790 га., яка розташована на території Борщівської сільської ради Подільського ( до перейменування - Котовського) району Одеської області, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30 серпня 2005 року. Крім неї, інших спадкоємців першої черги за законом, які б зверталися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], або фактично прийнявших спадщину - не має. В листопаді 2017 року, вона звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3, 1790 га, яка розташована на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, яке залишилось після смерті батька. Але, в зв'язку з тим, що в кадастровому номері [NUMBER] на вказану земельну ділянку допущена помилка у структурі кадастрового номеру, а саме в номері ділянки, а також земельна ділянка не внесена в систему Державаного земельного кадастру їй було відмовлено у видачі свідоцтва та рекомендовано звернутись до суду. У зв'язку з цим просила постановити рішення суду яким визнати за нею, [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], право приватної власності на земельну ділянку площею 3,1790 га, що розташована на території Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області, та належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Котовською райдержадміністрацією 30 серпня 2005 року. В підготовчому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] на позові наполягала у повному обсязі. Представник Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області у підготовче засідання не з'явився, але надав клопотання про розгляд справи у його відсутність в якій проти позову не заперечував. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши представника позивача та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] у віці [INFO] в с. Борщі Подільського (до перейменування Котовського) району Одеської області помер [PERSON] (актовий запис №179), що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим від 18 жовтня 2017 року. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,1790 га, яка розташована на території Борщівської сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області №345-04 від 06.09.2004 року, державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30.08.2004 року, що не заперечується відповідачем та підтверджується копією цього державного акту долученою до справи. Позивач [PERSON], [INFO], є спадкоємцем померлого за законом першої черги, як дочка померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно інформації Відділу у Подільськогому районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області №1806/175-17 від 01.11.2017 року, в кадастровому номері [NUMBER] на земельну ділянку, яка розташована на території Борщівської сільської ради Подільського району Одеської області та яка належить гр. [PERSON] на підставі державного акту [NUMBER], зареєстрованого в реєстрі за № 010552500066 та виданого 30.08.2005 року допущено помилку у структурі кадастрового номеру, а саме в номері земельної ділянки (а.с.13) Згідно постанови державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори Дацкової Ф.А. від 10 листопада № 4180/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 3,1790га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлому [INFO], оскільки допущена помилка в кадастровому номері земельної ділянки та рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання спадкування цієї земельної ділянки (а.с.15). Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до вказаного кодексу земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Статтею 131 вказаного Кодексу зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 126. Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обов'язковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки. Статтею 9 вказаного Закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах. Оскільки, як зазначено вище, є помилка в кадастровому номері земельної ділянки , то позивач не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держемагенста в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагенства вказана інформація відсутня. Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку була помилка в кадастровому номері і відомості про неї не заносились до кадастру, тому вона позбавлена можливості набути права власності на земельну ділянку на підставі вказаної статті. Статтею 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно. Як зазначено вище, є помилка у кадастровому номері земельної ділянки, а тому вона не внесена в систему Державного земельного кадастру, що позбавляє позивача змоги реалізувати право на спадкування нерухомого майна (земельної ділянки). У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобов'язано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав. Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором). Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу. Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки. Аналогічні вимоги містить глава 10 п. 4 підпункт 4.20. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідно до якого «Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Витягу з Державного земельного кадастру. Також, обов'язковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст. 38 п. 2 закону України «Про державний земельний кадастр». На момент набуття права власності на вказану земельну ділянку землевпорядна документація не виготовлялась, оскільки це не було передбачено діючим законодавством з зазначених причин вона позбавлена можливості надати нотаріусу всі необхідні документи для проведення державної реєстрації та видачі свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам. Однак на підставі вказаного закону вона також не має змоги вжити дій щодо зміни кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» обов'язковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а позивач лише спадкоємець. Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Як вже зазначено вище, спадкодавець набув право на земельну ділянку у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 2004 рік, яким не передбачалось виготовлення технічної документації з оцінки земель. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ в постанові N20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Документи які містять достатні дані (кадастровий номер та кадастровий план, технічна документація з оцінки земель) для проведення реєстраційних дій державним реєстратором щодо спадкування земельної ділянки відсутні, оскільки на момент набуття останнім права власності на земельну ділянку їх виготовлення не передбачалось чинним законодавством. Неможливість отримати документ про право власності на вказану земельну ділянку прямо слідує з наведених положень діючого законодавства. Разом з тим, в порушення вимог ст.13 Закону України «Про оцінку земель», відсутні витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. На даний час, Управління Держземагенства у Котовському районі Одеської області, не може надати до Котовської нотаріальної контори витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки спадкової земельної ділянки, тому що відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про оцінку земель», підставою для проведення оцінки землі є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Також зазначена оцінка землі може проводитись на підставі договору, який укладається зацікавленими особами ( в даному випадку, згідно ст. 26 Закону України «Про землеустрій», це землевласник та землекористувач), в порядку встановленому законом. Оскільки рішення органів влади чи місцевого самоврядування про проведення оцінки вищезазначеної ділянки землі не має, а землевласник помер, то провести на даний час оцінку землі не представляється можливим. Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу правовстановлюючий документу щодо належності цього майна спадкодавцеві та оформленого Витягу з Державного земельного кадастру, позбавляє її права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Статтею ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно суд вважає за можливе визнати за нею право власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку. Статтею ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно суд вважає за можливе визнати за нею право власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку.

Outcome: approved