Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 27 червня 2003 року перебувала у шлюбі з відповідачем, у грудні 2013 року вони припинили сімейні стосунки і вона звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу. За час шлюбних відносин придбали за договором купівлі-продажу від 16 травня 2006 року недобудований будинок [ADDRESS] в м. Марганці Дніпроптеровської області, у 2013 році будинок було здано в експлуатацію та 15 листопада 2013 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на цей будинок. Крім того, за договором купівлі-продажу від 30 травня 2007 року ними було придбано автомобіль марки ВАЗ-210700-20ЗНГ, 2006 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER], вартістю 32400 грн., який зареєстровано на відповідача. Оскільки їй та відповідачу по закону належить по ? частині спільного набутого за час шлюбу майна, просить суд визнати за нею право власності на ?? частину будинку [ADDRESS] в м. Марганці, на ? частину земельної ділянки загальною площею 600 кв.м. по [ADDRESS] та на ? частину автомобіля марки ВАЗ-210700-20ЗНГ, 2006 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER]. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про повернення 1/2 частини грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 травня 2006 року він придбав недобудований житловий будинок по [ADDRESS] в м. Марганці, вартістю 10000 грн. та земельну ділянку площею 600 кв.м., вартістю 1500 грн., відповідачка у цьому участі не приймала та особисті кошти не надавала. Кошти на придбання вказаного майна, виконання робіт з добудови будинку, ремонту та ін. він запозичив у своєї матері [PERSON], всього в сумі 45000 грн. За час спільного проживання у будинку він одноособово ніс усі витрати по утриманню будинку, і тому вважає, що за приписами ч. 2 ст. 62 СК України, будинок та земельна ділянка не можуть бути визнані об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, за час шлюбу ними було придбано предмети та речі домашнього вжитку, меблі та побутова техніка, які були незаконно вилучені та знаходяться у відповідачки, а саме: газова плита "Аристон" вартістю 4000 грн., холодильник вартістю 2600 грн., телевізор "Рейнфорд" вартістю 2600 грн., пилосос "Жілтон" вартістю 480 грн., блепндер вартістю 300 грн., пилосос "Хілтон" вартістю 520 грн., мікрохвильова піч вартістю 800 грн., радіоприймач вартістю 150 грн., йогуртниця вартістю 240 грн., електричний конвектор вартістю 660 грн., фен-щітка вартістю 250 грн., вентилятор вартістю 200 грн., міксер електричний вартістю 220 грн., цифровий фотоапарат вартістю 700 грн., дитяча коляска вартістю 750 грн., набір кухонного посуду "Дюралекс" вартістю 600 грн., ковер 2 шт. вартістю 500 грн. за штуку, диван-тахта вартістю 350, машинка пральна вартістю 2700 грн., кухонний комбайн "Мрія" вартістю 550 грн., м'ясорубка електрична вартістю 360 грн., шафа кухонна 2 штуки вартістю 100 грн., шафа кухонна навісна 3 штуки на суму 1500 грн., шафа спальної кімнати з антресолями 1 штука вартістю 1200 грн., тумба прикро ватна вартістю 280 грн., диван вартістю 1800 грн., столик журнальний вартістю 400 грн., тумба під телевізор вартістю 350 грн., комод до спального гарнітура вартістю 600 грн., трюмо дзеркальне вартістю 550 грн., комп'ютер з монітором вартістю 2200 грн., принтер кольоровий вартістю 800 грн., всього вартість майна становить 28560 грн., це майно відповідач вивезла з будинку коли він знаходився у лікарні, і він залишився без власного майна та побутової техніки. Крім того, автомобіль ВАЗ 210700-20 ЗНГ, 2006 року випуску був придбаний особисто ним за суму 32400 грн., з яких 30000 грн. він взяв у борг у [PERSON], а решту суми в розмірі 2000 грн. позичив у колег і друзів. Вважає, що відповідачка повинна нести зобов'язання по відшкодуванню суми запозичених коштів на придбання спільного майна, а тому просить суд зобов'язати [PERSON] повернути йому ? частину грошових коштів в сумі вартості предметів побуту та домашнього вжитку що придбані за час шлюбу та перелічені в позові від загальної суми 28500 грн., ?? частину запозичених грошових коштів у сумі вартості автомобілю від загальної вартості 32400 грн., ?? частину запозичених грошових коштів у сумі вартості житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] від загальної суми 45000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] наполягав на задоволенні позову про поділ спільного майна подружжя з мотивів, викладених у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити у повному обсязі, оскільки вимоги необґрунтовані та не доведені. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві, просили задовольнити в повному обсязі зустрічний позов про повернення ? частини грошових коштів, в тому числі і запозичених, на придбання спільного майна. Представник відповідача заявив щодо неможливості поділу майна подружжя, а саме будинку, оскільки [PERSON] самовільно прибудував до будинку коридор, без проектно-кошторисної документації, тому вся споруда вважається не зданою в експлуатацію, тобто не узаконеною, а тому не може бути предметом позову та поділу між сторонами, що також позбавляє суд можливості вирішити питання про поділ земельної ділянки. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2003 року по вересень 2014 року. 16.05.2006 року [PERSON] купив житловий будинок, будівництво якого не закінчено, розташований в місті Марганці Дніпроптеровської області по [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці розміром 600 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 1492 (а.с. 9), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с. 16, 17). 16.05.2006 року [PERSON] купив земельну ділянку, надану для будівництва житлового будинку, розташовану в місті Марганці Дніпроптеровської області по [ADDRESS], площею 0,06 га, що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованому в реєстрі за № 1491 (а.с. 18-19), витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 20), державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 892841 (а.с. 21). 30.05.2007 року [PERSON] купив автомобіль марки ВАЗ-210700-20 ЗНГ, 2006 року випуску, що підтверджується договором № 3005-1 (а.с. 36), актом прийому-передачі автомобіля та рахунком-фактурою (а.с. 37, 38), витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 39-40) Згідно статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статей 69,70 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Таким чином майно, набуте сторонами за час шлюбу, а саме: будинок та земельна ділянка, що розташовані по [ADDRESS] та автомобіль, являється їх спільною сумісною власністю і частки майна дружини та чоловіка є рівними. Тому, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи представника відповідача про неможливість поділу між подружжям будинку з незаконною прибудовою та земельної ділянки, на якій розташована самочинна прибудова, суд вважає необґрунтованими, оскільки суд вирішує питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і питання про виділ в натурі часток цього майна не досліджується відповідно до позовних вимог. Стосовно позовних вимог [PERSON] суд вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст. 59, 61 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи позивача [PERSON] про те, що дружина не приймала участі в придбанні та утриманні спільного майна суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно приписів ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). [PERSON] доглядала за дітьми та вела домашнє господарство і це є поважною причиною для відсутності самостійного заробітку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що давала подружжю гроші на побудову будинку, розписку про отримання коштів написали через деякий час, коли у них стали погіршуватися стосунки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] брав у нього в борг гроші для погашення кредиту за автомобіль, в січні 2009 року. Покази зазначених свідків та наявні в матеріалах справи розписки (а.с. 82, 83) суд не бере до уваги, враховуючи приписи ч. 1 ст. 60 СК України, оскільки підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина - набуття майна за час шлюбу, а саме - придбання, виготовлення, спорудження та ін., способи набуття можуть бути різними і запозичення коштів на купівлю майна не дає підстав для спростування приписів ч. 1 ст. 60 СК України. Доводи позивача [PERSON] про придбання за час шлюбу предметів та речей домашнього вжитку, меблів та побутової техніки, перелічених в позовній заяві, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Тому, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] про стягнення коштів.

Outcome: approved