Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач 21.07.2014 р. та збільшивши вимоги заявами від 25.05.2015 р. і від 14.07.2015 р. звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в звязку ушкодженням здоровя внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). Свої вимоги вони мотивує тим, що 13.10.2013 р. о 18.30 год. в районі розташування будинковолодінь за №257 та №261 по вул. Фрунзе, у м. Охтирці, Сумської області, водій автомобіля марки ВАЗ 21214, 2011 року випуску, номер кузова, шасі, рами ХТА 212140С2043540, державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння здійснив наїзд ззаду на велосипедиста [PERSON], який рухався у попутному напрямку, завдавши йому тяжкі тілесні пошкодження, що підтверджується висновком судово - медичної експертизи. Компенсаційні виплати на лікування відповідач здійснював лише до 01.11.2013 р., а в подальшому від надання зазначеної допомоги відмовився. У звязку із вищевикладеним позивач просить стягнути на його користь солідарно із обох відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 11173,76 грн., яку обґрунтовує (як зазначено у позовній заяві) наданими документальними доказами, та моральну шкоду у розмірі 50000 грн., а саме 5000 грн. із відповідача [PERSON] та 45000 грн. із страхової компанії, яку обґрунтовує перенесеними внутрішніми моральними та психологічними переживаннями, що переслідують його внаслідок ДТП та наступного лікування, яке має здійснювати за наслідками ушкодженого здоровя після ДТП; моральними переживаннями з приводу порушення звичного способу життя внаслідок зниження працездатності, неодноразових стаціонарних лікувань, хірургічного втручання лікарів, значних ушкоджень тіла та переломів, а також погіршення стану здоровя, що відчувається щодня і щогодини; та пережитим стресом із цього приводу. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник жодного разу під час розгляду позовної заяви по суті не зявились, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини не явки до суду не повідомляли. У матеріалах справи мається заява представника позивача (а.с. 35 т. 3) із проханням про розгляд справи без їхньої участі та про задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] судове засідання жодного разу не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини не явки до суду не повідомляв. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі з огляду на те, що дорожньо-транспортна подія трапилась не з вини відповідача, має місце порушення ПДР з боку позивача [PERSON]. Відповідач розуміючи свою невинуватість у вчиненні ДТП добровільно надавав матеріальну та моральну допомогу на лікування постраждалому, про що свідчать наявні у матеріалах справи письмові розписки. Представники НАСК «Оранта» у судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Від зазначеної установи на адресу суду надійшло письмове заперечення у якому зазначається про безпідставність заявлених до них вимог, оскільки відповідач [PERSON] у порушення умов договору не повідомив страхову компанію про ДТП. Також до страхової компанії із відповідною заявою про страхове відшкодування не звертався і сам потерпілий, а його звернення від 22.11.2013 р. не відповідає формі встановленій МТСБУ. Тому права позивача страховою компанією не порушувались. Також зазначають, що оскільки вина у ДТП з боку страхувальника [PERSON] не доведена, то відсутні підстави для виплати страхового відшкодування відповідно до ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Не доведено позивачем також характер і розмір матеріальної шкоди (витрат на лікування). Моральна шкода також має не перевищувати 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоровю. Суд, вивчивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження №12013200060001359 від 14.10.2013 р., заслухавши пояснення учасників процесу вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом установлені факти та відповідні їм правовідносини. В провадженні Охтирського РВ УМВС України в Сумській області знаходиться кримінальне провадження №12013200060001359 від 14.10.2013 року за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2, ст. 286 КК України. Згідно досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження встановлено, що 13.10.2013 р. о 18.30 год. в районі розташування будинковолодінь за №257 та №261 по вул. Фрунзе, у м. Охтирці, Сумської області, водій автомобіля марки ВАЗ 21214, 2011 року випуску, номер кузова, шасі, рами ХТА 212140С2043540, державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння здійснив наїзд ззаду на велосипедиста [PERSON], який рухався у попутному напрямку, завдавши йому тяжкі тілесні пошкодження. За даними висновку судово-медичної експертизи №21 від 16.01.2014 р. у гр. [PERSON] при обстеженні у Охтирській ЦРЛ були виявлені тілесні ушкодження: голови - рана тім'яної ділянки, садна потиличної ділянки; тулуба - підшкірні та між мязові гематоми в ділянці краю обох здухвинних кісток, розрив правої легені, розрив діафрагми справа, переломи 4-9 ребер справа, кінцівок - поперечний уламковий перелом променевої кістки в середній третині із зміщенням, перелом кісток нижньої третини правої гомілки з ушкодженням судинно-нервового пучка, циркулярна рана нижньої третини правої гомілки (передньої, бокових та частково задньої поверхні) з розчавленням м'яких тканин. Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупих предметів по механізму удару, стиснення, вигину, тертя-ковзання. Травма правої гомілки у вигляді рани, перелому обох кісток в нижній третині та травма грудної клітки (розрив правої легені та правої частини діафрагми, переломи 6 ребер справа) у [PERSON] кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Наявність вказаних тілесних ушкоджень заподіяних [PERSON] внаслідок ДТП підтверджуються також висновком комісійної судово-медичної експертизи № 66/2014 від 30.04.2015 р. (а.с. 35-50, т. 2) Із приводу наявних тілесних ушкоджень [PERSON] проходив неодноразово медичне лікування, що підтверджується як мотивувальними частинами вищезазначених судово-медичних експертиз, так і копіями історій хвороб №3659, 5278, 9150, 9557, 10729, а також медичними довідками про періоди лікування та придбання за власний рахунок медикаментів (хірургічне та травматолого - ортопедичне відділення із 18.10.2013 по 14.11.2013 також із 14.04.2014 р. по 08.05.2014 р. та із 02.06.2014 по 23.07.2014; із 22.09.2014 р. по 07.11.2014 р.; із 10.11.2014 р. по 03.12.2014 р.) (а.с. 7-9, 70-73, т. 1) Згідно висновку комплексної судово-медичної та транспортно - трасологічної експертизи № 84/2/2014 від 16.02.2015, враховуючи локалізацію та характер механічних пошкоджень і нашарувань на транспортних засобах, первинний контакт передньої частини автомобіля „ВАЗ-21214 д.н.з. ВМ94- 85АТ відбувся по напрямку із заду наперед із заднім колесом велосипеда марки „Україна, в подальшому відбулося зміщення потерпілого до автомобіля і контактування [PERSON] з частинами транспортного засобу. Більш імовірно, що травма правої гомілки спричинена при контактуванні з переднім бампером автомобіля; переломи ребер, розрив правої легені, та діафрагми справа, тілесні ушкодження голови - при закиданні тіла на капот, переднє вітрове скло та дах автомобіля. При відкиданні тіла на проїжджу частину могли утворитися гематоми в ділянках обох здухвинних кісток. Перелом середньої третини лівої променевої кістки міг утворитись як при падінні на проїжджу частину, так і при контактуванні з частинами транспортного засобу. Згідно висновку транспортно - трасологічної експертизи № 131 від 29.11.2013, в момент первинного контакту транспортних засобів кут між повздовжніми вісями транспортних засобів становив близько 0 град. Досудовим слідством неодноразово приймались рішення про закриття зазначеного кримінального провадження у звязку із відсутністю у діях відповідача [PERSON] складу злочину передбаченого ч. 2, ст. 286 КК України. Проте, зважаючи на оскарження [PERSON] зазначених постанов, судом приймалися рішення про їх скасування. На час винесення рішення по зазначеній справі кримінальне провадження по факту ДТП перебуває на досудовому слідстві, остаточне рішення не прийняте. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Дані висновки підтверджуються і роз'ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборною силою в такому випадку слід визнавати фактори об'єктивного характеру, причинно не пов'язані з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Дія непереборної сили може бути спрямована як на об'єкт, діяльність з яким становить джерело підвищеної небезпеки, так і на осіб, які обслуговують цей об'єкт. Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Крім того, згідно роз'яснень, які викладені в п. 7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але й бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. У матеріалах кримінального провадження знаходяться два висновки авто технічних експертиз (№187 від 03.12.2013 р. та №71 від 20.05.2015 р.) згідно яких із технічної точки зору в діях водія автомобіля ВАЗ 21214 [PERSON] невідповідностей, які б знаходились у причинному звязку із ДТП не вбачається. У діях велосипедиста вбачаються невідповідності вимогам пунктів 6.2; 6.6«а»; та 10.1 ПДР України із яких п. 10.1 вказаних Правил знаходиться у безпосередньому причинному звязку із ДТП. (див. матеріали кримінального провадження). Оскільки позивач не погодився із зазначеними висновками, за його клопотанням було призначено авто технічну експертизу по цивільній справі (№254 від 06.11.2015 р.). За наслідками проведення зазначеної експертизи встановити причинний звязок між відповідністю дій водія автомобіля ВАЗ 21214 [PERSON] вимогам п.п. 12.2; 12.3 Правил дорожнього руху України та наслідками, що настали, не видалось за можливе. Таким чином, при вирішенні позову суд виходить із того, що вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП та її наслідках (вищезазначені тяжкі тілесні ушкодження отримані позивачем [PERSON]В.) належними та допустимими доказами позивачем не доведена. Також суд виходить із того, що відповідачем не доведено того факту, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, відповідач має нести цивільно-правову відповідальність за заподіяння шкоди здоровю потерпілому незалежно від наявності його вини. Згідно наявних у матеріалах справи копій розписок датованих 14, 15, 16, 19, 20, 21, 24, 27, 29 жовтня 2013 р. [PERSON] підтверджував придбання [PERSON] ліків та надання коштів на їх придбання на лікування внаслідок ДТП на загальну суму 17958 грн. 61 коп. (а.с. 254-264, т. 2) Позивач у поданій заяві наполягає на тому, що вищезазначена сума, яку сплатив йому відповідач, повністю покрила понесені ним витрати на лікування за період до 01.11.2013 р. Представник відповідача у судовому засіданні навпаки наполягає на тому, що зазначена сума сплачувалась на перед у рахунок відшкодування як моральної, так і матеріальної шкоди, а витрати позивача за період до 01.11.2013 р. ніякими доказами не підтверджені. Судом були витребувані довідки із Охтирської ЦРЛ про те, які саме ліки були придбані за власний рахунок позивачем під час його лікування у хірургічному та ортопедичному відділенні Охтирської ЦРЛ до 01.11.2013 р. (а.с. 7-9, 70-73, т. 1) і на підставі зазначених довідок зроблено запит до аптеки, за місцем їх придбання, про їхню вартість у той період. Згідно наданих ФОП [PERSON] (аптека «Лана», вул. Фрунзе, м. Охтирка) довідок вартість ліків придбаних [PERSON] за власний рахунок за період до 01.11.2013 р. становить 10970 грн. 95 коп.. Оскільки позивачем належних та допустимих доказів про наявність витрат ліків на більшу суму не надано, то суд виходить із того, що відповідачем було добровільно погашено вищезазначену суму коштів на лікування потерпілого, так і сплачено частину коштів на проведення лікування наперед у сумі (17958,61-10970,95) 6987 грн. 66 коп.. Суд не погоджується із доводами представника відповідача про те, що сума сплачених [PERSON] коштів була спрямована на відшкодування моральної шкоди з огляду на зміст розписок, де вказано, що кошти передавались саме на лікування потерпілого внаслідок ДТП [PERSON]. Згідно наданих чеків потерпілий починаючи із 01.11.2013 р. і по березень 2015 р. витратив на придбання ліків та медичних матеріалів, поїздку до медичного закладу, кошти на загальну суму 10580 грн. 36 коп. (а.с. 21-24, т. 1, а.с. 57-67, 155, т. 2). При цьому суд не бере до уваги вартість квитків на 2 особу для поїздки до медичної установи та суму добровільного внеску до медичного закладу, оскільки зазначені витрати не відносяться до витрат які підлягають відшкодуванню. Таким чином, загальна сума коштів витрачена [PERSON] на лікування і підтверджена документальними доказами становить (10580,36 грн. + 10970,95 грн.) 21551 грн. 31 коп. Відповідно до ч. 2, ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, - також залежить від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. В п. 7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року також зазначено, що «якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванню шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставини справи. З врахуванням зазначеного та тих обставин, що ДТП 13.10.2013 року сталося з вини велосипедиста [PERSON] у діях якого вбачаються невідповідності вимогам пунктів 6.2; 6.6«а»; та 10.1 ПДР України із яких п. 10.1 вказаних Правил знаходиться у безпосередньому причинному звязку із ДТП., які суд визнає грубою необережністю, (велосипедист на момент ДТП також перебував у стані алкогольного спяніння, (а.с. 266, т. 1)) суд приходить до висновку про зменшення розміру відшкодування майнової шкоди доведеної позивачем до суми фактично проведеного відповідачем відшкодування, а саме до 17958 грн. 61 коп.. Згідно даних поліса № АС 1189389 обов'язкового страхування цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу [PERSON] була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта». Отже, згідно з зазначеним полісом ПАТ НАСК «Оранта» несе відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Як випливає зі ст. 988 ЦК України, страховик ПАТ НАСК «Оранта» зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 33 вказаного Закону разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: серед іншого, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Як було зясовано у судовому засіданні, відповідач страхову компанію у встановленому законом порядку про настання страхового випадку до дня винесення рішення по зазначеній справі не повідомив взагалі, а вирішив самостійно, власними силами відшкодувати потерпілому понесені ним витрати на лікування, що підтверджується як поясненнями представника відповідача, так і вищенаведеними доказами. Крім того, згідно ст. 35 зазначеного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Після здійснення повідомлення про страховий випадок позивач, незважаючи на письмові розяснення страхової компанії із цього приводу, вимоги ст. 35 закону не виконав. Відповідно до п.п. 4, п. 16 Постанови Пленуму ВССУ від 1 березня 2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обовязку письмового надання страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Таким чином, відсутні підстави для проведення стягнення матеріального відшкодування як із відповідача [PERSON], через повне відшкодування матеріальної шкоди останнім у добровільному порядку, так і із страхової компанії, як через зазначену обставину, так і через невиконання страхувальником передбаченого Законом обовязку, щодо повідомлення страховика про страховий випадок. Стосовно відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яка фізична особа зазначала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до п. 1, ч. 2, ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. При визначенні розміру матеріальної шкоди суд враховує характер та розмір шкоди заподіяної здоровю потерпілого, який переніс ряд оперативних втручань, змушений на протязі тривалого часу проходити лікування. Зазначені обставини змінили його звичайний уклад життя, призвели до зменшення працездатності, несення додаткових вимушених витрат матеріальних витрат на лікування. Зазначені обставини підтверджують наявність значних моральних страждань та переживань у позивача із цього приводу. Разом із цим суд також враховує наявність грубої необережності потерпілого у виникненні шкоди, а також те, що вина іншого учасника ДТП не доведена. З огляду на викладене, враховуючи вимоги розумності та справедливості, частково стягує у відшкодування моральної шкоди з володільця джерела підвищеної небезпеки - відповідача [PERSON] на користь позивача суму в розмірі 10000 грн. Вимоги позивача про стягнення із ПАТ НАСК «Оранта» на його користь моральної шкоди у розмірі 5000 грн. у межах ліміту відповідальності визначеної законом задоволенню не підлягають як із огляду на вищевикладені обставини. Крім того, суд вважає помилковими доводи позивача про зобовязання страхової компанії на відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності визначеної законом з огляду на наступне. Так, на момент виникнення правовідносин п. 22.3 ст. 22 Закону, згідно якої потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України не діяла. Згідно тієї норми закону така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. На час виникнення правовідносин діяла норма ст. 26-1 цього Закону, згідно якої страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Страхова виплата (страхове відшкодування) це грошова сума у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Як було зясовано у судовому засіданні у страхової компанії на час розгляду справи зазначений обовязок взагалі відсутній через добровільне відшкодування матеріального збитку власником джерела підвищеної небезпеки та не повідомлення ним страхової компанії про настання страхового випадку. Питання про судові витрати має бути вирішене у відповідності до ст. 84, 88, п. 2 розділу ХІ „ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI. [PERSON] представляє інтереси позивача на підставі договору про надання правової допомоги. При вирішенні справи суд ураховує, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно поданої до суду квитанції [PERSON] представнику було сплачено 2500 грн. Суд враховує, час витрачений на участь у судових засіданнях, а саме всього витрачено на участь у судових засіданнях у 2014 р. 40 хв. (07.08.2014 р. із 08:35 год., до 08:55 год.; 28.08.2014 р. із 09:05 год. до 09:20 год.; 17.10.2014 р. із 09:40 год. до 09:55 год.) та у 2015 р. 15 хв. (25.05.2015 р. із 10:30 год. по 10:45 год.) та 2 год. суд відводить на підготовку позову до суду, підготовку та інших процесуальних документів. Загальна кількість витраченого представником позивача часу на надання правової допомоги останньому становить 2 год. 55 хв. (зазначений у акті виконаних робіт час суд вважає завищеним).Таким оскільки вартість відшкодування за 1 годину роботи становить 487,2 грн. (1218х40/100), то сума відшкодування за 2 год. 55 хв. становить 1421 грн. 80 коп. при повному задоволенні позовних вимог. Крім того, позивачем було сплачено 1809 грн. 65 коп. (а.с. 19 т. 2) за проведення комісійної судово-медичної експертизи. Зазначена сума витрат також має бути стягнута із відповідача на користь [PERSON] відповідно до задоволеної частини вимог. Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню лише частково, а саме на 15,11% (10000 (сума, що підлягає стягненню за судовим рішенням) Х100/66173,76 грн. (загальна сума заявлених позивачем вимог), то сума понесених позивачем судових витрат, яка підлягає стягненню із відповідача на його користь, становить 488 грн. 27 коп. ((1809,65+1421,80) 3231,45 грн.Х15,11/100). Під час судового розгляду була призначена та проведена судова авто технічна експертиза витрати на проведення якої становлять 1996 грн. 80 коп. Так як зазначена сума витрат учасниками процесу не оплачена, а позивач звільнений тільки від судових витрат повязаних із сплатою судового збору, то зазначену суму слід стягнути на користь держави із обох сторін відповідно до задоволеної частини вимог 301 грн. 72 коп. й відповідно до відхиленої частини - із відповідача [PERSON] та 1695,08 із позивача [PERSON]. Крім того, з [PERSON] на користь держави має бути стягнуто 15,11% (залежно від задоволеної суми позову) судового збору, що становить (66173,76Х15,11/100) 99 грн. 93 коп.. На підставі викладеного, ст. ст. 23, 1167, 1187, 1193 ЦК України,

Outcome: partial