Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Сарненська районна державна адміністрація звернулась із позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на його утримання. Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідачі є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], однак не займаються утриманням та вихованням малолітньої дитини, ухиляються від виконання батьківських обов"язків, в зв"язку з чим малолітня дитина залишилась без батьківського піклування та проживає в сім"ї бабусі [PERSON], яка здійснює догляд за дитиною та фактично займається її утриманням, вихованням, оскільки батьки залишили дитину по місцю проживання та вибули на інше місце проживання, яке на даний час невідоме, при цьому не спілкуються з дитиною, не цікавляться її життям, не надають матеріальної допомоги, а тому просить позбавити [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини вісх видів заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття з кожного із відповідачів. Представник позивача Сарненської РДА Гаврилюк Р.Б. підтримав вимоги позовної заяви і дав позмістно пояснення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутності не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача Сарненської РДА, прокурора, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав": ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 03.11.2008 року батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 16.12.2015 року підтверджує, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] в сім"ї батька [PERSON], однак тривалий час по місцю реєстрації не проживає, її місцезнаходження невідоме, з сином [PERSON], 2001 року народження, який проживає з дідом [PERSON] та бабою [PERSON], мати [PERSON] останній раз спілкувалась в телефонному режимі в 2014 році. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 24.04.2015 року, яке набрало законної сили, [PERSON] позбавлена батьківських прав щодо сина [PERSON], 2001 року народження. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини [PERSON], 2008 року народження, від 18.12.2015 року встановлено, що малолітня дитина постійно проживає по [ADDRESS] в сім"ї діда [PERSON] та баби [PERSON], яка займається його утриманням, вихованням, створені для дитини всі належні для цього умови, при цьому батько [PERSON] та мати [PERSON] залишили дитину, протягом року не спілкуються з нею, не приймають участті в її утриманні, вихованні, на даний час їх місцезнаходження невідоме, що також підтверджується довідкою Костянтинівської сільської ради від 25.01.2016 року №157. Із висновку органу опіки і піклування Сарненської РДА від 26.01.2016 року встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов"язків по утриманню і вихованню малолітньої дитини, яка залишилась без батьківського піклування, а тому в інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], є доцільним позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і законним, так як [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов"язків по утриманню і вихованню малолітньої дитини [PERSON], [INFO], а тому позбавлення їх батьківських прав буде доцільним та буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України відповідач [PERSON], який є батьком малолітньої дитини, що знаходиться на утриманні держави, зобов'язаний утримувати його до досягнення повноліття шляхом сплати аліментів. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, враховує такі обставини як малолітній вік дитини та її потреби, майновий стан відповідачів, та вважає за доцільне визначити розмір аліментів у виді 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів щомісячно до досягнення сином повноліття, так як дані позовні вимоги є законними, оскільки права дитини підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з кожного з батьків.

Outcome: approved