Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Кредитна спілка "Альянс Україна" звернулася до Оратівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача Мадюдя В.В., будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомлені про день та час судового розгляду, в судове засідання не з'явилися, причини неявок суду не повідомили. У зв'язку з розглядом справи у відсутності сторін в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобов'язань, а саме з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 01.08.2008 року позивач кредитна спілка "Альянс Україна" та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №172-08кЛ, за яким позичальнику був наданий кредит у розмірі 4800 грн. 00 коп. Строк надання кредиту 36 місяців. Строк дії договору кредиту припиняється після повного виконання сторонами власних обов'язків згідно договору. Крім цього, 01.08.2008 року на забезпечення виконання зобов'язань було укладено договір поруки №172-08 кЛ, за яким відповідач [PERSON] взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язанням [PERSON]. Відповідно до умов договору кредиту кредитна спілка "Альянс Україна" виконала свої зобов'язання з надання кредиту, що підтверджується видатковим касовим ордером від 01.08.2008 року, проте [PERSON] взятих на себе зобов'язань не виконує. Відповідно до п. 1.2. вищевказаного договору, позивач надала позичальнику кредит на засадах строковості, зворотності та платності. Відповідно до п. 2.3 договору позичальник зобов'язується повернути кредит в строк до 01.08.2011 року. Згідно з п.3.3 Позичальник зобов'язується сплачувати кредит та проценти за користування кредитом згідно графіка розрахунків. Своє зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом [PERSON] не виконує. Відповідно до п. 9.5 кредитного договору до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю у п'ять років. Станом на 23.09.2014 року виникла заборгованість в розмірі 11077,95 грн., в тому числі пеня в розмірі 5709 грн. 31 коп. [PERSON] та [PERSON] були повідомлені про виникненням заборгованості по оплаті передбачених договором платежів, однак на даний час кредитна заборгованість позичальником та поручителем погашена не була. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, здійснив видачу кредитних ресурсів в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності. Всупереч умовам договору відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконали. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки При цьому суд вважає належними доказами направлення вимоги [PERSON] опис вкладеної поштової кореспонденції, оскільки він містить необхідні реквізити - підпис працівника пошти, штамп та присвоєний номер вкладення, копію вимоги, та підпис відповідача про її отримання. Зазначена позиція суду відповідає правовій позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відображеній в п. 24 Постанови №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", де зазначено, що суд має враховувати, що у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. Вказана правова позиція висловлена Судовою палатою у цивільних і господарських справах Верховного Суду України у постанові від 23 травня 2012 року N 6-33цс12.. Згідно зі ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Враховуючи вищезазначене, аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України їх слід стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 553-554, 610-512 625, 1050, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин",

Outcome: approved