Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.08.2018 р. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з МКП «Херсонелектротранс» на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області по справі №766/5755/17-ц від 24.04.2018 р. Про поновлення на роботі за період з 24.04.2018 р. по 18.07.2018 р. в сумі 9296,09 грн., який визначено без врахування єдиного внеску та інших обов`язкових платежів; зобов`язати МКП «Херсонелектротранс», як податкового агента, утримати, нарахувати (перерахувати) до бюджету податки та обов`язкові платежі. Позовні вимоги мотивовано тим, що наказом № 115-л від 22.07.2005 його прийнято до МКП «Херсонелектротранс» на посаду слюсаря по ремонту рухомого складу 4 розряду в службу ремонту рухомого складу. Наказом т.в.о. директора МКП «Херсонелектротранс» Є.О. Установим від 27.03.2018р. за № 80-К його звільнено з посади слюсаря з ремонту рухомого складу 6 розряду Комплексної бригади профремонту МКП «Херсонелектротранс». Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018 за № 766/5755/17-ц, залишеним без змін постановою апеляційного суду Херсонської області від 10.07.2018 р., скасовано наказ виконуючого обов`язки директора МКП «Херсонелектротранс» №78-к від 22.03.2017 року про звільнення [PERSON] з посади; зобов`язано МКП «Херсонелектротранс» поновити [PERSON] на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 6 розряду комплексної бригади профремонту Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» з 23 березня 2017 року. Рішення в частині поновлення на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 6 розряду комплексної бригади профремонту МКП «Херсонелектротранс» підлягало негайному виконанню. Однак, МКП «Херсонелектротранс» виконало рішення про поновлення позивача на роботі лише 18 липня 2018 року, а саме наказом в.о. директора МКП «Херсонелектротранс», [PERSON] від 18.07.2018 № 167-к «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Не зважаючи на законодавчо визначений обов`язок відповідача негайно виконати рішення суду про його поновлення на роботі, відповідач за період з 24.04.2018 р. по 18.07.2018 р., такий обов`язок не виконав, чим знову порушив трудові права позивача. Провадження у справі відкрито 03.09.2018 року суддею Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. 01.10.2018 р. представником МКП «Херсонелектротранс» подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав того, що судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги на рішення суду від 24.04.2018 р. було зупинено дію вказаного рішення, в тому числі щодо поновлення на роботі. Вказує, що після винесення судом апеляційної інстанції 16.07.2018 р. остаточне рішення у справі, позивача 17.07.2018 р. було поновлено на роботі. 31.10.2018 р. представником позивача було подано відповідь на відзив в якому вкаказно, що рішення суду в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню, а отже відповідач в порушення вимог Конституції України, ЦПК України, КЗпП України в частині обов`язковості судового рішення допустив виину бездіяльність, за що має нести відповідальність відповідно до ст. 236 КЗпП України, а саме сплатити позивачеві середній заробіток за час затримки виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018 року у справі №766/5753/17 в розмірі, що визначена у позовній заяві. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. від 01.11.2018 року задоволено самовідвід по цивільній справі. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2018 р. у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В. від 14.11.2018 р. прийнято до провадження справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Білої Т.В. про застосування заходів процесуального впливу у вигляді штрафу до представника відповідача [PERSON] відмовлено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.12.2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 17.12.2018 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.12.2018 року розгляд справи відкладено на 24.01.2019 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2019 року розгляд справи відкладено на 14.03.2019 року та витребувано у МКП "Херсонелектротранс" докази. 01.10.2020 року представником позивача подано міркування щодо питань, що виникли під час судового розгляду. В судове засідання сторони не прибули, в матеріалах справи наявні заяви представників про розгляд справи у відсутність. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018 року скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» №14 від 18.01.2017 р. про оголошення догани [PERSON] ; скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» №78-к від 22.03.2017 р. про звільнення [PERSON] з посади; поновлено [PERSON] на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 6 розряду комплексної бригади профремонту Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» з 23 березня 2017 року; стягнуто з Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2017 року по 24.04.2018 року у розмірі 59810,32 грн., що визначений без врахування єдиного внеску та інших обов`язкових платежів; стягуто з Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» в дохід держави судовий збір в розмірі 2114,40 грн. Рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі, а також стягнення заробітної плати в межах суми заробітку за один місяць допущено до негайного виконання (арк. справи 5-6). Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 21.06.2018 року поновлено МКП «Херсонелектротранс» строк на апеляційне оскарження рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018 р; відкрито апеляційне провадження; зупинено дію рішення суду (арк. справи 25). Постановою апеляційного суду Херсонської області від 17.07.2018 року апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» залишено без задоволення; рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018 р. без змін (арк. справи 7-9). 18.07.2018 року наказом №167-к Міського комунального підприємства «Херсонелектротранс» «Про поновлення на роботі [PERSON] », скасовано наказ «Про звільнення [PERSON] » №78-к від 22.03.2017р.; поновлено [PERSON] на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 6 розряду комплексної бригади служби ремонту рухомого складу з 23.03.2017 р.; наказано виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 59810,32 грн., що визначений без врахування єдиного внеску та інших обов`язкових платежів (арк. справи 10). Згідно трудової книжки [NUMBER] виданої 04.12.1984 року на ім`я [PERSON] із запису №23 вбачається, що 22.03.2017 [PERSON] звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, як такого, до якого раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення (пункт №3 ст. 40 КЗпП України). 18.07.2018 року запис за №23 не дійсний, поновлений на попередній посаді (Наказ №167-К від 18.07.2018 року) (арк. справи 68-69). Відповідно до розрахункового листа за липень 2018 року [PERSON] нараховано до видачі за місяць 49234,67 грн., заробітна плата за липень (20.07.2018 р.) 4300,08 грн., виплата заробітної плати (30.07.2018 р.) 43847,23 грн., залишок на кінець місяця 1087,36 грн.; за серпень 2018 року залишок на початок місяця 1087,36 грн., до видачі за місяць 3399,94 грн., заробітна плата за липень (06.08.2018 р.) 4487,30 грн. (арк. справи 81). Згідно частин першої, другої статті 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У статті 234 КЗпП передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Однак установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк». Тобто стаття 234 КЗпП не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду. Разом із тим, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем. До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим, виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, у тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця у заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, не можуть вважатись заробітною платою та не витікають із трудового договору як підстави для виплат. Ці виплати не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу. Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року у справі № 752/25588/17. Також і виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати, за змістом норм чинного законодавства він за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року у справі №752/25588/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника є лише спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, враховуючи у зв`язку із цим встановлений ст. 233 КЗпП України строк пред`явлення до суду позовних вимог про їх стягнення у три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, суд дійшов висновку, що такий строк позивачем пропущений. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 235, ст. 236 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню; затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення; у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки. Згідно із вимогами ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження", рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні. Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення. Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у справі 6-435цс15. Судом встановлено, що наказ про поновлення [PERSON] на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу 6 розряду комплексної бригади профремонту Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс" виданий 18 липня 2018 року, в той час, як рішення суду ухвалено 24 квітня 2018 року. Статтею 236 КЗпП України встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі не повинен йому виплачуватися. У відповідності до вимог ст.12, 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що ним видано наказ про поновлення на роботі позивача з 24.04.2018 р. (з моменту ухвалення рішення про поновлення на роботі, яке підлягало негайному виконанню) та фактично допущено до цієї роботи, або що невиконання судового рішення про поновлення на роботі сталося з вини самого працівника. Враховуючи наведені обставини та положення закону, суд вважає, що наявність рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке відповідачем виконано із затримкою, в силу статті 236 КЗпП України, є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо зупинення виконання рішення судом апеляційної інстанції, оскільки обов`язок щодо поновлення на роботі виник у відповідача з наступного дня після ухвалення рішення. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 27 цього Закону встановлено, що середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 02.02.1995 року №100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включається: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Нарахування виплат при обчисленні середньої заробітної плати, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.2,3,4,8 Порядку). Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Судом встановлено, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2018 року розраховано середньогодинну заробітну плату позивача, яка склала 28,29 грн. Між тим, судом визначено, що період затримки виконання рішення суду від 24.04.2018 року, починається з 25.04.2018 року з наступного за днем ухвалення рішення суду, коли повинно було бути виконано рішення суду, а відтак, період затримки виконання рішення суду складає 85 днів. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі становить: - за квітень 2018 р. - 749,69 грн.= 159 (норма робочого часу за квітень)/30 (кількість днів місяця)*5 (кількість робочих днів у квітні з 25.04.2018 р. по 30.04.2018 р.) х 28,29 (середньоденна заробітна плата); - за травень 2018 р. - 4271,79 грн. = 151 (норма робочого часу за травень)* 28,29 (середньоденна заробітна плата); - за червень 2018 р. - 4498,11 грн. = 159 (норма робочого часу за червень)* 28,29 (середньоденна заробітна плата); - за липень 2018 р. - 2891,05 грн. = 176 (норма робочого часу за липень)/31 (кількість днів місяця)*18 (кількість робочих днів у липні з 01.07.2018 р. по 18.07.2018 р.)* 28,29 (середньоденна заробітна плата); Таким чином, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі складає 12410,64 грн. При цьому, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не вірно здійснено розрахунок середнього заробітку, зокрема наведений розрахунок в сукупності складає не ту суму, яку позивач зазначає у позові, а складає суму більшу. В зв`язку з викладеним позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час невиконання рішення суду є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати на користь держави в розмірі 704,80 грн., оскільки позивач під час звернення до суду була звільнена від їх сплати. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 15 лютого 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved