Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Міністерства Оборони України моральну шкоду в розмірі 100 00 грн., в обґрунтування позову посилаючись на те, що у 1980 році проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан. У 1980 році\~\~при виконанні службового обов'язку в Демократичній Республіці Афганістан, отримав осколкові поранення голови, правої руки, спини, обох ніг, проявом якого є захворювання: Остеохондроз шийного та поперекового відділу хребта в стадії загострення. Сольовий діатез. Хр. простатит. Хр. баланопостит. Стійкі залишкові явища ЗЧМТ (контузія головного мозку 1980 р.) у вигляді посттравматичної та дисцикулярної енцефалопатії ІІ ст., з вираженим церебротенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією з частими судинними кризами змішаного характеру, мне стичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, вестбуло-атаксичним синдромом-центральною вестибулярною дисфункцією ІІ-ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом. Посттравматичний ц/арахноїдит з лікворо-динамічними порушеннями, стійким цефалічним синдромом. У зв'язку з отриманою травмою під час захисту Вітчизни, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Постійно виникає біль в шийному та поперековому відділі хребта, головний біль при зміні погоди, фізичному навантаженні, запаморочення, похитування при ході, значне погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності, дратівливість, порушення сну, загальна різка слабкість. Позивач не має можливості зараз працювати, оскільки пересуватися на велику відстань (до місця роботи) без сторонньої допомоги не може, а особистого транспорту я не має. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не можу матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли він працював. Його заробітна плата була основним засобом існування родини, а на теперішню пенсію забезпечити себе та свою родину хоча б самим необхідним є просто неможливим. Це додає йому багато неприємних відчуттів, він змушений витрачати кошти на відновлення свого здоров'я, оскільки в місцевій поліклініці у видачі безоплатних медикаментів відмовляють, а платні ліки він не можу придбати через їх високу ціну. Також, не може вести повноцінне життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані. Позивач відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обов'язки по господарству. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду\~\~виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров'я. В судове засідання 17.01.2017 року позивач не з»явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. В судовому засіданні 21.11.2016 року представник відповідача надав заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказував, що позивачем не доведено факт дії або бездіяльності Міністерства оборони України щодо спричинення моральної шкоди, документальних доказів моральних страждань не надав. Крім того, законодавством передбачені виплати в звязку погіршенням здоров'я або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби у передбачених законом випадках. Також, Пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (ст. 15 вказаного закону). Тобто, військовослужбовці та особи, на яких поширюється дія законів «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. Позивач знав, що військова служба пов'язана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації та моральні страждання вже враховані чинним законодавством. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. На правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок з її відшкодування не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій (постанова Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В судові засідання 12.12.2016 року та 17.01.2017 року представник відповідача не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судових засідань, про що свідчить журнал судового засідання від 21.11.2016 року та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідно. Так, щодо неявки представника відповідача в судове засідання 12.12.2016 року жодних пояснень з обґрунтування причин не надано, щодо неявки в судове засідання 17.01.2017 року надіслано клопотання про відкладення судового засідання у зв»язку з призначенням на цю дату інших судових засідань (підтвердження цього відсутні). Суд не знаходить поважними причини неявки представника відповідача в судове засідання, відповідно не вбачає підстав для відкладення судового засідання і вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі матеріалів, долучених до позову з урахуванням заперечень представника відповідача, долучених в судовому засіданні 21.11.2016 року. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦК України,цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Частиною 2\~ст. 11 ЦК України\~встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Судом встановлено наступне. [PERSON] проходив військову службу на території Афганістану в період з 02.1980 року по 10.1980 року. Відповідно до Переліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року № 63 на території Афганістану в період з 04.1978 року по 12.1989 року велись бойові дії. /а.с. 33). У 1980 році\~\~при виконанні службового обов'язку в Демократичній Республіці Афганістан, отримав осколкові поранення голови, правої руки, спини, обох ніг, проявом якого є захворювання: Остеохондроз шийного та поперекового відділу хребта в стадії загострення. Сольовий діатез. Хр. простатит. Хр. Баланопостит. Стійкі залишкові явища ЗЧМТ (контузія головного мозку 1980 р.) у вигляді посттравматичної та дисцикулярної енцефалопатії ІІ ст., з вираженим церебротенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією з частими судинними кризами змішаного характеру, мне стичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, вестбуло-атаксичним синдромом-центральною вестибулярною дисфункцією ІІ-ІІІ ст.., стійко вираженим цефалічним синдромом. Посттравматичний ц/арахноїдит з лікворо-динамічними порушеннями, стійким цефалічним синдромом. /а.с. 8-11/. 01 червня 2016 року [PERSON] була встановлена ІІІ група інвалідності у зв"язку з отриманою травмою, яка пов"язана з проходженням військової служби, що підтверджується копіями виписки з акта огляду МСЕК серія АВ № 0548444, довідки до акта огляду МСЕК. /а.с. 12,34/. Згідно\~ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до\~ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року\~із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав [PERSON] під час проходження військової служби, пов'язане з її проходженням. Причинний зв'язок встановлено випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1171, консультативним висновком невролога від 09.04.2016 року історії хвороби № 1171, висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 05.04.2016 року № 895/Ж, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1839 Госпітальне відділення для інвалідів та ветеранів війни, випискою з акта огляду МСЕК серія АВ № 0548444 та довідкою до акта огляду МСЕК, випискою з історії хвороби № 2221, консультативним висновком № 5876/16 від 07.04.2016 року. Відповідно до ч. 3\~ст. 23 ЦК України\~та п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Також ч. 4\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. Статтею 170 ЦК України\~передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України"\~передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Отже, враховуючи конкретні обставини справи, тривалість, характер та глибину фізичних і душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, розмір втрати позивачем працездатності внаслідок отриманої травми, що пов'язана з проходження військової служби, також те що протягом багатьох років позивач\~\~щодня переживає душевні страждання та у зв"язку з хворобою позбавлений нормального життя, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості і, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 30 000 грн. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За\~ст. 10 ЦПК України\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює\~ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно абзацу 2 п. 23\~постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року\~встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України\~про належність та допустимість доказів. Згідно ч.1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Згідно з ч. 1\~ст. 179 цього ж Кодексу\~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи з наведених норм процесуального законодавства, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та відноситься до них критично, оскільки вони не базуються на нормах діючого законодавства України та не підтверджені належними та допустимими доказами. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial