Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати (зняти) арешт, накладений на земельну ділянку, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5123755800:02:005:0644, зареєстрований в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11.08.2010 р., запис №10132589; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, запис №10132589 від 11.08.2010 р., про арешт земельної ділянки, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5123755800:02:005:0644. Свої вимоги обґрунтовує тим, що арешт накладений на підставі ухвали Київського районного суду м.Одеси від 16.07.2010 р. по справі №2-5943/2010 порушує майнові права позивача, щодо розпорядження власністю. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 27.02.2007 р. між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] був укладений кредитний договір №М-46/07-К, відповідно до якого позичальнику були надані кредитні ресурси на загальну суму 250000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,00 грн. процентів річних строком до 20.02.2014 р. 28.02.2007 р. в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] , як іпотекодавцем був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського РНО Одеської області Куркан Н.Ф., реєстровий №837. Предметом іпотеки за вищевказаним іпотечним договором були: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 406,3 кв.м., житловою площею 122,2 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спорудам (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123755800:02:005:0644. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у позичальника перед банком виникла значна заборгованість , тому на виконання відділу ДВС Овідіопольського РУЮ ОДеської області був переданий виконавчий напис №301 від 28.02.2007 р. За результатами прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, визнаних такими, що не відбулися, позивачем було прийнято рішення залишити іпотечне майно за собою. 10.04.2014 р. ПН Овідіопольського РНО Одеської області на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 07.03.2012 р., затвердженого начальником ВДВС Овідіопольського РУ в Одеській області Костенко Р.В., АТ "Банк "Фінанси та Кредит" видано свідоцтво про право вланості на вищевказане нерухоме майно, яке зареєстровано в реєстрі за №287. 10.04.2014 р. право власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 16.07.2010 р. по справі №2-594/2010 було накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спорудам (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123755800:02:005:0644. Запис внесено до реєстру реєстратором Третьої Одеської державної нотаріальної контори, 31.03.2014 р. цей запис було перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під №5174671. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положенням ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, щовласник майна має право вимагати усунення перешкод в здійснені їм права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах прі зняття арешту з майна» встановлено, що позов про зняття арешту з майна може буті пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку`іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку`передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Частиною 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, щопріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17. Враховуючи, що ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 16.07.2010 р. по справі №2-594/2010 було вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,0500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, у зв`язку з тим що позивач повинен звернутися до суду, ухвалою якого накладено арешт із заявою про скасування вжитих заходів забезпечення позову, а тому слід відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed