Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 01.05.2009 року він, керуючи власним автомобілем «ФОРД-ФЬЮЖЕН», реєстраційний номер [NUMBER], на 45 км. автомобільної дороги «Романів-Романівка-ст.Разіно», потрапив у вибоїну на дорозі, внаслідок чого автомобіль втратив керованість, вилетів з дороги в кювет та вдарився в дерево. Вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталась через неналежне експлуатаційне утримання дороги відповідачами, автомобіль одержав механічні пошкодження та відновлювальному ремонту не підлягає, ринкова вартість пошкодженого автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди становить103012,60 грн., що підтверджується висновком експертизи, а сам позивач зазнав моральних страждань. У зв'язку з цим просив стягнути з відповідачів на свою користь, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, 103012,60 грн. майнової шкоди, 516,24 грн. - вартість досудової товарознавчої експертизи; 500,00 грн. - досудові послуги спеціаліста з автотехнічної експертизи за консультацію; 4500,00 грн. - складання висновку спеціаліста від 18.11.2009 року; 774,00 грн. - послуги за проведення судової автотехнічної експертизи; 2109,60 грн. - послуги за проведення судової автотоварознавчої експертизи; 5000,00 грн. - послуги адвоката; 5656,64 грн. - транспортні витрати; 9770,91 грн. - неотриманий прибуток за 25 робочих дні, пов'язаних з явкою до суду для розгляду справи, 120,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; 20000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просили позов задоволити. Представник відповідача - Служби автомобільних доріг у Житомирській області (далі - Служба) позов не визнала, посилаючись на те, що Служба є неналежним відповідачем у справі, оскільки особою, яка відповідає за відшкодування збитків при виникненні дорожньо-транспортних пригод, пов'язаних з незадовільними дорожніми умовами, зважаючи на умови укладеного Договору, є ДП «Житомирський облавтодор». Письмові заперечення приєднані до справи (том 2 а.с. 57-60). Представник відповідача - ДП «Житомирський облавтодор» позовні вимоги не визнала та пояснила, що власником автомобільної дороги, на якій сталось дане ДТП, є держава в особі Служби автомобільних доріг, на яку й покладено обов'язок утримувати дорогу в належному стані. ДП «Житомирський облавтодор» є лише підрядною організацією, яка виконує роботи, в тому числі пов'язані з утриманням доріг у належному стані, на підставі договору з їх власником та в межах отриманих коштів. Крім того, зазначила, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини самого водія, що підтверджується змістом акта обстеження ділянки у місці скоєння ДТП, відповідно до якого останнє сталось, оскільки водій автомобіля не справився з керуванням та з'їхав в кювет, а не у зв'язку з неналежним станом дорожнього покриття. Просила в позові відмовити. Письмові заперечення приєднані до справи (том 2 а.с. 85-86). Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 1166, 1167, 1192 ЦК України, чинними на день їх виникнення, Законом України "Про дорожній рух", Законом України "Про автомобільні дороги". Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом встановлено, що 01.05.2009 року на 45 км. автомобільної дороги «Романів-Романівка-ст.Разіно» в напрямку с.Романівка автомобіль «Форд-Фьюжен», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував та власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (том 1 а.с.7) є [PERSON], потрапив в дорожньо-транспортну пригоду шляхом попадання колес у вибоїни, від чого автомобіль занесло, він з'їхав в кювет та передньою частиною здійснив наїзд на дерево. Як вбачається з матеріалів справи, факт пошкодження автомобіля позивача зафіксований протоколом огляду та схемою до нього місця дорожньо-транспортної пригоди на місці події, складених 01.05.2009 року, в якому було зазначено, що в напрямку смт. Романів на лівій смузі руху знаходиться вибоїна розміром 1,4х0,9 мм та глибиною 8 см, за даною ямою в напрямку с. Романівка знаходиться пошкодження краю проїзної частини довжиною 4,5м. Зі змісту акту обстеження ділянки автодороги у місці скоєння ДТП, що мало місце 01.05.2009 року, складеного ІОДР Романівського ДАІ [PERSON] спільно з головним інженером філії Романівський райавтодор [PERSON], рекомендовано ліквідувати ямковість проїзної частини на 44-45 км. автодороги (а.с. 72), про що було складено відповідний припис Державної автомобільної інспекції № 41 від 05.05.2009 року (том 1 а.с. 22). Крім того, з даних документів не вбачається факт наявності на місці ДТП попереджувальних дорожніх знаків. Будь-яких доказів встановлення таких знаків відповідачами надано не було. Позивач заперечує наявність попереджувальних знаків на момент ДТП. Зі змісту довідки № 1437 від 13.10.2011 року начальника відділення ДАІ Романівського РВ УМВС України в Житомирській області вбачається, що дорожніх знаків, які б попереджували про небезпечність руху на даній ділянці дороги у зв'язку з наявністю ямковості і вибоїн встановлено не було (том 1 а.с. 202). Вказана обставина також підтверджена допитаним в судовому засіданні свідком [PERSON], який працював ІОДР Романівського ДАІ та складав акт обстеження ділянки ДТП. Суд не бере до уваги твердження представника ДП «Житомирський облавтодор», що наявність попереджувальних знаків підтверджена в акті обстеження ділянки автодороги у місці скоєння ДТП, в якому зазначено, що дорожня розмітка та знаки в наявності, оскільки в ньому відсутнє посилання про встановлення попереджувального тимчасового знаку № 1.12 «Вибоїна». Факт наявності вибоїн на вказаній ділянці дороги також підтверджується фотознімками (том 1 а.с. 10-16), зробленими під час фіксації ДТП, що вбачається з довідки начальника відділення ДАІ Романівського РВ УМВС України в Житомирській області від 19.05.2009 року № 3/75-АО про те, що під час оформлення даного ДТП працівниками міліції проводилась фотофіксація місця пригоди (том 1 а.с. 21) та довідкою № 2174 від 20.09.2010 року про те, що фотокартки відповідають дійсності, а дата 21.01.2008 р. вказана на них у зв'язку з неправильним налаштуванням фотоапарата (том 2 а.с. 77). Причинний зв'язок між наявністю вибоїн на проїзній частині дороги та ДТП підтверджено і висновками експертиз. Зі змісту висновку спеціаліста незалежного інституту судових експертиз № 0372/9, проведеного судовим експертом Рафалюком Б.І. вбачається, що наявність на проїзній частині дороги вибоїн і пошкодженої її правої частини, зробили свій виплив на скоєння даного ДТП (том 1 а.с. 39-43). Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 28 від 21.11.2011 року, проведеної в рамках даної цивільної справи, з технічної точки вибоїна глибиною 8 см. могла бути причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до зіткнення автомобіля з деревом та пошкодження автомобіля. Зазначено, що водій автомобіля не мав технічної можливості уникнути потрапляння коліс у вибоїну за рахунок застосування екстреного гальмування. У дорожній ситуації, яка склалась, дії водія відповідали правилами дорожнього руху (том 1 а.с. 126-128). Крім того, позивач до адміністративної відповідальності за скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди не притягувався, протокол про адміністративне правопорушення про порушення ним правил дорожнього руху не складався. Згідно довідки начальника Романівського районного відділу Управління МВС України в Житомирській області в порушенні кримінальної справи по факту ДТП, яка мала місце 01.05.2009 року, відмовлено за відсутністю складу злочину, передбаченного ст. 286 КК України. Таким чином доказів, що дорожньо-транспортна пригода сталась через порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху не має (том 2 а.с. 83). При цьому, судом не встановлено, а відповідачами не надано докази щодо наявності інших причин, крім зазначених в матеріалах справи, які стали причиною пошкодження автомобіля. Проаналізувавши викладені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок неналежного утримання доріг. Щодо визначення особи, внаслідок неправомірних дій якої сталась дорожньо-транспортна пригода, то суд зазначає наступне. Автомобільна дорога Романів-Романівка є районною дорогою загального користування, що не заперечується сторонами по справі. Власником вказаної дороги є держава в особі Служби автомобільних доріг в Житомирській області Державного агентства автомобільних доріг України «Укравтодор». 27 січня 2009 року між Службою автомобільних доріг у Житомирській області (Замовник) і ДП «Житомирський обавтодор» (Підрядник) укладено договір № 1, за умовами якого Замовник доручив Підряднику і зобов'язався прийняти і оплатити надання послуг з експлуатаційного утримання та поточного (планово-попереджувального) ремонту автомобільних доріг державного та місцевого значення загального користування Житомирської області протяжністю 8521,6 км., в межах виділених фінансових ресурсів (136782101 гривень) згідно з вимогами діючих нормативно-правових актів, зокрема «Технічних правил ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування України», «Класифікації робіт з ремонтів автомобільних доріг загального користування», «Класифікацій робіт з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування», а Підрядник зобов'язується на свій власний ризик надати послуги (виконати роботи), доручені йому Замовником, у період з 27.01.2009 року до 31 грудня 2009 року (п. п. 1.1, 2.1, 3.1) (том 1 а. с. 67-70). Сторони домовились, що послуги (роботи) виконуються Підрядником у термін не пізніше 1 числа календарного місяця, у якому необхідно виконати роботи, згідно щомісячних Планів-завдань та кошторисної документації, складеної на основі Актів-дефектів, затверджених Замовником в межах ціни договору (п. п. 1.2, 2.2, 4.1) (том 1 а. с. 67-70). За письмовим розпорядженням (завданням) Замовника Підрядник, крім робіт, передбачених п. п. 1.1, 1.2 цього договору, зобов'язався виконувати роботи по усуненню загрози безпечного проїзду автотранспорту, по ліквідації наслідків дорожньо-транспортних пригод, ліквідації наслідків надзвичайних та аварійних ситуацій, забезпеченню безперервного та безпечного руху автотранспорту при складних погодних умовах (п. 1.3) (том 1 а. с. 67-70). Також сторони передбачили, що відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних фізичним або юридичним особам при виникненні дорожньо-транспортних пригод, пов'язаних з незадовільними дорожніми умовами, визначається згідно з чинним законодавством. При цьому ДП «Житомирський облавтодор» несе відповідальність за: незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні підрядних робіт, якщо ці порушення виникли з вини підрядника та призвели до дорожньо-транспортної пригоди; невиконання або неналежне виконання робіт, в межах виділених коштів на фінансування та відповідних Планів-завдань Замовника. В цьому випадку Підрядник бере на себе зобов'язання з врегулювання спорів при виникненні дорожньо-транспортних пригод, розгляд справ у судових органах, відшкодування завданих збитків (розділ 12) (том 1 а. с. 69). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 3 статті 14 і частиною 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Згідно з ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. У п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі - Правила) встановлено, що власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об'єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів. Вказані Правила є обов'язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів і користувачів (п. 1). З матеріалів справи вбачається, що на квітень 2009 року внаслідок обстеження автомобільних доріг, закріплених за філією «Романівський райавтодор», який є структурним підрозділом ДП «Житомирський облавтодор», було складено акт дефектів-завдання 01.04.2009 року, відповідно до п. 10 якого слід було провести ямковий ремонт покриттів загальною площею 332,22 кв.м. Згідно акту приймання виконаних підрядних робіт за квітень 2009 року ямковий ремонт було виконано площеню лише 149,17 кв.м., що не відповідало обсягам робіт, визначеним в акті дефекту-завдання. Тобто Підрядником - ДП «Житомирський облавтодор» було неналежним чином виконано умови договору щодо забезпечення своєчасного та належного здійснення експлуатаційного утримання дороги «Романів-Романівка» (том 2 а.с. 61-62), що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди 01.05.2009 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що завдана шкода підлягає стягненню з ДП «Житомирський облавтодор», а в задоволенні вимог до Служби автомобільних доріг в Житомирській області слід відмовити за безпідставністю. При визначенні розміру відшкодування шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача суд виходить з наступного. Відповідно до висновку № 7483 від 31.08.2009 року, складеного судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, відновлення автомобіля марки Форд-Фьюжен, державний номерний знак [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП не вбачається можливим та матеріальний збиток дорівнює ринковій вартості на момент ДТП (том 1 а.с. 24-38 ). Вказана обставина підтверджується і висновком № 31/12-54 судової автотоварознавчої експертизи, складеної 31.01.2012 року, згідно якої вбачається, що розмір завданого матеріального збитку власнику автомобіля марки Форд-Фьюжен, державний номерний знак [NUMBER], під час ДТП становить 103012,60 грн. та дорівнює його ринковій вартості на момент ДТП (том 1 а.с. 174-175). Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі у відповідності до вимог ст. 1192 ЦК України, а тому суд стягує з відповідача ДП «Житомирський облавтодор» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, 103012,60 грн. Також суд вважає, що на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати, пов'язані з проведенням досудової товарознавчої експертизи в сумі 516,24 грн. та складання висновку № 0372/9 від 18.11.2009 року в сумі 4500,00 грн. (том 1 а.с. 38,44), оскільки це витрати, які позивач вимушений був зробити для відновлення свого порушеного права, тобто для доведення причин, з яких сталось ДТП та вартості завданого збитку, що відповідає положенням п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України. Суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення 500,00 грн. за консультацію спеціаліста з автотехнічної експертизи, оскільки позивачем не доведено необхідність понесення вказаних витрат для відновлення порушеного права, а тому суд не визнає їх реальними збитками. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, судом враховуються періоди моральних страждань та хвилювань, які вивели позивача із рівноваги, пов'язані з пошкодженням автомобіля та неможливістю на протязі тривалого періоду використовувати його в особистих цілях, що призвело до порушення звичного для нього порядку організації життя, вимагало та вимагає додаткових зусиль для його відновлення. З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх негативних, тривалих наслідків, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково та визначає розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн. 00 коп., які підлягають відшкодуванню з відповідача Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор"ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" у відповідності зі ст. 1167 ЦК України. В задоволенні решти позовних вимог позивачу відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 цієї ж статті визначено, що до витрати, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. На момент звернення позивача з позовом до суду до судових витрат також належали витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В силу частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. До матеріалів справи позивачем не долучено документальне підтвердження про оплату витрат за надання правової допомоги, а тому підстави для стягнення вказаних коштів з відповідача на користь позивача відсутні. Суд не приймає до уваги як належний доказ проведення оплати за надання правової допомоги довідку № 3/142-АО від 09.12.2009 року, видану адвокатом АО «Коваль і Партнери» [PERSON], оскільки це не є платіжним документом. Крім того, як вбачається з матеріалів справи вказана довідка долучена одночасно з пред'явленням позову до суду, в ній не зазначено, які саме послуги були оплачені та чи проведені вони в межах граничного розміру, які підлягають компенсації, відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до ч. 2 ст. 85 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Позивач просив стягнути на його користь 9770,91 грн. неодержаного прибутку (доходу), за 25 робочих дні, протягом яких він вимушений був з'являтись до суду з м. Києва. В обґрунтування розміру неотриманого доходу позивач надав звіти суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника Єдиного податку за 2009-2011 роки та податкову декларацію платника єдиного податку-фізичної особи підприємця за 2013 рік. Проте, суд не бере до уваги представлені документи як докази, що підтверджують розмір середньомісячного заробітку позивача, з них вбачається, що позивач декларував не розмір доходу, а обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності, що не може бути основою для визначення середньомісячного заробітку, інших доказів, які б вказували на середньомісячний заробіток позивача суду не надано, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки суду не представлено обґрунтований розрахунок їх розміру, а на суд не покладено обов'язок проводити його самостійно. Не підлягають стягненню на користь позивача понесені транспортні витрати, тобто витрати на придбання бензину для забезпечення переїзду з м. Києва до м. Житомира для участі в судових засіданнях, оскільки не належать до витрат, пов'язаних з явкою сторін та їх представників до суду відповідно до ст. 85 ЦПК України. З урахуванням викладеного, згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ДП «Житомирський облавтодор» на користь позивача 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 2883, 60 грн. витрат за проведення судових експертиз та на користь держави судовий збір в сумі 1106,38 грн.

Outcome: approved