Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина, який було встановлено рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 року, а саме з 1000 грн. до 2400 грн. щомісяця до досягнення ним повноліття. Підставою звернення до суду з даним позовом є те, що на даний час такий розмір аліментів не здатний забезпечити нормальні потреби дитини. 07.07.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановивши відповідачу 15-денний строк для подання до суду відзиву на дану позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явилася про час, місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.33), подала до суду заяву, в якій просила розгляд даної справи провести без її участі (а.с.8) Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання з`явився відповідач, просив позов задовольнити частково, посилаючись на обставини викладені в відзиві на позовну заяву. 23.07.2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с. 18-19), в якому позов визнав частково, просив призначити сплату аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 1500 гривень. Вказав, що проживає з батьками, які є пенсіонерами і також потребують його допомоги, тому запропонований позивачем розмір аліментів є необґрунтовано високим для нього; на даний час він не має постійного місця роботи і не отримує доходів. У судовому засіданні відповідач зазначив, що, хоча з труднощами, але зможе сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1700-1900 грн. Суд, вислухавши вступне відповідача, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до такого висновку. Так, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Встановлено, що за рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27.04.2018 року відповідач [PERSON] повинен сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 3-4). Як вказано у ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно правової позиції, яка викладена у справі №143цс13 від 05.02.2014 року, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, за наявності відповідних обставин, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. На даний час розмір раніше визначених аліментів в сумі 1000 гривень є недостатнім та не здатний забезпечити нормальні потреби дитини. Виходячи з положень вищезазначеної норми, підставою для збільшення розміру аліментів є саме зміна матеріального стану одержувача аліментів. Таким чином, визначений судом розмір аліментів в сумі 1000 гривень на утримання сина є недостатнім для задоволення всіх його потреб. Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні нового розміру аліментів суд враховує те, що відповідач, будучи фізично здоровою особою працездатного віку, офіційно не працює та немає постійного заробітку, проживає з батьками, які є пенсіонерами і також потребують його допомоги, готовий сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1500-1900 гривень щомісячно. Отже, відповідач може і повинен знаходити діяльність, яка б дозволила йому забезпечити належний рівень існування дітей, які мають право на утримання за його рахунок. А, відповідно, він повинен, і має можливість докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своєї дитини, яка в силу свого віку не може забезпечити себе усім необхідним. Виходячи зі змісту вищезазначених правових норм, та обставин, встановлених під час розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів до 1900 грн. щомісячно, оскільки такий розмір не є надмірним, і є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дитини. На думку суду, стягнення аліментів у зазначеному розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ( ст. 141 СК України) та фактичного приділення позивачем більше сил та засобів на виховання та розвиток дитини через проживання останньої з нею. Позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення аліментів в розмірі 2400 гривень посилалася на те, що фінансовий стан відповідача дозволяє сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Однак на підтвердження таких доводів позивач не представила суду будь-яких доказів щодо отриманого доходу відповідачем, що є її процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України . Тому суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача, підлягають збільшенню до 1900 гривень щомісячно, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що саме головне - інтересам дитини. Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК слід стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: partial