Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

26 червня 2013 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № RLS0RK09040615 від 10 квітня 2006 року відповідач цього дня отримав кредит у розмірі 3 492,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначає, що відповідач порушує кредитні зобов'язання та має станом на 21 травня 2013 року заборгованість у розмірі 37 883,02 грн., з яких 3 183,44 грн. - заборгованість за кредитом, 13 785,14 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 244,45 грн. - заборгованість з комісії, 20 669,99 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Заочним рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" аборгованість за кредитним договором № RLS0RK09040615 від 10 квітня 2006 року в розмірі 37 883,02 грн. (тридцять сім тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 02 копійки). Стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" витрати по сплаті судового збору в розмірі 378,83 грн. (триста сімдесят вісім гривень 83 копійки). Ухвалою суду від 07 грудня 2015 року заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 25 вересня 2013 року скасовано. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача надіслав до суду клопотання про проведення розгляду у його відсутність. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явились. Представник відповідача надіслав до суду заперечення на позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», просив відмовити у задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Справу розглядати за його відсутності. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд, приходить до наступних висновків. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 10 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № RLS0RK09040615, відповідно до умов якого позивач отримав кредит в розмірі 3 492,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно позовної заяви відповідач порушив умови договору і станом на 21.05.2013 року має заборгованість на загальну суму 37 883,02 грн., яка складається з: -заборгованості за кредитом - 3 183,44 грн.; -заборгованості по процентах за користування кредитом - 13 785,14 грн.; -заборгованості з комісії - 244,45 грн.; -пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 20 669,99 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Доказів погашення існуючої за вищевказаним кредитним договором заборгованості або її зменшення порівняно із розрахунками, наданими позивачем, на час розгляду справи судом відповідач не надав, не встановлено таких і в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини в своїй практиці зазначав, що: -«право на суд» та право на доступ до суду не є абсолютним воно може підлягати легітимним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом «строки давності» (п.п. 51-52 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»); -«строки давності» полягають в законному праві правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»); -«строки давності» слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (п. 137 рішення від 09.01.2013 року у справі «Олександр Волков проти України»). Під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 256 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). В Постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-116 цс 13, від 19 листопада 2014 р. у справі № 6-160цс14, які відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для застосування судами України, зроблені правові висновки за яким: -у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу; -несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за кредитним договором, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Як слідує з розрахунку заборгованості за договором заборгованість за кредитом в сумі 3183 грн. 44 коп. за [PERSON] рахується з 11 квітня 2007 року. Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За змістом ст. 264 ЦК України, з урахуванням ст.ст. 212-214 ЦПК України та з урахуванням ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 р. (справа № 6-18668 св 15) можна зробити висновок, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Враховуючи те, що судом встановлено, що відповідачем пропущено строк позовної давності, беручи до уваги те, що представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за не своєчасність виконання зобов'язання за договором слід відмовити, у зв'язку з спливом позовної давності.

Outcome: dismissed