Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування належною йому на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] та скасування її реєстрації за названою адресою. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. 17 березня 1994 року він зареєстрував шлюб з відповідачем по справі, від якого у них народилась донька [PERSON] [INFO]. Після реєстрації шлюбу позивач зареєстрував відповідача, як свою дружину, а отже і члена сім'ї в належній йому на праві приватної власності квартирі [ADDRESS]. Спільне життя між ними не склалося, в результаті чого відповідач пішла проживати на іншу квартиру в м.Дубровиця Рівненській області, де і живе на даний час. 06 червня 2012 рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області їх шлюб було розірвано, а відтак відповідач фактично перестала бути членом його сім'ї, і вже майже два роки не проживає в квартирі. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.14,22). Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки від відповідача до суду не надійшло жодних заперечень проти позову, тому суд, дослідивши докази належного повідомлення про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Заслухавши позивача, свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задовольнню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 29 грудня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с.6). 06 червня 2012 року шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який зареєстрований 17.03.1994 року Перекальською сільською радою Зарічненського району Рівненської області, а/з №6 було розірвано (а.с.9). Згідно довідки КП "Будинкоуправління" №1894 від 22.11.2013 року, (а.с.10) [PERSON], [INFO], зареєстрований по [ADDRESS] та до складу його сім'ї входять: дружина - [PERSON], [INFO] та мати - [PERSON], [INFO]. З копії технічного паспорту, виготовленого станом на 26 березня 2004 року КП "Дубровицьке міське бюро технічної інвентаризації" на квартиру [ADDRESS], вбачається, що її власником є [PERSON] (а.с.7-8). З акту обстеження матеріально-побутових умов комісії Дубровицької міської ради від 22 листопада 2013 року вбачається, що в [ADDRESS] проживає троє чоловік: [PERSON]; [PERSON], [PERSON], але фактично за вказаною адресою проживають лише [PERSON] та [PERSON] [PERSON] з січня 2012 року в даній квартирі не проживає. Згідно вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що з січня 2012 року відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS], яка на підставі договору дарування належить позивачу, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, складеного комісією Дубровицької міської ради Рівненської області (а.с.11). Відповідач не мала з позивачем жодних домовленостей з цього приводу і не користується житлом, де вона зареєстрована, понад рік. Дана обставина також підтверджується показами у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що [PERSON] вже на протязі двох років не проживає у квартирі [ADDRESS]. Ці обставини відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України є підставою для задоволення позовних вимог у частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується позовних вимог позивача про скасування реєстрації, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Частиною 3 цієї ж статті також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 3 Закону України "Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування цією особою житловим приміщенням. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині скасування реєстрації задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed