Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області про звільнення майна з-під арешту, зазначивши, що 27.09.2006 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого стало відкрите акціонерне товариство «Райффазен Банк Аваль», яке в свою чергу перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладений кредитний договір № 014/17-41/1080-38, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 1 766 344,00 грн. зі сплатою 19,00 % річних, строком до 27.09.2026 р. Кредитний договір підписано обома сторонами та скріплено печаткою Банку. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 27 вересня 2006 року між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, предметом договору іпотеки є: земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 174548, виданим на підставі договорів дарування від 02.09.2004 року, за р № 4657 ВВМ №127670 від 28.09.2004р.за р. № 5294 , ВВМ № 684242, рішення Сонячної с/р від 29.04.2005р. № 15. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 010626000024 від 13.06.2006р., кадастровий номер 2322188801:10:002:0212. Зазначений договір іпотеки, 27 вересня 2006 року посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Запорізького районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 3238. Відповідний запис було внесено 27 вересня 2006 року в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 3795244, що підтверджується витягом від 15.08.2012р. Відповідно до зазначеного витягу, 15 серпня 2012 року Банку стало відомо, що 01 квітня 2010 року державним виконавцем Вівчарь Ю.А. ВДВС Запорізького РУЮ постановою про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2010р. ВП № 18369478 накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 2322188801:10:002:02, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка є предметом іпотеки по договору іпотеки укладеного між Банком та [PERSON] Наклавши арешт на зазначену вище земельну ділянку, державний виконавець Вівчарь Ю.А. ВДВС Запорізького РУЮ не пересвідчився в тому, що нерухоме майно - земельна ділянка кадастровий номер 2322188801:10:002:0212, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] перебуває в іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької ОД «Райффайзен Банк Аваль» та грубо порушив вимоги ч. 4 статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження», саме: про звернення стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. В судовому засіданні представник позивача Іванісов В.С. не з'явився, через канцелярію суду надійшла заява, в якій позивач просить здійснювати судовий розгляд за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій позов визнає у повному обсязі, прохає суд розглядати справу за його відсутністю. Представник відповідача ВДВС Запорізького РУЮ Запорізької області - в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій позов визнає у повному обсязі, прохає суд розглядати справу за його відсутністю. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» правонаступником всіх прав та обов'язків якого стало відкрите акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", яке в свою чергу було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі по тексту - Банк) (п.1.3. Статуту) та гр. [PERSON] (далі по тексту Позичальник/Боржник) був укладений кредитний договір № 014/17-41/1080-38 (далі по тексту Кредитний договір), згідно з яким, останньому надано кредит у сумі 1 766 344,00 (один мільйон сімсот шістдесят шість тисяч триста сорок чотири гривні 00 коп.) із сплатою 19,00% відсотків річних, строком до 27.09.2026р. Кредитний договір підписано обома сторонами та скріплений печаткою Банку. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 27 вересня 2006 року між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, предметом договору іпотеки є: земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 174548, виданий на підставі договорів дарування від 02.09.2004 року, за р № 4657 ВВМ №127670 від 28.09.2004р.за р. № 5294 , ВВМ № 684242, рішення Сонячної с/р від 29.04.2005р. № 15. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 010626000024 від 13.06.2006р., кадастровий номер 2322188801:10:002:0212. 01 квітня 2010 року державним виконавцем Вівчарь Ю.А. ВДВС Запорізького РУЮ постановою про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2010р. ВП № 18369478 накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 2322188801:10:002:02, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка є предметом іпотеки по договору іпотеки укладеного між Банком та [PERSON] Наклавши арешт на зазначену вище земельну ділянку, державний виконавець Вівчарь Ю.А. ВДВС Запорізького РУЮ не пересвідчився в тому, що нерухоме майно - земельна ділянка кадастровий номер 2322188801:10:002:0212, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] перебуває в іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької ОД «Райффайзен Банк Аваль» та грубо порушив вимоги ч. 4 статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження», саме: про звернення стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Також, державним виконавцен проігноровано вимоги частини 1 статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження», - звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок та допустимість звернення стягнення на майно боржника в порядку примусового виконання, а саме: для задоволення вимог стягувачів, що не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у двох випадка: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Так, Договір іпотеки укладено 27 вересня 2006 року, а постанова держвиконавця Вівчарь Ю.А. винесена 31.01.2010р., тобто право іпотеки виникло набагато раніше, ніж держвиконавцем або судом було винесено рішення. Крім того, 21 жовтня 2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя в особі головуючого судді Дюженко Л.А. винесено рішення відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] задоволено в повному обсязі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотекуу» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пунктом 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» також визначено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Що станом на сьогодення, державним виконавцем, так зроблено і не було. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 7 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що спори, які виникають у виконавчому провадженні щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організації, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суду притягує боржника, особу в інтересах якої накладено арешт на майно. Статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розглянувши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved