Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до\~Товариства з обмеженою відповідальністю "ІН-ТАЙМ" (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 32\~000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 31 серпня 2016 року працював на посаді начальника Рівненського складу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІН-ТАЙМ". Згідно наказу №13/2к про припинення трудового договору із 13 червня 2017 року його звільнено із займаної посади за власним бажанням. Однак, всупереч вимогам трудового законодавства відповідач своїх зобовязань по виплаті заробітної плати не виконав, він отримував заробітну плату в розмірі 8 000 грн. щомісячно, однак відповідачем не виплачена в повному обсязі заробітна плата, відпускні та лікарняні. За його попередніми розрахунками йому не виплачено заробітну плату за період із січня 2017 року по червень 2017 року в сумі 23 185,04 грн. Відповідач ухиляється від обовязку надати йому відомості про нараховану заробітну плату, здійснити її виплату та розрахункових коштів, чим порушує його трудові права. У звязку із незаконними діями відповідача, постійними стресовими ситуаціями, невиплатою заробітної плати, затримкою виплати розрахункових коштів, приниженням честі та гідності, у нього загострилися хронічні захворювання та він переживав дуже сильний психічний стрес, внаслідок чого був змушений звертатися за медичною допомогою та лікуватися. Відповідач не виплачував йому заробітну плату за чотири місяці, внаслідок чого позбавив його засобів для існування. Тому, в звязку з невиплатою заробітної плати він зазнав моральних страждань, приниження честі та гідності, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, вимушений був приймати додаткові зусилля для налагоджування свого життя, завдану моральну шкоду він оцінює в розмірі 32 000 грн. В судовому засіданні позивач, допитаний в якості свідка, показав, що працював на посаді начальника Рівненського складу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІН-ТАЙМ". В зв'язку зі зміною керівництва йому з січня 2017 року перестали виплачувати заробітну плату і новий керівник почав вимагати його звільнення. Він звернувся по вказаному питанню до генерального директора ТОВ «ІН-ТАЙМ» [PERSON] Через деякий час приїхав працівник служби безпеки відповідача і його звинуватили у крадіжці майна. На час слідства він пішов у відпустку, так як його попросили не заважити слідству, а ще через деякий час звільнився. Результати перевірки йому не відомі і по даний час, однак весь цей період на нього морально тиснули, не виплачували заробітну плату, в звязку з чим він лікувався. Представник позивача позовну заяву підтримав в повному обсязі з підстав у ній наведених, просив її задовольнити. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечував, оскільки позивачем був поданий позов до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. ТОВ «ІН-ТАЙМ» компенсувало позивачу спірні кошти, що підтверджується заявою позивача від 30 серпня 2017 року до Рівненського міського суду Рівненської області про відмову від позову. Крім того, на сьогоднішній день у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області знаходиться справа про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку та рішення на сьогоднішній день ще не винесено. У позивача була можливість подати один позов з однорідними вимогами в рамках одного позовного провадження, натомість позивач зловживаючи своїми процесуальними правами подає декілька позовів з аналогічними вимогами та окремо подає позов про відшкодування моральної шкоди до одного і того ж відповідача. Також зазначив, що в період з січня 2017 року по червень 2017 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, в день звільнення з ним був проведений повний розрахунок. Позивач не навів жодного доказу, який би підтвердив факт понесених ним душевних страждань, та не обґрунтував розмір моральної шкоди. Представником позивача заявлялися клопотання про витребування доказів, допит свідка, заміну відповідача, які судом були задоволенні, в задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі в справі третьої особи без самостійний вимог на предмет спору та в задоволенні клопотань представника відповідача про обєднання позовів та зупинення провадження у справі судом було відмовлено. Заслухавши представників сторін, допитавши позивача в якості свідка, дослідивши матеріали справи на наявні докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 31 серпня 2016 року позивач був прийнятий відповідачем на роботу, на посаду начальника складу Рівненського складу ТОВ «ІН-ТАЙМ». 13 червня 2017 року позивач, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), звільнений за власним бажанням з посади заступника начальника складу Рівненського складу ТОВ «ІН-ТАЙМ» (а.с.37 та зворот). Протягом січня-червня 2017 року позивачу не вчасно та не в повній мірі виплачувалася заробітна плата, що підтверджується копіями розрахункових листків за вказаний період (а.с.52 та зворот). Так частину заробітної плати за січень-червень 2017 року позивачу було виплачено лише 13 червня 2017 року. 22 червня 2017 року позивач звертався до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до ТОВ «ІН-ТАЙМ», в якій просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату із січня 2017 року по червень 2017 року в сумі 23\~185 грн. 04 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку. Як слідує з відомості про виплату грошей №679 19 липня 2017 року ТОВ «ІН-ТАЙМ» виплатило позивачу в рахунок заробітної плати 2\~223 грн. 25 коп. (а.с.66). Як слідує з виписки із карткового зарплатного рахунку ПАТ «Сбербанк» позивача йому 28-29 серпня 2017 року відповідачем була виплачена заробітна плата в розмірі 3\~079 грн. 00 коп. (а.с.21), що не оспорювалося в судовому засіданні представником відповідача. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2017 року в справі №569/11227/17 за позовом [PERSON] до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку провадження закрито, оскільки позивачем було подано заяву про відмову від позову, в звязку з виплатою відповідачем коштів. В подальшому позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до ТОВ «ІН-ТАЙМ» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку, яка, на час розгляду даної справи, перебуває на розгляді в Рівненському міському суді Рівненської області. Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органівпредставниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно частини першої статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З викладеного вище слід дійти висновку, що відповідач, який щомісячно протягом січня-червня 2017 року не в повному обсязі виплачував позивачу заробітну платі і в день звільнення позивача не здійснив виплату останньому заборгованої заробітної плати в повному обсязі, порушив вимоги законодавства щодо своєчасної виплати нарахованої заробітної плати. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди у розмірі 32 000 грн., завданої порушенням законних прав позивача, суд виходить з того, що порядок відшкодування такої шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. З розяснень, які містяться у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) вбачається, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як встановлено судом, заборгованість у відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати існувала починаючи з січня 2017 року. Факт наявності вказаної заборгованості перед позивачем свідчить, що останній був позбавленим можливості використовувати зароблену заробітну плату для проживання, що в свою чергу певною мірою порушило його благополуччя, позбавило його можливості повноцінно підтримувати нормальні життєві звязки та змусило застосовувати додаткові зусилля для покращення свого матеріального добробуту. За таких обставин, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем компенсація моральної шкоди, оцінена у 32 000 грн. 00 коп., є необґрунтованою, при цьому достатньою компенсацією моральної шкоди, заподіяної позивачу невиплатою заробітної плати, буде компенсація у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 100 грн. 00 коп. (5 000 грн. 00 коп. х 640 грн. 00 коп. / 32 000 грн. 00 коп.).

Outcome: partial