Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Костянтинівської міської ради із вимогами про визнання за нею та дітьми право користування державною квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у 1994 році державну двохкімнатну квартиру [ADDRESS] було виділено сім'ї з двох людей: мати - [PERSON] та син [PERSON] [INFO]. Вона з [PERSON] одружилася, а після укладення шлюбу перейшла проживати до чоловіка у спірну квартиру. [INFO] у них народився син [PERSON], у зв'язку із чим відповідальний наймач [PERSON] знялася з реєстрації за вказаною адресою, залишила їм спірну квартиру та змінила своє місце проживання. [INFO] в їх сім'ї народилась донька [PERSON]. А [INFO] її чоловік [PERSON] помер, після його смерті вона намагалась оформити договір найму на спірну квартиру на своє ім'я, але їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю її реєстрації. Вважає, що оскільки протягом 14 років вона проживає з дітьми у цій квартирі, утримує її, проводить ремонт, і після смерті чоловіка продовжує там проживати, а іншого житла вона з дітьми не має, то просить суд закріпити її право на проживання у вказаній квартирі та задовольнити її вимоги. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні тим, які вказані у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить суд слухати справу без його участі, повідомив, що покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Як стверджується відповіддю КП "Служба єдиного замовника" від 22.10.2014р. на адвокатський запит, у відділі приватизації відсутня інформація про приватизацію квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки КП "Служба єдиного замовника" від 21.10.2014. № 4216 в кв. [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 05.04.1994р., а виписана 25.08.2004р.; [PERSON] з 17.09.1996р., а виписаний 18.06.2014р. (а.с. 24). З свідоцтва про одруження від 18.12.2002р. (а.с. 3) вбачається, що 18.12.2002р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого [INFO] у них народився син [PERSON] (а.с. 4) та [INFO] дочка [PERSON] (а.с. 5). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER] (а.с. 6). Як стверджується довідкою КП "Служба єдиного замовника" від 04.12.2014р. №5704 позивачка [PERSON] проживає постійно без реєстрації в квартирі [ADDRESS] (а.с. 36). Факт проживання позивачки у спірній квартирі доводиться також і показами свідків [PERSON] та [PERSON], які допитані в судовому засіданні. З квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 11-18) вбачається, що оплата за такі послуги у спірній квартирі здійснюється після зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON] Таким чином, судом безспірно встановлено, що покійний чоловік позивачки - [PERSON], був наймачем спірної квартири з моменту виселення з неї [PERSON], тобто з 25.08.2004р.. Позивачка та їх спільні з [PERSON] діти є членами сім'ї наймача, які вселися туди за згоди наймача. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У п. 9 Постанови Пленум Верховного Суду УРСР "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12.04.1985р. відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Судом встановлено, що як покійний [PERSON], так і його мати [PERSON] не заперечували щодо вселення позивачки та дітей у спірну квартиру, крім того діти на момент їх вселення були неповнолітні, а тому згода на їх вселення згідно ч. 1 ст. 65 ЖК України взагалі не вимагається. За таких обставин позивачка та її діти набули права користування спірною квартирою як члени сім'ї - чоловіка і батька дітей, а їх позов є таким, що підлягає задоволенню повністю як підставний та обґрунтований.

Outcome: approved