Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві зазначила, що 28.08.2013 року відділом реєстрації актів громадянського стану Долинського управління юстиції Івано-Франківської області між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №153. Від даного шлюбу в них дітей немає. Позивачка мотивує свій намір розірвати шлюб тим, що в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки. З березня 2015 року відповідач виїхав з смт. Вигода і більше з ним не зустрічалась, його місце перебування їй не відоме, вони припинили будь-які стосунки, що призвело до розпаду сім'ї та стало причиною звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить шлюб розірвати, судові витрати по справі покласти на неї. Відповідач у судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток та оголошення в газеті "Галичина" №93 (5046) від 27.06.2015 року. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що дану справу можна розглянути в порядку заочного провадження і позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ст. 63 ЗУ "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Як встановлено ч. 2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.08.2013 року між [PERSON], [INFO], громадянином Республіки Польща, та [PERSON], [INFO], громадянкою України, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №153, був зареєстрований шлюб. Відповідно до рекомендації пленуму ВСУ України, викладених в Постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, зазначено, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України. Згідно ч.10 ст.110 ЦПК України позови до відпоідача, який не має в Україні місця проживання чи пребування, можуть пред"являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Відповідно до ч.1 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні відносини, оскільки в них різні погляди на життя та сімейні обов'язки. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо, що призвело до припинення між ними сімейних відносин та розпаду їхньої сім'ї, шлюб між ними носить формальний характер, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб розірвати, прізвище позивачці не змінювати . На підставі викладеного та ст.5 Протоколу №7 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ст.ст. 56, 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст.63 ЗУ "Про міжнародне приватне право ",

Outcome: approved