Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про звільнення майна з - під арешту. Позов мотивовано тим, що позивачка успадкувала від свого батька 27/100 частин житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , а також земельну ділянку площею 0, 0294 га, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану на території [ADDRESS] . Вищезазначене нерухоме майно зареєстроване у реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому позивач виявила бажання відчужити належне їй на праві власності майно. Однак, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , Першою вінницькою нотаріальною конторою накладені наступні обтяження: - арешт нерухомого майна - 18.07.2007 року № запису обтяження 27705959 на підставі ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці, особа майно якою обтяжуєтьсь [PERSON] ; - арешт нерухомого майна -18.07.2007 року № запису про обтяження 27705930 на підставі ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці, особа майно якої обтяжується [PERSON] ; - арешт нерухомого майна -17.07.2007 року № запису про обтяження 27705853 на підставі ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці, особа майно якої обтяжується [PERSON] . Відповідно до листа першої вінницької державної нотаріальної контори від 07.08.2019 року № 3085/01-16 закінчені діловодством справи Першої вінницької державної нотаріальної контори по 2003 включно передані на зберігання до Державного нотаріального архіву Вінницької області. Оскільки арешт на будинок [ADDRESS] було накладено у 1989 та у 1990 роках. В архіві Замостянського районного суду м. Вінниці позивачці надана копія рішення Замостянського районного народного суду від 17.04.1989 року у справі за позовом [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, яким встановлено, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] , судова справа знищена, згідно інформації архіву Вінницького міського суду Вінницької області. [PERSON] та [PERSON] 1907 року народження володіла та проживала у будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги. Після смерті [PERSON] та [PERSON] право власності на будинок перейшло частково до [PERSON] , який в подальшому відчужив будинок [PERSON] та покійному батьку позивачки [PERSON] , дані факти підтверджуються рішенням народного суду Замостянського району м. Вінниці від 04.05.1992 року справа № 2-66/1992. [PERSON] та [PERSON] не мали спадкоємців. [PERSON] отримав будинок у власність від покійної [PERSON] за те, що доглядав її за життя. Наявні арешти порушують право власності [PERSON] та не дають можливості вільно розпоряджатись належним їй нерухомим майном. Просила суд, звільнити житловий будинок, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . Ступки з - під: арешту нерухомого майна, який накладений на підставі ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці, № запису обтяження 27705959 від 18.07.2007 року, особа майно якою обтяжуєтьсь [PERSON] ; арешту нерухомого майна, який накладений на підставі ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці, № запису обтяження 27705930 від 18.07.2007 року, особа майно якою обтяжуєтьсь [PERSON] ; арешту нерухомого майна, який накладений на підставі ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці, № запису обтяження 27705853 від 17.07.2007 року, особа майно якою обтяжуєтьсь [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин викладених в справі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справ у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала, щодо їх задоволення. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] успадкувала від свого батька [PERSON] 27/100 частин житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , а також земельну ділянку площею 0,0294 га, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану на території [ADDRESS] (а.с.5-8). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , Першою вінницькою нотаріальною конторою накладені наступні обтяження: - арешт нерухомого майна - 18.07.2007 року № запису обтяження 27705959 на підставі ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці, особа майно якою обтяжуєтьсь [PERSON] ; - арешт нерухомого майна -18.07.2007 року № запису про обтяження 27705930 на підставі ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці, особа майно якої обтяжується [PERSON] ; - арешт нерухомого майна -17.07.2007 року № запису про обтяження 27705853 на підставі ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці, особа майно якої обтяжується [PERSON] (а.с.9-10). Відповідно до листа Першої вінницької державної нотаріальної контори від 07.08.2019 року № 3085/01-16 закінчені діловодством справи Першої вінницької державної нотаріальної контори по 2003 включно передані на зберігання до Державного нотаріального архіву Вінницької області. Оскільки арешт на будинок [ADDRESS] було накладено у 1989 та у 1990 роках (а.с.11). В архіві Замостянського районного суду м. Вінниці позивачці надана копія рішення Замостянського районного народного суду від 17.04.1989 року у справі за позовом [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, яким встановлено, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] , судова справа знищена, згідно інформації архіву Вінницького міського суду Вінницької області (а.с.14). [PERSON] та [PERSON] 1907 року народження володіла та проживала у будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги (а.с.15-18). Після смерті [PERSON] та [PERSON] право власності на будинок перейшло частково до [PERSON] , який в подальшому відчужив будинок [PERSON] та покійному батьку позивачки [PERSON] , дані факти підтверджуються рішенням народного суду Замостянського району м. Вінниці від 04.05.1992 року справа № 2-66/1992 (а.с.12-13). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , 27/100 частки належить [PERSON] , 19/50 часток належить [PERSON] (а.с.144 інвентарної справи). Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003 року. Таким чином, накладення арешту порушує права позивача, як власниці частини будинку. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з майна знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved