Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

03 грудня 2018 року [PERSON] , звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ФОП [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої невиконанням умов договору. В обґрунтування позову посилався на те, що 29 вересня 2018 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір (замовлення) на поставку кахельної плитки загальною вартістю на 5 480,00 гривен. 29 вересня 2018 року він сплатив ФОП [PERSON] передплату у розмірі 4000,00 гривен, про що зроблений відповідний запис в бланку замовлення. Між ними були досягнуті домовленості про те, що доставка кахельної плитки повинна відбутись 05 жовтня 2018 року. Проте, на встановлену дату плитку поставлено не було. 24 жовтня 2018 року ФОП [PERSON] написав з власної ініціативи розписку, що зобов`язується повернути йому грошові кошти за непоставлений товар в розмірі 4500,00 гривен у строк до 25 жовтня 2018 року. У зв`язку із подальшим не виконанням зобов`язань ФОП [PERSON] , він звертався з письмовою заявою до ГУ Держпродспоживслужби в Донецькій області, про що було спрямоване звернення до національної поліції в Донецькій області, щодо розгляду його заяви та вжиття необхідних заходів. Його неодноразові звернення до ФОП [PERSON] , щодо виконання ним умов договору, було проігноровано. На підставі викладеного позивач просив суд ухвалити рішення, яким розірвати між ним та ФОП [PERSON] договір поставки (замовлення) товару, укладеного 29 вересня 2018 року, стягнути з ФОП [PERSON] 4000,00 гривен сплачені в якості передплати вартості непоставленого товару. Також просить стягнути пеню в розмірі 6960,00 гривень на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів",так як умовами договору стягнення пені не передбачено. Також просить стягнути 1000,00 гривен завданої моральної шкоди, яка виразилась в тому, що він перебував у відпустці, та мав плани, щодо проведення ремонту. Внаслідок не виконання умов договору ФОП [PERSON] ремонт не було закінчено в строк. Йому знадобилось брати в борг грошові кошти та звертатись до іншого постачальника. Він неодноразово був змушений звертатись до відповідача з проханням повернути йому грошові кошти, що принижувало його гідність. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 07 грудня 2018 року відкрите провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 10 квітня 2018 року справа призначена до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розгляд справи вести за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, не заперечував, щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи неоднарозово повідомлявся своєчасно та належним чином. Враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі наявних у справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та Фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір замовлення, щодо купівлі-продажу кахельної плитки загальною вартістю на 5 480,00 гривен, які згідно квитанції від 29 жовтня 2018 року були частково сплачені позивачем у сумі 4 000,00 гривен. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, кожна з яких , відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позовних вимог в частині невиконання ним зобов`язань щодо поставки кахельної плитки за вказаним договором.. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Відповідно до ст.665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з п.7 ч.1 Закону України "Про захист прав споживачів" договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. З преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" вбачається, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності. Пункт 17 ч.1 вказаного Закону визначає послугу як діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Оскільки за договорами, укладеними між сторонами, [PERSON] виступав саме як споживач послуг, правовідносини, що виникли, регулюються саме Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Суд акцентує увагу на той факт, що відповідач в односторонньому порядку вирішив не надавати послуги позивачу щодо поставки кахельної плитки та в подальшому погодився з відшкодуванням збитків, відповідно до розписки від 24 жовтня 2018 року, що мається в матеріалах справи. Згідно вимог ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зважаючи на викладені вище обставини, суд приходить до висновку про повну відповідність чинному законодавству вимог позивача про відшкодування завданих йому невиконанням вказаного договору збитків, тому що відповідач по теперішній час не тільки не виконав умови договору, а й в односторонньому порядку відмовився від їх виконання. При цьому реальними збитками суд вважає понесені [PERSON] витратами в якості оплати замовлення на загальну суму 4 000,00 гривен, які до теперішнього часу йому не повернуті. Відповідно до ч. 5 ст.10 Законом України «Про захист прав споживачів», - у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання натурі. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення неустойки (пені) є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно розрахунку, наданого позивачем в позовній заяві, який не був оспорений відповідачем, вартість послуги за договором складає 4000,00 гривен. Відповідач прострочив строк виконання договору на 58 дні (з 06.10.2018 року по 03.12.2018 року). Пеня за один день прострочення становить 120,00 грн. (4000,00 х 3% х 58). Загальна сума пені складає 6960,00 гривен. Невиконання відповідачем зобов`язань за умовами договору від 29 вересня.2018 року є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 6960,00 гривен відповідно до ч. 5 ст.10 Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того позивач в позові зазначає, що внаслідок невиконання договору з боку відповідача він зазнав також моральні страждання й переживання. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання моральної шкоди іншій особі. Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до положень ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як зазначено у пункті третьому частини другій та частині третій вказаної норми закону, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., зі змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди суд виходить з того, що позивач зазнав як моральних страждань, негативних наслідків, заподіяних незаконними діями відповідача. Залежно від глибини душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 1000,00 гривень відповідає обставинам події та підлягає задоволенню, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути суму у розмірі 1000,00 гривень. Згідно ст. 22 ч. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 768,40 грн. та за вимоги майнового характеру в розмірі 768,40 грн., а всього в розмірі 1536,80гривень.

Outcome: approved