Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.10.2011 позивачу належить на праві спільної часткової власності 1/3 частина квартири №[ADDRESS] (нова назва [PERSON]) в м. Тульчині Вінницької області. Право власності зареєстровано 08.05.2013 у встановленому законом порядку. Відповідно до вказаного рішення суду відповідачам [PERSON] та [PERSON] також належить по 1/3 частині даної квартири. Квартира складається з коридору, площею 4,0 кв.м., коридору, площею 2,8 кв.м., кухні площею 9,2 кв.м., трьох кімнат площею 16,7 кв.м., 12,1 кв.м., 7,5 кв.м., лоджії площею 2,2 кв.м., санвузла площею 4,0 кв.м., балкону площею 3,0 кв.м.. Загальна площа квартири становить 59,4 кв.м., житлова - 36,3 кв.м.. З часу визнання за сторонами права власності на квартиру вони не можуть самостійно домовитись про порядок володіння та користування вищезазначеним майном через тривалі неприязні відносини. Вказані обставини змусили звернутися позивача до суду з даним позовом, у якому вона просить встановити порядок користування вказаною вище квартирою, виділивши їй кімнату позначену на плані цифрами 12-5 площею 12,1 кв.м. з лоджією, позначеною цифрами 12-6 площею 2,2 кв.м.; відповідачам виділити в користування кімнату, позначену на плані цифрами 12-4 площею 16,7 кв.м. з балконом, позначеним цифрами 12-8 площею 3,0 кв.м., кімнату 12-9 площею 7,5 кв.м.; у їх спільному користуванні залишити коридор, позначений цифрами 12-1 площею 4,0 кв.м., коридор, позначений цифрами 12-2 площею 2,8 кв.м, кухню 12-3 площею 9,2 кв.м., санвузол 12-7 площею 4,0 кв.м.. Також, прость суд стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягла. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча своєчасно та належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, надала суду письмову заяву про відкладення судового засідання у зв"язку з тим, що вона за станом здоров"я не може брати участь у судовому засіданні та додала до поданої заяви ксерокопію виписки із медичної карти. Однак, дану медичну виписку суд не може прийняти до уваги, оскільки у ній не зазначено її дати, в зв"язку з чим не можливо встановити період хвороби та час лікування. Крім того, відповідачем надано лише ксерокопію даного документу. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з"явився, хоча своєчасно та належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив. Належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, оскільки, якщо сторони будуть проживати разом у квартирі, порядок користування якою просить встановити позивач, у них постійно будуть виникати конфлікти, сварки, що потягне за собою виклики поліції та інші негативні наслідки. Відповідачі письмовий відзив на позовну заяву не надали, у матеріалах справи присутнє письмове заперечення проти позову представника відповідача [PERSON] - [PERSON] від 20.03.2017 (а.с. 52-53), у якому він заперечує проти позову, вважає твердження позивача, викладені у ньому, такими що не відповідають дійсності. Вказує, що на підставі рішення суду від 20.10.2011 позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належить по 1/3 частині вищезазначеної квартири, а тому вважає, що позивачу має бути виділена в користування кімната позначена на плані цифрами 12-9, площею 7,5 кв.м., а підсобні приміщення мають бути залишені в загальному користуванні. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.10.2011, яке набрало законної сили 16.04.2013, за сторонами визнано право власності по 1/3 частині за кожним на квартиру за адресою: вул. Леніна ([PERSON]), 92/12, м. Тульчин Вінницька область, що залишилась після смерті [PERSON], померлого 20.08.2009 (а.с. 157-165). Право власності на 1/3 частину вказаної вище квартири зареєстровано за позивачем [PERSON] у встановленому законом порядку, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 28.05.2013 (а.с. 7). Відповідно до копії технічного паспорту КП "Тульчинське МБТІ", виготовленого 05.03.2010, вищевказана спірна квартира складається з: коридору, площею 4,0 кв.м., коридору площею 2,8 кв.м., кухні площею 9,2 кв.м., кімнат площами 16,7 кв.м., 12,1 кв.м., 7,5 кв.м., лоджії площею 2,2 кв.м., санвузла площею 4,0 кв.м., балкону площею 3,0 кв.м.. Загальна площа квартири становить 59,4 кв.м., житлова - 36,3 кв.м. (а.с. 8-10). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22.12.1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачі є співвласниками по 1/3 частині спірної квартири. Спільної домовленості між сторонами щодо корисування даною квартирою не досягнуто. Враховуючи, що дана квартира є трикімнатною та дозволяє позивачу та відповідачам спільно нею користуватися, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та вважає можливим виділити позивачу в користування кімнату площею 12,1 кв.м. з лоджією. Інші кімнати розміром 16,7 кв.м. з балконом та 7,5 кв.м. виділити в користування відповідачів, які є матір"ю та сином. У спільному користуванні сторін залишити коридори, кухню та санвузол. Встановлення такого порядку користування спірною квартирою, на думку суду, відповідатиме принципам справедливості та рівності, не порушуватиме прав жодної сторони та відповідатиме їх інтересам. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору. Також, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню витрати пов"язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідачів в розмірі 630 грн., оскільки, хоч такі судові витрати нормами діючого ЦПК України прямо не передбачені, і судовий розгляд має здійснюватись відповідно до норм діючого ЦПК України (п. 9 перехідних положень ЦПК України), однак позов поданий ще 02.11.2016, і до 27.11.2018 здійснювався його розгляд, в процесі якого, позивачем здійснено проплату за розміщення оголошення в пресі про виклик відповідачів (а.с. 67), а тому суд вважає можливим та справедливим стягнути з відповідачів зазначені судові витрати. Також, суд вважає, що такі судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до норм діючих ч. 4 ст. 133, 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved