Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] , третьої особи Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області, про визнання права власності порядку спадкування, а саме просить визнати за ним в порядку спадкової трансмісії після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: - земельну ділянку, площею 10, 28 га, яка розташована на території Визирської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Державний акт на право приватної власності на землю І-ОД № 014606, виданий 20.12.2000 року Визирською сільською радою, після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , - житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 81, 00 кв.м., житловою площею 33, 60 кв.м. з господарськими спорудами: погріб - літ. "В", веранда - літ. "а", комора - літ "Б", вбиральня - літ. "Г", гараж - літ. "Д", сарай - літ. "Е", комора - літ. "Ж", літня кухня - літ. "З", душ - літ. "И", цистерна - літ. "І", після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач є рідними братами. [INFO] помер їх батько [PERSON] , який проживав разом з позивачем. До цього [INFO] померла мати батька (їх бабка) [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина: земельна ділянка, площею 10, 28 га, яка розташована на території Визирської сільської ради та житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 81, 00 кв.м. За життя бабка [PERSON] залишила заповіт на ім`я батька [PERSON] , за якім заповіла йому житловий будинок [ADDRESS] . Лиманською (Комінтернівською) районною державною нотаріальною конторою після смерті бабки [PERSON] була заведена спадкова справа № 474/2006. \~ \~ \~ \~ Тобто, спадкоємцем за заповітом на житловий будинок є померлий батько [PERSON] , і він є спадкоємцем за законом на земельну ділянку площею 10, 28 га, яка розташована на території Визирської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті бабки [PERSON] . Враховуючи, що на момент смерті батька позивач проживав разом з ним, вважає, що прийняв спадщину після його смерті, та має право на отримання спадщини після смерті бабки [PERSON] в порядку спадкової трансмісії після смерті батька [PERSON] . Враховуючи небажання відповідача відвідувати нотаріуса та відсутність в позивача правовстановлюючого документу на житловий будинок, він не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку. В судове засідання представник позивача адвокат Дікусар Р.М. не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений своєчасно, належним чином, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений своєчасно, належним чином, однак надав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, проти задоволення позову не заперечує (а.с.61). Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області завідувач Лисак А.В., надала заяву про розгляд справи в їх відсутність (а.с.40). На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши зібрані у справі докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей виконкому Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області 04.07.2006р. зроблено відповідний актовий запис №14, копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.18). За життя [PERSON] залишила заповіт на ім`я [PERSON] , який посвідчений 09.04.1996 року секретарем Визирської селищної ради за реєстром № 10, за якім заповіла йому житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджено копією заповіту та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.56). Також [PERSON] належала земельна ділянка площею 10, 28 га, яка розташована на території Визирської сільської ради, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено копією Державного акту на право приватної власності на землю І-ОД № 014606 (а.с.20-21). 29.03.2007р. [PERSON] син [PERSON] звернувся до Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.43, 50). Лиманською (Комінтернівською) районною державною нотаріальною конторою після смерті бабки [PERSON] була заведена спадкова справа № 474/2006. Таким чином, після смерті [PERSON] спадкування здійснюється на житловий будинок за заповітом, а на земельну ділянку - за законом. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с.16). Позивач та відповідач у справі є синами [PERSON] , що вбачається з копій свідоцтв про народження (а.с. 14, 15). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджено витягом із Спадкового реєстру від 17.05.2021р. [PERSON] був зареєстрований з 18.07.1997р. за адресою: [ADDRESS] , знятий з реєстрації 25.04.2012р. в зв`язку зі смертю а/з №87 від 08.05.2012р., тобто за однією адресою із позивачем (а.с.17). Відповідно до вимог ст.1220 ЦК України,\~спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46\~цього Кодексу). Згідно із ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно ч. 1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, після смерті батька відповідач [PERSON] заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подав, а тому вважається таким, що не прийняв спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що на момент смерті батька позивач проживав разом з ним, він вважається таким, що прийняв спадщину після його смерті, та має право на отримання спадщини після смерті бабки [PERSON] в порядку спадкової трансмісії після смерті батька [PERSON] . З роз`яснень, наданих у Листі ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п. 3.1. абз. 22-39), вбачається, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України\~від 1\~липня 2004\~року «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України\~від 7\~грудня 1990\~року №\~533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради\~Міністрів Української\~РСР від\~11\~березня 1985\~року №\~105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про\~порядок вчинення\~нотаріальних дій\~державними нотаріальними\~конторами Української\~РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради\~Міністрів УРСР\~від 11\~березня 1985\~року №\~105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Враховуючи не бажання відповідача відвідувати нотаріуса та відсутність в мене правовстановлюючого документу на житловий будинок в мене присутні труднощі щодо отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ч.1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно вимог ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог. ючись ст.ст.12, 13, 15, 16, 18, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved