Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом,в якому просить зобов»язати відповідача видати дозвіл на установку автономної системи опалення через несправність системи центрального опалення, забезпечити неможливість спуску води на горищі будинку із заливанням помешкань дев»ятого поверху, відремонтувати системи підкачки та аварійні стояки системи опалення, ліквідувати голуб'ятню, компенсувати витрати пов»язані з ремонтом належної йому квартири [ADDRESS] внаслідок систематичного залиття через постійне завоздушення системи опалення, обмежити доступ сторонніх осіб, які не є працівниками комунальних служб та не проживають на останньому поверсі шляхом встановлення додаткових дверей з кодовим замком при вході з восьмого на дев»ятий поверх на центральній сходовій клітці, зобов»язати замінити стояк водовідведення на кухні з з дев»ятого поверху до входу в каналізацію, що не функціонує через аварійний стан на стояк діаметром не менше попереднього та дозволити йому укласти окрему угоду на постачання води та водовідведення із підприємством, на яке покладено функції надавача послуг, зобов»язати відповідача невідкладно виділити кошти на відновлення системи електропостачання будинку з встановленням індивідуальних приладів обліку на кожну квартиру, тимчасово обмежити вселення в будинок осіб, які раніше в будинку не проживали до відновлення системи електропостачання з врахуванням збільшення потужності та приведення будинку у стан, який відповідає вимогам ДБН для проживання, виселити орендарів, яких вселено з порушенням норм Закону України «Про житловий фонд соціального призначення». В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що будинок [ADDRESS], де він проживає, у 2007р. передано до комунальної власності територіальної громади м.Львова, з 2009 р. він знаходиться на балансі ЛКП «Новий Львів», а у 2013р. переданий на баланс ЛКП «Житловик-С». Капітальний ремонт будинку не проводився, комунальні послуги не надавались на не надаються. До 2011р. мешканці будинку були змушені безобліково проплачувати «Львівобленерго» рахунки ліквідованого ВО «Полярон» за електропостачання, яке було повністю відключено вище 5 поверху. Після крадіжки переносок була підключена лише одна з аварійних фаз, якою живляться всі поверхи будинку. Однак з фаз кабелю, що підведена на вхід будинку також вигоріла. Відповідач ініціює доселення в будинок осіб, які там раніше не проживали, що призводить до перевантаження електромережі. Опалення не надається понад десять років, система у правому крилі будинку розкрадена повністю, у лівому крилі в аварійному стані. Через систематичне завоздушення системи опалення належну йому квартиру систематично заливає фекаліями голубів, які гніздяться на горищі будинку. Також проблеми створюють орендарі ГО «Оселя», які проведенням благодійних акцій приваблюють у будинок велику кількість безпритульних осіб. Вказані порушення щодо стану електропроводки, опалення та системи водовідведення створюють перешкоди у проживанні та володінні належною йому квартирою. В судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Просить позов задоволити. Представники відповідачів Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та Сихівської районної адміністрації в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що виконання заявлених позивачем дій не відносяться до компетенції відповідачів, оскільки будинок знаходиться на балансі ЛКП «Житловик-С», який повинен здійснювати його обслуговування. Крім того, позивачем не надано доказів в підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги. Просять відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи ЛКП «Житловик-C» в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, з"ясуваши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Рішення виконкому Львівської міської ради №139 від 09.03.2007 p. гуртожитку по [ADDRESS] надано статус житлового будинку та ухвалою Львівської міської ради №721 від 29.03.2007p. даний будинок прийнято від Виробничого об'єднання „Полярон" у власність територіальної громади м. Львова. Позивачем заявлено вимогу до відповідачів про надання дозволу на встановлення автономного опалення, з підстав ненадання йому послуг теплопостачання . Відповідно до ст.6 Закону України «Про теплопостачання» одними із принципів державної політики у сфері теплопостачання є оптимальне поєднання систем централізованого, помірно-централізованого, децентралізованого та автономного теплопостачання відповідно до затверджених місцевими органами виконавчої влади схем теплопостачання з періодом перегляду п'ять років, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів та сприяння розвитку конкурентних відносин на ринку теплової енергії. Згідно ст.24 вказаного Закону споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Дане право ґрунтується на основному принципі господарювання, закріпленому в ч.3 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», який вказує, що споживач або суб'єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Пунктом 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Вказані Правила визначають, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. (п.26) Відповідно до Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року N 4, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення і гарячого водопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, до якої додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. У відповідності до п.2.2. Порядку комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Відповідно до підпункту 2.2.2. зазначеного Порядку підставою для відмови у наданні дозволу на відключення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання та прийняття є невиконання умов, визначених у пунктах 2.1 та 2.2 цього Порядку. Крім цього, пп. 2.2.3 Порядку передбачає, що у випадку якщо заявником є власник, наймач (орендар) окремого приміщення, комісія має право не розглядати його заяву до прийняття рішення про відключення від мереж централізованого теплопостачання всього будинку. З огляду на зазначені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про зобов»язання відповідачів надати йому дозвіл на встановлення автономного опалення, оскільки в силу вищезазначених нормативних актів до повноважень відповідачів прийняття таких рішень не входить. Крім того, позивачем не обґрунтована жодними обставинами технічна можливість встановлення такого виду опалення у належній йому квартирі та дотримання ним положень вищезазначеного Порядку . Щодо вимог які стосуються усунення несправностей систем водопостачання, електропостачання, теплопостачання та приведення будинку до належного стану, то у задоволенні таких слід відмовити, виходячи з наступного. Право особи на судовий захист визначено ст.16 Цивільного кодексу України, а також ст.3 ЦПК України згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи із зазначених положень, позов на захист свого права заявляється до особи, яка порушує, не визнає чи оспорює права, свободи чи інтереси особи. Законом України "Про житлово-комунальні послуги" визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст. 19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.7 Правил користування приміщення житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, визначено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг підготовленого виконавцем на основі типового договору. Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем. Відповідно до положень цього ж Закону порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Виконавець послуг зобов'язаний забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором або законодавством. (ст.21,24 Закону). Крім цього, витрати з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення і зливової каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньоквартирних мережах є складовою частиною тарифу на оплату послуг з утримання будинків та прибудинкових територій . Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] перебуває на балансі та обслуговуванні Львівського комунального підприємства «Житловик-С», який є виконавцем житлово-комунальних послуг для власників та наймачів квартир у вказаному будинку. Проте, вимоги позивачем заявлені до Львівської міської ради, Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради та Сихівської районної адміністрації, які при цьому, позивачем не обґрунтовано якими рішеннями, діями чи бездіяльність останні порушують його права чи інтереси. Відтак, суд приходить до висновку, що відносини, які виникли між позивачем та відповідачем, незалежно від укладення письмово договору, випливають із правовідносин у цій сфері та регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Згідно зазначеного принципу диспозитивності та вимог ст.33 ЦПК України право визначати відповідача (тобто особи, яка відповідатиме за позовом) належить виключно позивачеві. З огляду на те, що судом не встановлено факту порушення, невизнання чи оспорювання відповідачами прав позивача, суд вважає, що останні не є належним відповідачами, відтак, позов в цій частині також не підлягає до задоволення. Суд вважає безпідставним вимоги позову про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири позивача, з огляду на наступне. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Із зазначених положень законодавства випливає, що доведенню в таких спорах підлягає наявність шкоди, її розмір, неправомірність дій особи, яка її завдала, вина особи у заподіянні шкоди та безпосередній причинний зв'язок між неправомірністю дій особи та завданою шкодою. Такі ж роз»яснення містить п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проте, позивачем, всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду належних та достатніх доказів в підтвердження обставини щодо факту, причин залиття квартири та розміру заподіяної шкоди, а тому така не підлягає до задоволення. Вимога позивача про зобов»язання відповідача невідкладно виділити кошти для капітального ремонту будинку, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Відповідно до п.23 ч.1 ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Враховуючи виключну компетенцію міських рад в частині формування місцевих бюджетів, а також те, що джерелом фінансування капітального та поточного ремонтів будинків комунальної власності є міський бюджет міста Львова, суд не вправі зобов»язувати відповідача до вчинення таких дій. В частині вимог про тимчасове обмеження вселення в будинок осіб, які раніше в будинку не проживали до відновлення системи електропостачання з врахуванням збільшення потужності та приведення будинку у стан, який відповідає вимогам ДБН для проживання та виселення орендарів, яких вселено з порушенням норм Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» то такі є необґрунтованими, позивачем не доведено обставин як щодо факту вселення таких осіб, так і щодо порушення внаслідок цього його прав та інтересів як власника квартири . З огляду на вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 19, 20 25, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.6,19,24 Закону України «Про теплопостачання», ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.16, 1166 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed