Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просить: визнати розірваним договір № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] від 27 грудня 2014 року на підставі заяви про односторонню відмову від договору; визнати розірваним кредитний договір № ABHORX143280991 від 13 грудня 2014 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» з 27 грудня 2014 року на підставі заяви про відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту; стягнути з ФОП [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 13 грудня 2014 року у м. Дніпропетровську в приміщенні магазину з продажу металопластикових вікон, який знаходиться за адресою: ж/м Комунар, 3-Е, при виборі металопластикових вікон, їй було запропоновано ряд примірників вікон, та повідомлено, що на цей товар поширюється знижка, і для того щоб придбати товар на вигідних умовах їй необхідно сьогодні ж оформити заявку на замовлення вікон. Також, відповідач повідомив, що від замовлення вона зможе відмовитися в будь-який момент. Також їй було повідомлено, що магазин співпрацює з банком ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», який на вигідних для неї умовах надасть кредит для купівлі віконних метало-пластикових конструкцій. 13 грудня 2014 р. вона уклала Договір побутового підряду за індивідуальним номером AG-1246 L з фізичною особою-підприємцем [PERSON], відповідно до якого вона замовила виготовлення металопластикових вікон на суму 17682 грн. Одночасно вона уклала і договір споживчого кредиту з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» на вказану суму. При цьому, за умовами кредитного договору кредитні кошти Банк повинен був перерахувати на рахунок ФОП [PERSON] в рахунок оплати товару за договором підряду. Вдома, вже більш детально ознайомившись з умовами вищевказаних договорів, вона вирішила відмовитись від замовлення вищевказаних товарів та послуг. 17 грудня 2014 вона зателефонувала до [PERSON] з повідомленням про відмову від договору, на що працівниками магазину їй повідомили, що вона від замовлення вже не може відмовитись. 25 грудня 2014 року вона поїхала до м. Дніпропетровська до магазину [PERSON] з метою скасування замовлення, але останній повідомив їй, що її замовлення вже виконано і вона вже не може відмовитись від договору № AG-1246 L. 27 грудня 2014 року їй зателефонували з магазину та повідомили, що металопластикові конструкції готові та 29 грудня 2014 року вона зобов'язана їх прийняти, в іншому випадку до неї будуть застосовані штрафні санкції. Цього ж дня, 27 грудня 2014 року вона направила на адресу [PERSON] письмову заяву про відмову від договору № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року та письмову заяву до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» про відкликання згоди на укладання кредитного договору № ABHORX143280991 від 13 грудня 2014 року про надання споживчого кредиту. 31 грудня 2014 року їй на мобільний телефон від банку прийшло повідомлення з посиланням на електронну адресу, куди було відправлено лист відповідь на її заяву від 27 грудня 2014 року, в листі їй було повідомлено, що для можливості перерахунку її кредитного договору № ABHORX143280991 від 13 грудня 2014 року їй необхідно надати письмове підтвердження від магазину того, що товар не був їй доставлений або акт про повернення товару. 08 січня 2015 року вона отримала лист від 05 січня 2015 року від [PERSON], в якому їй було повідомлено, що їй необхідно прийняти товар у вказаний в договорі строк, в іншому випадку на неї будуть покладені штрафні санкції, згідно з вищевказаним договором. 15 січня 2015 року нею повторно було відправлено на адресу [PERSON] письмову заяву про відмову від договору № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року. 24 січня 2015 року вона отримала лист від [PERSON], в якому їй було повідомлено, про те, що її заява від 27 грудня 2014 року про розірвання Договору № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року не може бути розглянута, оскільки не відомо хто є автором такої заяви та відсутній підпис заінтересованої особи, але насправді вона свою заяву підписувала, факт відправлення також підтверджується квитанцією з поштового відділення. 26 січня 2015 року на її адресу прийшов ще один лист від [PERSON], яким їй, в порушення законодавства України, було відмовлено у розірванні вищевказаного договору. На теперішній час їй на телефон постійно телефонують представники магазину з погрозами застосування штрафних санкцій у тому випадку, якщо вона не прийме вікна та надходять повідомлення від банку про необхідність сплати коштів по кредиту. Вважає відмову ФОП [PERSON] та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» про розірвання договорів незаконною та такою, яка порушує її законні права та інтереси. 24 березня 2014 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська було ухвалено рішення про часткове задоволення позову [PERSON] 15 червня 2015 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.03.2014 р. було скасовано, відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.12.2015 р. рішення судів першої та апеляційної інстанції було скасовано, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Решетник Т.О. від 28.01.2016 року цивільна справа за позовом [PERSON] була прийнята до провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 08.04.2016 р. до участі у справі в якості третьої особи залучена фізична особа- підприємець [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, посилаючись на обґрунтування позову. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, причину неявки до суду не повідомила. Представник відповідача ФОП [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав суду заперечення на позов, в яких зазначив, що 13 грудня 2014 року було укладено договір побутового підряду № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року про організацію робіт з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкції між [PERSON] та ФОП [PERSON] Згідно п. 1.1. Договору [PERSON] замовляє, а ФОП [PERSON] організує роботу по виготовленню та передачі ПВХ конструкцій замовнику за розцінками виконавця. Виконавцем роботи були виконані до погодженого сторонами строку її здачі (30 днів), про що ФОП [PERSON] повідомив [PERSON] особисто телефоном. Після чого, 15 січня 2015 року заводом-виробником була здійснена доставка замовлених конструкцій за адресою мешкання [PERSON] Однак остання з невідомих їм причин відмовилася прийняти вироби. Таким чином, обов'язки ФОП [PERSON] за п. 3.2. Договору щодо виготовлення ПВХ конструкцій у термін 30 робочих днів були виконані у повному обсязі, раніше обумовленого терміну. Договір № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року про організацію робіт з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкції було укладено та підписано особисто [PERSON] добровільно, за вільним волевиявленням, без будь якого примусу з боку ФОП [PERSON] У той же день представником ФОП [PERSON] були зроблені заміри конструкцій у оселі [PERSON] та складено аркуш замірів, який було також підписаний особисто [PERSON] Таким чином, розірвання Договору № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року, згідно вимог ст. 651 ЦК України, є безпідставним, оскільки будь яких порушень умов Договору чи Закону з боку [PERSON] не було. Вироби було виготовлено належної якості та доставлені заводом-виробником на 9 днів раніше зазначеного Договором терміну. Під час доставки ПВХ конструкцій та відмови їх прийняти пропозицій чи скарг на неналежну якість, кількість чи комплектацію виробів [PERSON] заявлено не було. На момент укладання Договору № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року про організацію робіт з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкції на суму 17 681 грн., [PERSON] уклала договір споживчого кредиту з ПАТ "Акцент -Банк" на суму 15 881 грн., які було перераховані останнім на рахунок ФОП [PERSON] для оплати товару (ПВХ конструкцій). Таким чином, заборгованість [PERSON] перед ФОП [PERSON], як виконавцем за Договором, складає -1 800 грн. Стосовно того, що гроші за виготовлення вікон було перераховано Банком на р/рахунок ФОП [PERSON], а саму роботу з організації, виготовлення та передачі у власність ПВХ виробів до [PERSON], за письмовим правочином, взяв на себе ФОП [PERSON] - відповідає дійсності. Згідно п. 3.7. Договору № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року, виконавець має право залучати третіх осіб для виконання умов дійсного Договору, а також згідно умов Договору між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] "Про спільну діяльність" від 01 листопада 2014 року, сторони зобов'язуються шляхом об'єднання майна і зусиль спільно діяти в сфері здійснення реалізації ПВХ конструкцій для отримання прибутку та оптимізації витрат від здійснення господарської діяльності, що і було зроблено в межах вимог зазначених Договорів та чинного законодавства. Щодо позовних вимог визнання Договору № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року розірваним з 27 грудня 2014 року, на підставі письмової заяви від 27 грудня 2014 року про односторонню відмову від Договору з ініціативи [PERSON], повідомив наступне: перше повідомлення - лист (заява) від 27 грудня 2014 року [PERSON] з бажанням розірвати Договір № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року було отримано лише 21 січня 2015 року, про що свідчить лист начальника поштового зв'язку № 5 "Укрпошта" від 17 лютого 2015 року за № 15-58. Окрім того, заява [PERSON] була подана з порушенням вимог ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" та не підлягала розгляду та вирішенню, оскільки не відповідала вимогам ст. 8 Закону України "Про звернення громадян". Посилання [PERSON] у позовній заяві на те, що вона 17 грудня 2014 року дзвонила та 25 грудня 2014 року приїздила особисто до офісу ФОП [PERSON] з вимогами розірвати Договір № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року не відповідає дійсності та є лише спробою ввести суд в оману. А ні [PERSON], ані її представник з заявою усною чи письмовою про розірвання Договору до ФОП [PERSON] не зверталися, про що свідчать працівники офісу, які постійно знаходяться на робочих місцях: [PERSON] та [PERSON] Повідомлення [PERSON] про намір розірвати Договір отримано ФОП [PERSON] на той час, коли ПВХ вироби було виготовлено та було здійснено дві доставки конструкцій [PERSON] заводом-виробником, а другий раз представниками ФОП [PERSON] 20 січня 2015 року. Оскільки на момент отримання повідомлення від [PERSON] 21 січня 2015 року про бажання розірвати Договір, ПВХ вироби було виготовлено та неодноразово доставлено до оселі [PERSON], Замовник зобов'язаний оплатити всю роботу та всі витрати, що становитиме повну договірну ціну. Ціна Договору № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року складає 17 681 грн. Сума споживчого кредиту на отримання виробів, перерахованих ПАТ "Акцент-Банк" на рахунок ФОП [PERSON], складає 15881 грн. Отже, на теперішній час [PERSON] має борг за виготовлені конструкції - 1800 грн., який зобов'язана сплатити на р/рахунок ФОП [PERSON] або ФОП [PERSON] Вважає уточнену позовну заяву [PERSON] до ФОП [PERSON] необґрунтованою, позовні вимоги - протизаконними, заявленими з метою уникнути відповідальності щодо виконання умов дійсного договору та чинного законодавства. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився, причину неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи ФОП [PERSON] в судове засідання не зявився, причину неявки до суду не повідомив. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази\~ у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2014 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір про спільну діяльність, згідно якого сторони зобовязуються: шляхом обєднання майна і зусиль спільно діяти в сфері здійснення реалізації ПВХ конструкцій, для отримання прибутку та оптимізації витрат від здійснення господарської діяльності; виконувати спільні замовлення та замовлення один одного з предмету сумісної діяльності на пріоритетній та пільговій підставі; ведення фінансових справ за даним договором здійснює сторона 2 (тобто [PERSON]І.), в тому числі надає свій поточний рахунок в банку для здійснення фінансових операцій по спільній діяльності; веде окремий податковий і бухгалтерський облік спільної діяльності (а.с. 137-138). У судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2014 року [PERSON] уклала договір побутового підряду за індивідуальним номером AG-1246 L із ФОП [PERSON], відповідно до якого замовила виготовлення металопластикових вікон на суму 17682 грн., де визначено, що 15881 грн. є попередньою платою, а сума 1800 грн. заборгованість до передачі товару (а.с. 3). З пунктів 3.1-3.2 Договору № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року вбачається, що замовник зобов'язується оплатити вартість виробів та після виконання пункту 3.1 договору виконавець зобов'язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з часу укладення договору. Згідно п.3.5 Договору № AG-1246 L замовник сповіщається про передачу виготовлених виробів за добу. Замовник зобовязаний прийняти виготовлені вироби особисто, або забезпечити присутність свого представника. Пунктом 3.6 Договору № AG-1246 L передбачено, що виконавець має право на дострокову передачу виробів по договору (за погодженням із замовником). В такому випадку замовник зобовязується прийняти вироби та забезпечити їх збереження до моменту виконання умов договору. За п.7.6 Договору № AG-1246 L замовник повідомлений про неможливість розірвання договору згідно доповнення № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 172 затвердженого переліку товарів належної якості, які не підлягають обміну та поверненню. З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2014 року позивач уклала договір про надання споживчого кредиту № ABH0RX143280991 з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» на суму 16357,43 грн. для придбання вищевказаного товару, за яким банк повинен був перерахувати на рахунок ФОП [PERSON] (код ЄДРПОУ [NUMBER]) суму коштів для оплати товару за договором підряду (а.с. 4, 5). На виконання умов договору про надання споживчого кредиту від 13 грудня 2014 року № ABH0RX143280991, укладеного з позивачем, ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» 15 грудня 2014 року перерахувало на р/р 26009055018510, одержувач ФОП [PERSON], суму в розмірі 15881 грн., призначення платежу: оплата за ІПН [NUMBER], [PERSON] згідно рахунку-фактури № б/н від 13.12.2014 р. (а.с.169). З матеріалів справи вбачається, що віконні конструкції за замовленням № 101135 ФОП [PERSON] від 12.01.2015 року були оплачені 12.01.2015 року, 15.01.2015 року були виготовлені та 16.01.2015 року доставлені замовнику, що підтверджується листом ТОВ «Завод Стеко» від 14.07.2016 року (а.с.172). Як встановлено в судовому засіданні, позивачем 27.12.2014 року на адресу ФОП [PERSON] поштою було направлено рекомендований лист із письмовою заявою про відмову від договору № AG-1246 L від 13.12.2014 р., яка була отримана 21.01.2015 року особисто [PERSON], що підтверджується копією письмової заяви [PERSON] від 27.12.2014 р., фіскальним чеком від 27.12.2014 р., копією листа Центру поштового звязку № 5 Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 17.02.2015 р. № 15-58 (а.с. 6, 8, 9). З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2014 року позивач направила поштою на адресу ПАТ «Акцент-Банк» рекомендований лист із письмовою заявою про відкликання згоди на укладання кредитного договору № ABH0RX143280991 від 13.12.2014 р. про надання споживчого кредиту в сумі 16357,43 грн., яка була отримана за довіреністю уповноваженою особою Кучугура, що підтверджується копією письмової заяви [PERSON] від 27.12.2014 р., фіскальним чеком від 27.12.2014 р., копією листа Центру поштового звязку № 5 Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 17.02.2015 р. № 15-58 (а.с. 7, 8, 9). Суд критично відноситься і не бере до уваги твердження позивача [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що 17.12.2014 року позивач телефонувала до [PERSON] з повідомленням про відмову від договору, 25.12.2014 року їздила у м.Дніпропетровськ до магазину [PERSON] з метою скасування замовлення, де їй було повідомлено про виконання замовлення, і неможливість відмови від договору № AG-1246 L, оскільки ці обставини не були підтверджені належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст.10, 60 ЦПК України. Судом встановлено, що 20.01.2015 року [PERSON] відмовилася прийняти ПВХ вироби та підписати акт прийому-передачі виробів, що підтверджується актом від 20.01.2015 р. (а.с. 149). Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не\~визнаний судом недійсним. Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором\~\~ або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За вимогами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. Згідно з ч. 2 ст. 867 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового, підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними. Відповідно до статті 874 ЦК України у разі нез'явлення замовника за одержанням виконаної роботи або іншого ухилення замовника від її прийняття підрядник має право, письмово попередивши замовника, зі спливом двох місяців від дня такого попередження продати предмет договору побутового підряду за розумну ціну, а суму виторгу, з вирахуванням усіх належних підрядникові платежів, внести у депозит нотаріуса, нотаріальної контори на ім'я замовника. Підрядник має право у випадках, визначених частиною першою цієї статті, замість продажу предмета договору побутового підряду притримати його або вимагати відшкодування. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Вказаними нормами матеріального права передбачено право суду розірвати укладені договори, а не визнати їх розірваними. Відповідно до ч.3 ст. 865 ЦК України, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Таким чином, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставин справи, які досліджені доказами, суд приходить до висновку, що при укладенні договорів AG-1246 L від 13 грудня 2014 року та № ABHORX143280991 від 13 грудня 2014 року сторони діяли добровільно. Недійсність укладених позивачем договорів законом не встановлена, і предметом судового розгляду не були. Відповідачами не було допущено істотних відступів від умов договору побутового підряду або виготовлення виробів із істотними недоліками, відступів від умов договору про надання споживчого кредиту не встановлено. Крім того, позивачем не було надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідачами допущено порушення вимог законодавства, що привело до наслідків, які були б підставами для розірвання вищевказаних договорів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Частиною 2 ст.16 ЦК України не передбачено такого способу захисту цивільних прав, як визнання розірваним укладеного договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання розірваним договору № AG-1246 L від 13 грудня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] від 27 грудня 2014 року на підставі заяви про односторонню відмову від договору; визнання розірваним кредитного договору № ABHORX143280991 від 13 грудня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» з 27 грудня 2014 року на підставі заяви про відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, має бути відмовлено. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача. \~\~

Outcome: dismissed