Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач є батьком їх спільної дитини - доньки [PERSON], [INFO]. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2013 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання їх спільної доньки в розмірі 400 грн. щомісячно, на виконання якого, було видано виконавчий лист. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» був збільшений мінімальний розмір аліментів та внесені зміни до ст.ст. 181-184 СК України. З посиланням на ст. 192 СК України прохала змінити розмір стягуваних з відповідача за судовим рішенням аліментів з 400 грн. щомісячно на 1000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, так як дитині необхідне нормальне харчування, одяг, та інші речі для забезпечення фізичного та духовного розвитку. Позивачка в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в підготовчому засіданні проти позову не заперечував, як і не заперечував проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Статтею 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши сторони дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2013 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 400 грн. щомісячно починаючи з 17 травня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду 25 червня 2013 року видано виконавчий лист №2/192/358/13 (а.с. 6). Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У зв'язку з чим суд вважає, що зазначені обставини є такими, що підлягають під визначення інші випадки передбачені Кодексом. Верховний Суд України в своїй постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, зазначив: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі")». При визначенні розміру аліментів, суд також враховує фізичний стан, відповідача, який фізично здоровий, працездатний, позов визнав в повному обсязі і тому суд вважає, що вимоги позивачки про визначення аліментів в розмірі 1000 грн. є слушними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 183, 192 СК України,

Outcome: approved