Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та, уточнивши позовні вимоги, просить: визнати за нею право власності на 1/2 частину майна, що знаходилося у спільній сумісній власності - садибного (індивідуального) житлового будинку, загальною площею 58,9 кв.м., житловою - 29,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину відкритої спадщини - садибного (індивідуального) житлового будинку, загальною площею 58,9 кв.м., житловою - 29,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], в розмірі 1/10 частини кожному, що у грошовому еквіваленті складає 13056,20 грн. кожному; зобов'язати ОКП "Дніпродзержинське БТІ" та Реєстраційну службу Дніпродзержинського міського управління юстиції відмінити реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]; стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь витрати на незалежну експертизу оцінки майна у сумі 750 грн., а також суму сплаченого нею судового збору у розмірі 980 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначила, що з серпня 2005 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі) з [PERSON]. Вони мешкали разом та вели спільне господарство у її будинку [ADDRESS]. 30 листопада 2007 року вона вийшла заміж за [PERSON] Від спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON]. [INFO] у віці 57 років помер її чоловік [PERSON], не залишивши заповіту. Після смерті чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина: земельна ділянка, площею 134 кв.м., і садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальною площею 58,9 кв.м, в т.ч. житловою - 29,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначений житловий будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належать спадкодавцеві за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 грудня 2007 року. У встановлений законом шестимісячний строк з питання вступу в спадщину вона звернулася до Криничанської державної нотаріальної контори. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно їй було відмовлено у зв'язку з тим, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований за [PERSON] (дочка від першого шлюбу її померлого чоловіка), на підставі договору дарування від 12 вересня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю. У зв'язку з цими обставинами, нею був поданий позов до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська про визнання недійсним зазначеного договору дарування житлового будинку. Рішенням Дніпровського районного суду м Дніпродзержинська від 14 вересня 2011 року договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладений 12 вересня 2009 року між [PERSON] і [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2305, визнано недійсним, а у визнанні права власності [PERSON] на житловий будинок відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2012 року рішення суду від 14 вересня 2011 року залишено без змін. Оскільки право власності на будинок по [ADDRESS], що знаходиться на земельній ділянці площею 134 м кв., її померлий чоловік [PERSON] придбав за рішенням Дніпровського районного суду від 27 грудня 2007 року, тобто в період шлюбу і спільного проживання з нею - [PERSON], вона вважає, що дане майно є об'єктом права їх спільної сумісної власності, як подружжя. 1/2 частина в зазначеному об'єкті спільної сумісної власності належить їй і повинна бути визнана такою, тож після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина лише на іншу 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS]. Оскільки спадкодавець не залишив заповіту, то спадкоємцями першої черги за законом на 1/2 частину зазначеного домоволодіння є вона - [PERSON], а також діти померлого: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та онука - дочка померлого сина [PERSON] - [PERSON], [INFO], в особі матері [PERSON]. Частка кожного із зазначених спадкоємців першої черги на 1/2 частину успадкованого названого майна становить по 1/10 частині. За звітом про незалежну експертну оцінку, проведеним Криничанським колективним підприємством "УКС" Дніпропетровської області, ринкова вартість земельних поліпшень, у т.ч. садибного (індивідуального) житлового будинку, загальною площею 58,9 кв.м., в т.ч. житловою - 29,7 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS], становить 130562 грн. Таким чином, у грошовому вираженні частина кожного із зазначених спадкоємців становить 13056,20 грн., виходячи з розрахунку: 130562 : 2 = 65281 грн.; 65281 : 5 = 13056,2 грн. У травні 2012 року вона знову зверталася до Криничанської державної нотаріальною контори з метою прийняття спадщини, в чому їй було відмовлено. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов не визнала у повному обсязі, надала до суду заперечення, в яких зазначила, що предметом судового розгляду в 2007 році був спір між батьком та його сестрою, [PERSON] с приводу виділу із сумісної власності 1/2 частку на житловий будинок і визнання права власності на цю частину. У судовому засіданні було встановлено, що земельна ділянка була виділена сторонам по справі під будівництво житлового будинку у 1973 році. Закінчений будівництвом будинок прийнятий в експлуатацію 16 серпня 1985 року і 22 листопада 1985 року їх право власності зареєстроване у Дніпродзержинському БТІ. Позов батька було задоволено: за ним визнане право власності на 1/2 частку будинку і зі складу спільної власності йому виділено цю частину в натурі у вигляді житлового будинку А-1. Таким чином, спірний будинок [ADDRESS], ніяким чином не може розглядатися як майно, надбане подружжям під час шлюбу, і ніякого права на 1/2 частку позивачка не має. Крім того, слід зауважити, що згідно до договору дарування від 12 вересня 2009 року [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, виданої батьком 27 вересня 2007 р., подарувала їй, [PERSON] спірний житловий будинок. На підставі цього договору у БТІ було зареєстровано право власності на неї. Хоча рішенням Дніпровського районного суду від 14 вересня 2011 року цей договір дарування було визнано недійсним, на цей час офіційно право власності зареєстроване за нею, а тому житловий будинок взагалі не можна розглядати як спадкове майно, яким може тільки таке майно, на яке у спадкодавця офіційно зареєстроване право власності. Про належність їй права власності на сьогоднішній день говориться і у листі ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" від 16 жовтня 2013 року № 604. Ця обставина дозволяє стверджувати, що у позові [PERSON] відсутній предмет позову, який можна б було розглядати як спадкове майно. З урахуванням викладеного просить відмовити [PERSON] у задоволенні її позову у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що у 1973 році земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], була виділена сестрі померлого [PERSON] - [PERSON]. В число самозабудовників виконавчий комітет включив і [PERSON] Будинок зведений на зазначеній ділянці був прийнятий у експлуатацію 16 серпня 1985 року, а 22 листопада 1985 року у БТІ м. Дніпродзержинська за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право спільної сумісної власності за вищезазначений будинок. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 грудня 2007 року було розділено спірний будинок, виділені частки кожного із співвласників в натурі та визнано право власності на частину будинку. Дані факти свідчать про те, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], був придбаний [PERSON] до шлюбу з позивачкою. На даний час право власності на зазначений будинок належить [PERSON] на підставі договору дарування, який зареєстрований у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та пояснила, що спірний будинок було придбано їхньою сім'єю у 1978 році. Потім вони з'ясували, що право власності на цей будинок було оформлено неправильно, тому вони звернулися до суду і за її батьком - [PERSON] було встановлено право власності. Поки встановлювалося право власності батько встиг розлучитися з їхньою матір'ю та одружитися вдруге. Відповідач [PERSON] - представник неповнолітньої [PERSON] надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову, позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Представник третьої особи Криничанської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи КП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі та винести рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Реєстраційної служби Дніпродзержинського МУЮ України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], батьками є: [PERSON] та [PERSON], які уклали шлюб 30 листопада 2007 року. [INFO] року [PERSON] помер. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про народження, актовий запис № 50, свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 82, свідоцтвом про смерть, актовий запис № 46. Неповнолітня [PERSON], представником якої є її мати [PERSON], являється онукою померлого [PERSON] та дочкою його сина [PERSON], померлого [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 152, свідоцтвом про одруження, актовий запис № 474, свідоцтвом про народження, актовий запис № 2853, свідоцтвом про смерть, актовий запис № 851, свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 672. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді будинку [ADDRESS] в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, загальною площею 58,9 кв.м., житловою - 29,7 кв.м., який станом на [INFO] року, тобто на момент смерті, належав йому на праві власності. Вищевказаний окремий самостійний об'єкт нерухомого майна був виділений за рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 грудня 2007 року із складу спільного нерухомого майна - домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 12 вересня 2009 року було здійснено перехід права власності на будинок [ADDRESS] в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області від [PERSON] до [PERSON], на підставі договору дарування від 12 вересня 2009 року, реєстр № 2305. [PERSON] є дочкою [PERSON] та померлого [PERSON]. Зазначений договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені та в інтересах [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої 27 вересня 2007 року, визнано недійсним та скасовано, оскільки цей правочин було здійснено 12 вересня 2009 року, тобто вже після смерті особи, що видала довіреність - [PERSON], померлого [INFO] року. Ці обставини підтверджуються рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 грудня 2007 року по справі № 2-3487/2007, актом прийняття індивідуального домоволодіння по провулку 2-му Молдавському від 16 серпня 1985 року, листом ОКП "Дніпродзержинське БТІ" за вих. № 147 від 07 лютого 2014 року та вих. № 604 від 15 жовтня 2013 року, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 вересня 2011 року по справі № 2-191/2011, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2012 року провадження № 22-ц/490/4175/12. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи письмові докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що право власності на будинок [ADDRESS] в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області було набуто [PERSON], який помер [INFO] року, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 грудня 2007, тобто під час шлюбу з позивачем, тож є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки між позивачем та [PERSON], який помер [INFO] року, за його життя не було досягнуто домовленості щодо розміру часток майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: будинку [ADDRESS] в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, їх частки майна є рівними, тобто по 1/2 частині. Відповідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, відкрилося спадкове майно - 1/2 частина будинку [ADDRESS] в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, право на спадкування якого мають у рівних частках дружина і діти померлого, тобто по 1/10 частині кожен. Зважаючи на те, що прийняття спадщини є правом, а не обов'язком спадкоємців, суд вважає необхідним визнати право власності на спадкове майно за позивачем у розмірі 1/10 частини вищезазначеного будинку та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно за відповідачами, оскільки останні заперечували проти задоволення цих позовних вимог. Також суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання ОКП "Дніпродзержинське БТІ" та Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції відмінити реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], оскільки зазначені установи не є відповідачами по справі. Позивачу судом неодноразово роз'яснювалося право на залучення належних відповідачів та порядок їх залучення, однак позивачем це право не було використано. Суд вважає, що витрати на незалежну експертну оцінку не підлягають відшкодуванню, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України вони не відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial