Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

11.11.2020 року позивач [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно своєї неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] , на користь позивача неустойку (пеню) в розмірі 6 040,00 грн. за несплачені аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з січня 2020 р. по жовтень 2020 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 травня 2013 року був розірваний. З відповідачем у них є спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 травня 2013 року з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 16.04.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Згодом, рішенням Жовтневого районного суду від 15.11.2018 року змінено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , та визначено аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., з індексацією відповідно до закону, щомісячно, починаючи стягнення з дати набрання законної сили рішенням суду. На сьогодні на виконанні у Вітовському районному відділі ДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , 2007 року народження. Згідно з розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем вказаного відділу станом на 01.11.2020 р., заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 20 000 грн. Відповідач по справі з моменту розірвання шлюбу і по сьогодні не проявляє батьківського піклування з приводу виховання своєї доньки, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріальної допомоги не надає, уваги дитині не приділяє, про здоров`я доньки, її фізичний та духовний розвиток не піклується. Вважала, що така поведінка відповідача, як батька дитини, свідчить про те, що він фактично відмовився від власної доньки. Також зазначила, що заборгованість по аліментам у відповідача виникла за його вини, так як він був повідомлений про обов`язок утримувати дитину. Про наявність заборгованості неодноразово був повідомлений письмово державним виконавцем. У зв`язку з несплатою аліментів, позивач вирішила скористуватись своїм правом на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментних платежів та просила стягнути з відповідача 6040,00 грн. неустойки за період з січня по жовтень 2020 року. Посилаючись на вказані обставини, вона звернулася в суд з даним позовом. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях від 16.08.2021 р. і 22.11.2021 р. листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зі згоди представника позивача, а також враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з з 27.10.2007 р., який рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області був розірваний 15.05.2013 р. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 06.12.2007 р. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17.05.2013 р. з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.11.2018 р. розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , 2007 року народження, був змінений та ухвалено стягувати аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн з індексацією відповідно до закону, щомісячно. Під час вивчення матеріалів справи було встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 01.11.2020 р. має заборгованість в сумі 20 000,00 грн. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Про відсутність участі у вихованні дитини [PERSON] її батька - відповідача [PERSON] свідчить також довідки Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 54 від 31.05.2018 р. та 11.03.2020 р.; виписки з амбулаторної карти [PERSON] , видані Комунальним закладом "Центру первинної медико-санітарної допомоги № 7" від 25.05.2018 р. та 11.03.2020 р. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У своєму висновку від 04.11.2021 року орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, окрім іншого, зазначив, що з метою збереження родинних відносин між батьком та донькою спеціалісти запрошували громадянина до служби. Однак, останній на контакт зі службою не йшов. Вважали, щл зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення батька [PERSON] від виховання своєї дитини. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дитини розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини 12.10.2021, 28.10.2021 року. Батько дитини був запрошений належним чином проте, жодного разу не з`явився, а ні до служби у справах дітей, а ні на засідання комісії, що також свідчить про його байдужість до долі дитини. Вважали за доцільне позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , в інтересах дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 названого Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, навіть цікавість щодо своєї доньки, тому позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Крім того, в позовній заяві позивач також просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати відповідачем аліментів. Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до постанови від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц Великої Палати Верховного Суду України правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р = (А1 * 1% * Q1 ) + (А2 * 1% * Q2 ) + .........(Аn* 1%*Qn), де: р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; Аn- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця. Враховуючи зазначене, розмір неустойки (пені), який належить сплатити відповідачу, складає: за 31 день січня 2020 року - 620,00 грн.; 28 днів лютого 2020 року - 560,00 грн.; 31 день березня 2020 року - 620,00 грн.; 30 днів квітня 2020 року - 600 грн.; 31 день травня 2020 р. - 620,00 грн.; 30 днів червня 2020 року - 600,00 грн.; 31 день липня 2020 року - 620,00 грн.; 31 день серпня 2020 року - 600,00 грн.; 30 днів вересня 2020 року - 600,00 грн.; 30 днів жовтня 2020 року - 600 грн. Таким чином, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з січня 2020 року по жовтень 2020 року становить 6 040,00 грн. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки за несплату аліментів підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved