Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

14 травня 2018 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона є власником легкового автомобіля TOYOTA , модель RAV4, 2008 року випуску, бежевого кольору, номер шасі JТМВН31V205052133, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується довідкою територіального сервісного центру № 1245 № 31/4-1245-2050 від 01 липня 2016 року. Крім неї, автомобілем також користується її чоловік [PERSON]. Для зберігання автомобіля приблизно з 2012 року вона користувалася послугами автостоянки, яка розміщена за приміщенням готелю «Еліт клуб» за адресою м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 38 та орендарем якої є відповідач. Автостоянка обладнана місцями з покрівлею, огорожею, воротами, гнучким шлагбаумом, приміщенням для обслуговуючого персоналу. Стоянка охороняється працівниками автостоянки цілодобово, для зберігання її автомобіля було відведено постійне місце. Оплата за надання послуг нею здійснювалася періодично один раз на тиждень. 13 червня 2016 року вона в чергове сплатила кошти у розмірі 70 грн. за період з 13 червня 2016 року по 19 червня 2016 року з розрахунку 10 грн. за добу. В той же день їй було видано розрахункову квитанцію № 1 від ФОП [PERSON] за зберігання транспортного засобу (паркова). 16 червня 2016 року її чоловік [PERSON] між 20 та 21 год. здав автомобіль на автостоянку для зберігання. Зазначає, що таким чином між нею та відповідачем був укладений договір зберігання, а правовідносини, які виникли між нею та відповідачем слід винести до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Посилаючись на «Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22січня 1996 року за № 115 зазначає, що виконувала усі зобовязання, які вимагалися власником стоянки: своєчасно вносила плату за зберігання автомобіля, при здаванні та отриманні автомобіля предявляла оформлені документи. В той же час відповідачем взяті зобовязання щодо зберігання її автомобіля належним чином виконані не були. 17 червня 2016 року о 08-00 год. вона прибула на автостоянку, щоб забрати автомобіль, однак автомобіля на автостоянці не виявилося. Охоронець автостоянки повідомив, що автомобіль покинув стоянку о 00-40 год. 17 червня 2016 року та вважав, що автомобіль забрав її чоловік. В журналі обліку транспортних засобів охоронцем автостоянки були занесені дані про здавання належного їй автомобіля на зберігання о 20-00 год. 16 червня 2016 року і видачу його о 00-40 год. 17 червня 2016 року. 17 червня 2016 року її заява про викрадення автомобіля була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відкрито кримінальне провадження № 12016040340002282 за ст.. 289 ч. 3 КК України. Позивач вважає, що оскільки поліція не знайшла викраденого автомобіля, а відповідач в результаті не вжиття всіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі та/або грубої необережності допустив проникнення на автостоянку та викрадення її транспортного засобу, настає обовязок відповідача відшкодувати суму завданих збитків у розмірі 423210 грн. як вартість втраченого належного їй автомобіля. На її претензію щодо належного зберігання автомобіля та відшкодування збитків, завданих втратою автомобіля, відповідач відповів відмовою. Посилаючись на ст. ст. 623, 936, 942, 943, 951, 977, 1166 ЦК України вона вважає, що має право на відшкодування завданої їй шкоди у повному обсязі. Крім того вважає, що протиправними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, повязаних з порушенням життєвого ритму через відсутність автомобіля. На протязі майже двох років вона приймає участь у розшуку автомобіля, витрачає багато часу на спілкування з адвокатами, слідчими та іншими працівниками міліції. Розмір моральної шкоди оцінює в 50000 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути на її користь з відповідача вартість втраченого належного їй на праві власності автомобіля TOYOTA, модель RAV4, 2008 року випуску, бежевого кольору, номер шасі JТМВН31V205052133, реєстраційний номер АЕ7978НКу розмірі 423210 грн., стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 41). Відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи за місцем проживання. До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 06.08.2018 року о 15.00 год., як не вручений у звязку із закінченням терміну зберігання (а.с.45). Судова повістка у відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою. [PERSON] ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. [PERSON] із ст.\~76,\~77,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що на підставі договору оренди автостоянки № 8 від 30 грудня 2015 року, укладеному між ТОВ «Нікопольський завод зварювальних труб» та ФОП [PERSON], останнім прийнято в тимчасове платне користування частину території автостоянки, що належить ТОВ «Нікопольський завод зварювальних труб». Автостоянка знаходиться за адресою м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 38 та передається для надання послуг щодо паркування автотранспорту (а.с. 12-13). [PERSON] довідки територіального сервісного центру регіонального сервісного центру Дніпропетровської області № 1245 за № 31/4-1245-2050 від 01 липня 2016 року на імя [PERSON] зареєстрований легковий автомобіль TOYOTA , модель RAV4, 2008 року випуску, бежевого кольору, номер шасі JТМВН31V205052133, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 8). Для зберігання автомобіля позивач користувалася послугами автостоянки, яка розміщена за адресою м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 38 та передана за договором оренди від 30 грудня 2015 року ФОП [PERSON]. Автостоянка обладнана місцями з покрівлею, огорожею, воротами, гнучким шлагбаумом, приміщенням для обслуговуючого персоналу. Стоянка охороняється працівниками автостоянки цілодобово, для зберігання автомобіля позивача було відведено постійне місце. Оплата за надання послуг позивачем здійснювалася періодично один раз на тиждень. 13 червня 2016 року позивач в чергове сплатила кошти у розмірі 70 грн. за період з 13 червня 2017 року по 19 червня 2016 року з розрахунку 10 грн. за добу. Факт сплати позивачем відповідачу коштів підтверджується розрахунковою квитанцією № 1 від 13 червня 2016 року за зберігання транспортного засобу (парковка) на суму 70,00 грн. (а.с. 11). Судом встановлено, що 16 червня 2016 року чоловік позивача - [PERSON] між 20 та 21 год. здав автомобіль на автостоянку для зберігання. 17 червня 2016 року о 08-00 год. позивач прибула на автостоянку, щоб забрати автомобіль, однак автомобіля на автостоянці не виявилося. В журналі обліку транспортних засобів охоронцем автостоянки були занесені дані про здавання належного автомобіля позивачу на зберігання о 20-00 год. 16 червня 2016 року і видачу його о 00-40 год. 17 червня 2016 року (а.с. 25). [PERSON] з кримінального провадження № 12016040340002282 , виданого Нікопольським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області також підтверджується, що в провадженні слідчого відділу зазначеної установи знаходяться матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за № 12016040340002282 від 17 червня 2016 року - по факту незаконного заволодіння транспортним засобом «Тойота РАФ-4» н/з [NUMBER], що належить [PERSON] невстановленою особою, яке мало місце 17 червня 2016 року з території охоронюваної стоянки, розташованою за будівлею «Еліт Клуба» за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 40 (а.с. 9). [PERSON] копії протоколів допиту свідка від 21.06.2016 року та 25.06.2016 року, охоронець [PERSON], дав показання щодо того, що приблизно о 00-40 год. на стоянку зайшов чоловік, який пішов у напрямку до автомобіля позивача та дистанційно відчинив автомобіль. Охоронець сприйняв цього чоловіка як чоловіка позивача [PERSON] Після цього автомобіль був заведений та почав виїжджати із стоянки. Коли автомобіль призупинився, охоронець побачив, що це не позивач та не її чоловік, але зважаючи на те, що у нього знаходиться ключ від автомобіля, який підібрати неможливо, так як він дистанційний, він пропустив автомобіль з невідомим чоловіком, вважаючи, що ключ йому дали власники автомобіля (а.с. 26-28). Відповідно до\~ст. 936 ЦК України\~за договором зберігання одна сторона\~\~ (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Відповідно до\~\~\~ст. 937 ЦК України\~\~ договір зберігання укладається у письмовій формі… Письмова форма договору вважається\~\~ дотриманою, якщо\~\~прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якшо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання. [PERSON]\~ст. 977 ЦК України\~якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном). Окрім того, організація та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів на автостоянках врегульовуються "Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках", які затверджені\~Постановою КМУ №115 від 22.01.1996 року. У відповідності до п.8 Правил відповідальність за охорону транспортних засобів та майна, що тимчасово або постійно знаходиться на території автостоянки, за додержання санітарних і пожежних правил, інших вимог несуть працівники автостоянки. Працівники автостоянки зобов'язані надавати послуги з дотриманням вимог\~Закону України "Про захист прав споживачів", знати і виконувати ці Правила. Пунктом 27 Правил передбачено, що автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.1 ст.\~942, ч.1,2\~ст.949 ЦК України\~зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Відповідно до ч.1, ч.3\~ст.950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності. Стаття 951 ЦК України\~\~передбачає, що\~\~збитки завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речи відшкодовується зберігачем у разі втрати (нестачи) речі -\~\~у розмірі її вартості. Крім того, відповідно до ч.9\~ст.10 Закону України "Про захист прав споживача"\~виконавець зобов'язаний протягом місяця відшкодовувати збитки, що виникли, у зв'язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Враховуючи, що між сторонами у справі був укладений договір зберігання належного позивачу транспортного засобу та відповідач\~взяв на себе зобовязання по зберіганню цього транспортного засобу, який тимчасово був поставлений на території автостоянки, яка передана йому в оренду, та з огляду на те, що це зобовязання ним не виконане, відповідач має відшкодувати позивачу шкоду у розмірі вартості цього автомобілю.\~ Вартість автомобіля TOYOTA , модель RAV4, 2008 року випуску, бежевого кольору, номер шасі JТМВН31V205052133, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно Звіту про оцінку транспортного засобу № 810-03 від 13 березня 2018 року, складеного Приватним підприємцем «[PERSON] І» становить 423210 грн. (а.с. 16-19, 22) Таким чином, розмір матеріальної шкоди завданої позивачу в результаті невиконання договору зберігання становить 423210 грн., який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.\~ Щодо вимог позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до такого висновку. [PERSON] п.3 ч.2\~ст.23 ЦК України\~моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою\~ст.1167 ЦК України. Позивач від викрадення її автомобіля зазнала моральної шкоди, яка виразилася у тому, що вона перенесла душевні страждання та переживання, повязані цим викраденням, з порушенням життєвого ритму через відсутність автомобіля. На протязі майже двох років позивач приймає участь у розшуку автомобіля, витрачає багато часу на спілкування з адвокатами, слідчими та іншими працівниками міліції. Однак суд, з урахуванням обставин справи,\~обсягу душевних страждань позивача внаслідок зазначених дій відповідача, вважає розмір моральної шкоди, визначений позивачем у розмірі 50000 грн. 00 коп. завищеним. На думку суду, враховуючи вимоги розумності та справедливості, достатнім розміром у відшкодування моральної шкоди буде 5000 грн. 00 коп. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, оскільки позивача відповідно до\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі у розмірі 5436, 80 грн. (4732,10 грн. за майнову вимогу позову та 704,80 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди). \~

Outcome: partial