Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, який в ході розгляду справи збільшив, де просив встановити юридичний факт родинних відносин. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті [INFO] матері позивача, [PERSON] залишилося спадкове майно, яким являється нежитлова будівля, що розташована по [ADDRESS]. Належність нежитлової будівлі спадкодавцю [PERSON], підтверджується довідкою Верхньоводянської сільської ради від 5 листопада 2014 року за №577. Єдиним спадкоємцем на спадкове майно після смерті матері є він, [PERSON]. До дня смерті матері він постійно проживав разом з нею, а тому вважається, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON]. У встановлений законом порядок, з метою отримання спадкового майна він як спадкоємець за законом звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на спадкове майно - нежитлову будівлю по [ADDRESS]. Проте йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, щоб підтверджували право власності на нежитлову будівлю за спадкодавцем, і 23 жовтня 2014 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Окрім цього, в документі, що підтверджує родинні зв'язки між ним та спадкодавцем, а саме в його свідоцтві про народження, в графі "мати" зазначено прізвище [PERSON]. Натомість в свідоцтві про смерть матері, зроблено помилку, а саме в графі "прізвище" зазначеного документа, вказано прізвище [PERSON]. Відповідно до даних викладених в довідці, наданою Верхньоводянською сільською радою від 24 листопада 2014 року за №608, зазначено, що [PERSON], яка померла [INFO] та [PERSON] являлася одною й тою ж самою особою та матір'ю [PERSON]. Вищезазначені суперечливі факти безпосередньо породжують юридичні наслідки, стосовно набуття ним права власності на спадкове майно, оскільки дана помилка ставить під сумнів законні правовідносини між ним та померлою спадкодавцем. У зв'язку з чим просив встановити, що померла [INFO] [PERSON] та [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON] та визнати за ним, [PERSON] право власності на нежитлову будівлю, яка розташована по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, оскільки ним подана заява, в якій просить справу розглядати в його відсутності, змінені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Верхньоводянської сільської ради в судове засідання не з'явився. Сільський голова Гуцул В.В. надала заяву про розгляд справи без представника ради та визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 255 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як видно із свідоцтва про народження позивача його родове прізвище [PERSON] та в графі мати записана [PERSON]. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, однак у свідоцтві про смерть вона зазначена як [PERSON]. Наявність такої розбіжності в прізвищі матері створює для позивача негативний правовий наслідок - відсутність права на спадкування після смерті матері. Факт наявності родинних позивача стосунків із матір'ю підтверджується довідкою Верхньоводянської сільської ради №608 від 24.11.2014 року, якою вказано, що [PERSON], померла [INFO] і [PERSON] являлася однією й тою ж особою та була мамою [PERSON]. За таких обставин, суд вважає, що зазначений факт родинних відносин знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин слід задовольнити. Встановити факт родинних відносин: за ступенем спорідненості між померлою [INFO] [PERSON], згідно свідоцтва про смерть, [PERSON], згідно свідоцтва про народження позивача є матір"ю останнього. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Як встановлено, позивач [PERSON] являється сином спадкодавця [PERSON], а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким являється нежитлова будівля [ADDRESS]. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням його права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в його користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадкове нерухоме майно. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 577 від 5 листопада 2014 року, споруда (нежитлова будівля) [ADDRESS] дійсно, належала [PERSON], а отже її не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем, у зв'язку з чим набув правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняв, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved