Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 14.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "[PERSON] Аваль", та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/10-01/74/17634, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 42 630,00 дол. США на строк по 13.08.2027 р. зі сплатою 13% річних, позичальник був зобовязаний повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі зобовязання в строки та в порядку встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено 14.08.2007 року договір іпотеки, предметом якого є житлова квартира [ADDRESS]. Позивач посилався на те, що позичальник не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором та станом на 18.09.2017 року заборгованість позичальника перед позивачем складає 38 786 дол.США 21 цент, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1017 144 грн. 54 коп. із них: заборгованість за кредитом 20 773,46 дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 544 771,23 грн.; заборгованість за відсотками 18 012,75 дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 427 373 грн.31коп. Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 014/10-01/74/17634 від 14.08.2007 року у сумі 38 786 дол.США 21 цент, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 017 144 грн. 54 коп., - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, загальною площею: 59,4 кв.м., житловою: 41,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу її на прилюдних торгах за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті субєкта оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та судові витрати. / Згідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства "[PERSON] Аваль", затвердженої загальними зборами акціонерів ПАТ "[PERSON] Аваль" від 25.04.2017 року, протокол №Зб-57, згідно до протоколу загальних зборів акціонерів №3б-45 від 14.10.2009 року прийнято рішення про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства "[PERSON] Аваль" на Публічне акціонерне товариство "[PERSON] Аваль"./ Позивач не направив в судове засідання свого представника, подали суду заяву де просять справу розглядати без участі їхнього представника, позов підтримали, надали відповідь на відзив. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON], згідно договору, позов не визнала та просила суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки і відмовити в позові. Так, у судовому засіданні встановлено, що 14.08.2007 року між ВАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/10-01/74/17634, згідно якого ВАТ "[PERSON] Аваль" надав [PERSON] кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 42 630,00 дол. США на строк по 13.08.2027 р. зі сплатою 13% річних. Відповідно до п.3.1.кредитного договору банк надав позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Згідно до п. 5.1. кредитного договору, позичальник зобовязався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 13.08.2027 року (включно) на рахунок зазначений в п.4.1 цього договору. Відповідно до п.5.7 вищевказаного договору, позичальник зобовязувався в строки, передбачені договором, здійснювати повернення суми кредиту та сплати процентів у валюті, що відповідає валюті кредиту. Позичальник зобовязаний сплатити інші комісії, пені, штрафи в національній валюті України. Згідно п.5.8 кредитного договору, позичальник зобовязується не допускати протягом дії договору випадків набуття дитиною права власності або користування щодо обєкту нерухомості, який є забезпеченням виконання зобовязання позичальника за договором. Також позичальник і члени його родини, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру, інший обєкт нерухомості), зобовязуються звільнити такий обєкт нерухомості протягом двох тижнів з моменту прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.8.1. кредитного договору передбачено, те що позичальник засвідчив та гарантував, що всі умови кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, а саме: позичальник не знаходився під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важливих для нього обставин, він спроможний здійснити кредитний договір і виконати зобовязання по ньому, оскільки він не має обмежень у право та дієздатності. До того ж, позичальник гарантував, що жодним чином не обмежений законом, іншим нормативно-правовим актом, судовим рішенням або іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати кредитний договір та виконувати всі умови, визначені в ньому. Згідно до п. 10.1 кредитного договору, за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Додатком до вказаного договору є Графік погашення кредиту (а.с.26-30). В судовому засіданні було встановлено, що ВАТ «[PERSON] Аваль» було повністю виконане своє зобовязання, щодо надання [PERSON] кредиту в розмірі 42 630,00 доларів США. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданої позивачем загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 014/10-01/74/17634 від 14.08.2007року станом на 18.09.2017 року складає 38 786 дол.США 21 цент, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 1 017 144 грн. 54 коп., із них: заборгованість за кредитом 20 773,46 дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 544 771,23 грн.; заборгованість за відсотками 18 012,75 дол.США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 427 373 грн.31коп. Встановлено, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 014/10-01/74/17634 між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 14.08.2007 року, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Відповідно до п.1.3 договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки на момент укладення договору іпотеки визначена сторонами у сумі 253 579 грн. 00 коп. Відповідно до п. 5.2 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у випадках: якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк су ми кредиту, або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Відповідно до п.5.3 договору іпотеки іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена,, - звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача, заперечуючи позов, суду пояснила, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.07.2017 року, у справі № 357/2629/17 за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, - позовні вимоги було залишено без задоволення з підстав спливу позовної давності за основною та додатковими вимогами. Судом було встановлено, що 31.01.2011 року банк, надіславши відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту та заборгованості, скористався своїм правом, яке передбачено умовами кредитного договору щодо дострокового стягнення. Позивач, в обох позовних заявах намагається стягнути з позичальника суму кредиту у розмірі 20773,49 дол.США. Розмір відсотків є різним, адже банк нарахував відсотки і після ухвалення рішення суду про відмову у задоволенні позовної заяви про дострокове стягнення всієї суми кредиту. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача надала до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності при вирішенні спору та про відмову в позові з цих підстав. При цьому, відповідач виклав свою позицію щодо припинення зобовязань за кредитним договором та договором іпотеки. Однак, суд не погоджується з позицією сторони відповідача, щодо ототожнення понять «строк позовної давності» і «припиненням іпотеки». За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Норми ст.599 ЦК України передбачають, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Спливу позовної давності як підстави для припинення зобовязання норми глави 50 «Припинення зобовязання» ЦК України не передбачають. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобовязання не визнає. Виконання боржником зобовязання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобовязання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобовязання не припиняється. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобовязання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина пята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобовязанням. Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобовязання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові № 6-786цс17 від 15.05.2017 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути повязаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання. Відповідно до п.11 Договору іпотеки нерухоме майно передається в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів за кредитним договором №014\\10-01\\74\\17634 від 14.08.2007 року. Умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту 13.08.2027року. Разом з тим, сторони узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у цілому або у визначеній банком частині. Отже, предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобовязання. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у звязку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. А тому позивач міг предявити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою основного зобов'язання (після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі). Саме такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року по справі № 6-3116цс16. Все наведене свідчить про те, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. В п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено про те, якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до н. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Судом було встановлено, що банк неодноразово направляв вимоги позичальнику про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, а саме : 31.01.2011 року, 25.06.2014 року, 03.01.2017 року, та, лише, 22.12. 2017 року звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, даючи аналіз зазначеним правовим нормам, суд приходить до висновку, що, дійсно, сплив строк позовної давності за вимогами по даному позову, та наведене вище є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed