Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], УДМС в Житомирській області, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. Позов обґрунтовувався тим, що позивач є являється власником спірної квартири, в якій також зареєстрований відповідач, однак в ній фактично з 2013 року не проживає. Вказувала, що реєстрація відповідача у спірному житлі порушує права позивача як власника квартири, оскільки призводить до збільшення розміру комунальних витрат на утримання належного їй майна. Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті "Житомирщина" №131-132 (20497) від 15 грудня 2015 року (а.с. 25). Представник УДМС в Житомирській області в судове засідання не з»явилась, подала письмові заперечення, в яких вказувала на безпідставність вимог про зобов'язання зняти відповідача з реєстрації, просила розгляд справи проводити за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі спадкового договору від 25.11.2009 року, посвідченого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 12141 (а.с.29-30). З довідки КП "ВЖРЕП №11" від 14.11.2015 № 1910 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] зареєстрований її племінник [PERSON], 1978 року народження. Згідно акту КП "ВЖРЕП №11" від 06.11.2015р., складеного комісією у складі майстрів т.д. №1,2 [PERSON], [PERSON], паспортиста [PERSON] вбачається, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS]. Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не є власниками квартири [ADDRESS], не проживає в вказаній квартирі більше встановленого законом строку, то суд приходить до висновку, що відповідач є такими, що втратив право користування спірною квартирою. Водночас, згідно із статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Процедура зняття з реєстрації місця проживання передбачає попереднє звернення особи до органу реєстрації або наявності остаточного рішення суду, а тому додаткового судового застереження не потребує, у зв"язку з чим у задоволенні цієї вимоги слід відмовити за передчасністю. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі в розмірі 243 грн. 80 коп. (487,20/2) та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 240 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial