Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В своєму позові позивач зазначає, що 22 жовтня 1998 року між позивачем та відповідачем [PERSON], укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], договір в цей же день було зареєстровано універсальною товарною біржею "Виконт-Т" в журналі реєстрації біржових угод за № 3-90. Відповідно до п. 10 даного договору, даний договір нотаріальному посвідченню не підлягає. Зобов'язання по договору позивачем було виконано в повному обсязі. Право власності на даний будинок позивач зареєстрував в КП "Вознесенське МБТІ". Однак, у зв'язку з оформленням субсидії позивач дізнався, що вказаний договір не оформлений нотаріально та не являється документом, який засвідчує право власності на будинок, оскільки даний договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Однак відповідач ухиляються від нотаріального посвідчення даного договору, вважаючи що всі умови договору були виконанні ще в 1998 році. Позивач до початку судового засідання звернувся із письмовою заявою, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив справу слухати без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. 22 жовтня 1998 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], договір було зареєстровано універсальною товарною біржею "Виконт-Т" в журналі реєстрації біржових угод за № 3-90 ( а.с. 3). Зобов'язання по договору позивачем було виконано в повному обсязі: він сплатив оговорену суму - 8000 грн. за купівлю вказаного майна, а відповідач віддав всі документи на будинок та ключі від нього. Відповідно до реєстраційного напису Вознесенського міжміського бюро технічної інвентаризації від 03.11.1998 року, засвідчено, що житловий будинок зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON], за реєстровим № 95 (а.с. 4). При оформлені субсидії позивач дізнався, що вказаний договір не оформлений нотаріально та не являється документом, який засвідчує право власності на квартиру. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу квартири було укладено 16 грудня 2002 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Зобов'язання за договором купівлі-продажу квартири сторонами були виконанні. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір дійсним. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Outcome: approved