Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 15.05.2019 року надійшла позовна заява АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 74104,05 грн. Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30.03.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 18000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем станом на 17.04.2019 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 74104,65 грн, з яких: 35023,40 грн. - заборгованість за тілом кредита; 16065,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 18272,87 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 738,32 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи: 500 грн - штраф (фіксована частина), 3504,98 грн - штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 74104,65 грн за кредитним договором № б/н від 30.03.2011 року та судовий збір у розмірі 1921,00 грн Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було подано клопотання від 19.04.2019 року про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 10.02.2021 року відкрито провадження у справі та з врахуванням вимог ст. 274 ЦПК України розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено на 22.03.2021 року без виклику осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У судове засідання позивач АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, в матеріалах справи наявне письмове клопотання від 19.04.2019 року про розгляд справи без участі представника позивача на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачем отримано ухвалу суду 19.02.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи. Згідно ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними. До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010). 09 березня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки позовні вимоги є необгрунтованими. Зокрема, позивач не надає жодної довідки про стан заборгованості у визначеній сумі. Розрахунки, які надіслані відповідачу, не підписані представником позивавача без зазначення будь-яких даних, що його ідентифікують, а також відсутня печатка установи банку, а тому вказаний розрахунок не може бути визнаний допустимим доказом. У анкеті-заяві не визначений розмір кредитного ліміту. Відповідач просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову, оскільки договір на який посилається позивач, датований 2011 року, а тому позивачем пропущено трирічний термін звернення з часу виникнення заборгованості за захистом своїх прав. Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. 30.03.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кладено договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Згідно інформації, викладеної у заяві № б/н від 30.03.2011 року, [PERSON] підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Банк, звертаючись до суду з позовом, надав до кредитного договору довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua. При цьому, як вбачається з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, в ній сторонами погоджено базову ставку в 3 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначено строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, штрафів у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків. Дана довідка підписана [PERSON] 30.03.2011 року. Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредиту, про що свідчить анкета-заява від 30.03.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", які підписані [PERSON] , розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписка за договором № б/н, з якої достеменно вбачається, що позичальник користувалася грошима та частково сплачувала заборгованість. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір № б/н), 30.03.2011 року [PERSON] було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2500 грн., який в подальшому було збільшено до 18000,00 грн., а 15.12.2018 року зменшено до 0,00 грн. Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», між ним та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким останній 30.03.2011 року було надано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 01/15. 04.03.2014 року було надано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 01/18. 29.12.2014 року було надано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 12/18. 22.05.2015 року було надано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 12/18. 04.01.2017 року було надано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 05/19. 28.03.2018 року було надано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 01/22. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 14.04.2019 року становить 74104,65 грн, з яких: 35023,40 грн. - заборгованість за тілом кредита; 16065,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 18272,87 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 738,32 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи: 500 грн - штраф (фіксована частина), 3504,98 грн - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Саме такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Відповідачу було 30.03.2011 року відкрито кредитний рахунок на підставі анкети-заяви, підписаної 30.03.2011 року, та встановлено початковий кредитний ліміт. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 31.03.2011 року, слідує, що в ній зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв`язку. У анкеті-заяві відсутня інформація щодо дії та строку кредитної картки, не зазначена процентна ставка. Натомість, як вбачається з наявної в матеріалах справи підписаної 30.03.2011 року відповідачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, в ній сторонами погоджено базову ставку - 3 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначено строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, штрафів у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. АТ КБ «Приватбанк», звернувшись із вимогою про погашення кредиту, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник) стягнути заборгованість за нарахованою пенею на прострочене зобов`язання, заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи (фіксовану чатину та процентну складову). Обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, позивач крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.03.2011 року посилається на витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів) чи відповідальності за прострочення виконання зобов`язань, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. Анкета-заява не містить відомостей про те, що відповідач не лише ознайомився зі змістом Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а й отримав ці Умови та правила, з якими він погодився. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого частиною третьою статті 203 ЦК України. А тому, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. При визначенні суми заборгованості, яка підлягає стягненню, суд враховує, що сторонами було погоджено пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, зокрема, її розмір та порядок нарахування, а також штрафи у розмірі 500 грн та у розмірі 5% від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. При цьому, за наслідками дослідження розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.03.2011 року станом на 17.04.2019 року, долученого позивачем до позову, а також проведення судом власних відповідних розрахунків, судом встановлено, що заборгованість відповідача за штрафом (процентна складова) становить 2554,42 грн. Зокрема, як вбачається з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, нею передбачено штраф у розмірі 5% від суми заборгованості по кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 30.03.2011 року станом на 17.04.2019 року заборгованість позивача по кредиту становить 51088,48 грн (35023,40 грн. - заборгованість за тілом кредита; 16065,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита). А тому штраф у розмірі 5% від суми заборгованості по кредиту складає 2554,42 грн.( 51088,48 грн. * 5 %) Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредита у розмірі 35023, 40 грн та заборгованість за простроченим тілом кредита у розмірі 16065,08 грн. Окрім того, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 18272,87 грн. та штрафу - процентної складової, що становить 5 % від суми заборгованості, в розмірі 2554,42 грн., оскільки їх сплата передбачена у підписаній сторонами довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду». Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення штрафу (фіксована складова) в розмірі 500 грн, оскільки відповідно до змісту ч. 2 ст. 549 ЦК України штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання, а відтак погоджена сторонами умова про нарахування штрафу (фіксована частина) в твердій грошовій сумі прямо суперечить нормам закону, а, як зазначено в частині 1 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу. Крім того, з наданої довідки про умови кредитування не вбачається погодження сторонами стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а тому вимога позивача про стягнення з [PERSON] 738,32 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. задоволенню не підлягає. Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 30.03.2011 року у вигляді заяви-анкети вбачається, що він не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, які підлягають захисту шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином з [PERSON] підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором у розмірі 71915,77 грн., яка складається з: 35023,40 грн. - заборгованість за тілом кредита; 16065,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 18272,87 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2554,42 грн - штраф (процентна складова). Відповідачем відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів на спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.03.2011 року. Відносно заперечень відповідача стосовно неналежності та недопустимості доказів, зокрема розрахунків заборгованості за договором № б/н від 30.03.2011 року, суд зазначає, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Позивачем в якості доказу на підтвердження викладених у позовній заяві обставин додано виписку за договором № б/н станом на 12.06.2020 року , в якій зазначено прізвище, ім`я та по батькові клієнта ПриватБанк - [PERSON] , її РНОКПП - [NUMBER] , дата народження - [INFO] , валюта рахунку - грн. При цьому, з виписки по картковому рахунку чітко прослідковується встановлення відповідачу кредитного ліміту, неодноразове зняття нею кредитних коштів через банкомат поповнення картки готівкою, користування коштами, а отже вона отримала кредитну картку, оскільки за її відсутності проведення таких операцій є неможливим. Щодо поданої відповідачем [PERSON] заяви про застосування позовної давності у вказаній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30.03.2011 року, у зв`язку з тим, що договір укладений у 2011 році та відмови позивачу у задоволенні позову, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст 259 ЦК України). Судом встановлено, що 30.03.2011 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та користувалася кредитними коштами, що підтверджується розрахунками заборгованості та випискою по картковому рахунку. Як вбачається судом із розрахунку заборгованості, наданої позивачем, відповідач користувалася кредитною карткою та сплачувала кошти за користування нею. Будь-яких доказів на спростування зазначених розрахунків позивача, відповідачем надано не було. При цьому, із наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідача та виписки за договором № б/н судом встановлено, що відповідач 13.08.2018 року здійснила погашення суми боргу у розмірі 250,00 грн. шляхом поповнення картки готівкою у відділенні Оратівського відділення Вінницької філії (смт. Оратів, вул. Героїв Майдану, 107). Будь-яких доводів чи доказів на спростування розрахунків та відомостей про рух коштів по рахунку відповідача, останнім надано не було. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою особою. Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Виходячи із змісту вказаної заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідачу встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку. Строк дії картки позивачем може пролонгуватися щороку, а сам відповідач продовжуючи користуватися нею фактично погоджувався на таку пролонгацію. При цьому, позивачем надано довідку, з якої вбачається, що відповідачу було надано кредитні картки, строк дії останньої картки закінчується 01.22. Вказана обставина спростовує доводи відповідача стосовно строків позовної давності, а враховуючи, що позовна заява подана позивачем 19.04.2019 року, та відповідачем було здійснено останнє погашення чергового платежу у серпні 2018 року, вбачається, що позовна заява подана в межах строку загальної позовної давності. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь AT КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір у розмірі 1864,26 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial