Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Соборної районної у м.Дніпро ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог вказала, що між нею та [PERSON] 15 липня 2016 року Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб, актовий запис №306 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2016 року). В шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції). Подружнє життя сторін не склалося та рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11.06.2018 року, яке набрало законної сили 12.07.2018 року, шлюб між ними було розірвано. Фактично вони проживають окремо. Після припинення сімейних відносин дитина залишилася проживати з нею за адресою: [ADDRESS] , яку вона орендує на підставі договору оренди квартири від 10.02.2018 року. Протягом тривалого часу дитина проживає з нею, для дитини створені всі умови для проживання, розвитку та виховання. Вона піклується про здоров`я дитини, що підтверджується довідкою НВП "Медицинські системи та технології" від 15.04.2019 року. Дитина відвідує дитячий садок №378 "Гармонія" та відповідно до довідки від 15.04.2019 року саме мати займається вихованням дитини, дитина доглянута. Вона має постійно роботу та постійний дохід, а саме: працює фахівцем з готельної справи у ФОП [PERSON] (довідка №16/04 від 16.04.2019 року). При цьому, [PERSON] є моряком, що підтверджується посвідченням особи моряка, а тому буває тривалий час відсутнім протягом року, у зв`язку з чим не має можливості систематично займатися вихованням дитини. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.141, 150, 155, 160, 161 СК України, враховуючи інтереси малолітньої дочки [PERSON] , прохає визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. відповідно до якої позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю. Представник третьої особи органу опіки та піклування Соборної районної у м.Дніпро ради в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява з проханням провести розгляд справи у відсутність їх представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог та надали суду висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] . Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. 15 липня 2016 року Бабушкінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, актовий запис №306 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2016 року). В шлюбі у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції). Подружнє життя сторін не склалося та рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11.06.2018 року, яке набрало законної сили 12.07.2018 року, шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, яку остання орендує на підставі договору оренди квартири від 10.02.2018 року (а.с.13). Позивачем для дитини створені всі належні умови для проживання, розвитку та виховання. Мати систематично піклується про здоров`я дитини, що підтверджується довідкою НВП "Медицинські системи та технології" від 15.04.2019 року. Дитина відвідує дитячий садок №378 "Гармонія" та відповідно до довідкою ДНЗ №378 "Гармонія" від 15.04.2019 року саме мати займається вихованням дитини. Позивач має постійно роботу та постійний дохід, а саме: працює фахівцем з готельної справи у ФОП [PERSON] (довідка №16/04 від 16.04.2019 року). Відповідач [PERSON] є моряком, що підтверджується посвідченням особи моряка, а тому буває тривалий час відсутнім протягом року, у зв`язку з чим не має можливості систематично займатися вихованням дитини (а.с.14). Відповідно до висновку від 25.06.2019 року №139/05-38 виконавчий комітет Соборної районної у місті Дніпрі ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.44, 45). Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст.141 Сімейного кодексу Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 1 ст.150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч.ч.1, 2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди що до того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні доньки. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. З матеріалів справи суд вбачає, що позивач має постійне місце проживання та роботи, вона створила всі умови для належного проживання, виховання та всебічного розвитку дитини, позитивно характеризується. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved