Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

в листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, який було уточнено в процесі розгляду справи. Позивач в обгрунтування своїх позивних вимог зазначила, що з 27.02.2015 року по 11.09.2020 року з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, за період шлюбу сторонами було набуто спільно нажите майно, до складу якого входить: - грошові кошти в сумі 57 006,00 грн., які були розміщені на депозитному рахунку № [NUMBER] в АТ КБ "ПриватБанк" до 12.10.2019 року на ім`я відповідача; грошові кошти в сумі 15 977,00 грн., які станом на 19.01.2020 року знаходились на депозитному рахунку № [NUMBER] в АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я відповідача; пилосос "PHILIPS" вартістю 5500,00 грн.; мобільний телефон - смартфон марки "SAMSUNG" вартістю 9040,00 грн.; пральну машинку "Whirlpool" вартістю 6687,40 грн. Спільно нажиті грошові кошти за взаємною згодою ними були розміщені на депозитні рахунки АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я відповідача [PERSON] . Мобільний телефон знаходиться у [PERSON] , пилосос та пральна машина знаходяться за місцем мешкання позивача та перебувають у її користуванні. Позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю майно, яке було набуто та придбано в період шлюбу, а саме грошові кошти в загальній сумі 72983,00 грн.; пилосос "PHILIPS", вартістю 5500,00 грн.; мобільний телефон - смартфон марки "SAMSUNG", вартістю 9040,00 грн.; пральну машинку "Whirlpool", вартістю 6687,40 грн. та здійснити розподіл майна наступним чином - визнати за [PERSON] право особистої власності на пилосос "PHILIPS", вартістю 5500,00 грн., пральну машинку "Whirlpool", вартістю 6687,40 грн. та 1/2 частку банківських вкладів спільно нажитих подружжям грошових коштів, в сумі 36 492,00 грн.; визнати за [PERSON] право особистої власності на мобільний телефон - смартфон марки "SAMSUNG", вартістю 9040,00 грн. та 1/2 частку банківських вкладів спільно нажитих подружжям грошових коштів, в сумі 36 492,00 грн. Стягнути з відповідача на її користь в якості компенсації 1/2 частки банківських вкладів спільно нажитих подружжям грошових коштів в сумі 36 492,00 грн. та судові витрати по справі у сумі 9040,00 грн. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2019 року цивільну справу передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю. Ухвалою судді від 26.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 26.12.2019 року витребувано у АТ КБ "ПриватБанк" відомості про банківські рахунки відповідача. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві від 19.10.2020 року. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо визнання та розподілу спільно нажитого майна, заперечивши лише вимогу щодо стягнення з нього 36492,00 грн. Додатково зазначив, що дійсно в період шлюбу з позивачкою на його ім`я було відкрито депозит, однак він фактично не знімав коштів в сумі 57006,00 грнз рахунку, а перевів кошти з депозиту на його інший рахунок. При цьому позивач мала доступ до рахунку де перебували кошти і теж користувалася цими коштами. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позовні вимоги такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.02.2015 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 107, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2020 року шлюб між сторонами розірвано (справа № 212/5324/20). Як вбачається з матеріалів справи за час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно: - 01.07.2015 року пральна машинка "Whirlpool", вартістю 6687,40 грн.; - в 2017 році пилосос "PHILIPS", вартістю 5500,00 грн.; - 07.08.2017 року мобільний телефон - смартфон марки "SAMSUNG", вартістю 9040,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи сертифікату на пилосос "PHILIPS", договору про отримання споживчого кредиту на купівлю мобільного телефону - смартфон марки "SAMSUNG", вартістю 9040,00 грн. та чеками про купівлю пральної машинки "Whirlpool", вартістю 6687,40 грн., дана обставина не заперечувалась відповідачем. Дані обставини відповідачем [PERSON] не заперечувалися в судовому засіданні. Крім цього, на ім`я відповідача [PERSON] у АТ КБ "ПриватБанк" були відкриті депозитні рахунки: 12.10.2019 року № [NUMBER] та 18.10.2019 року № [NUMBER] . Як вбачається з документів наданих АТ КБ "ПриватБанк" на запит суду, сума коштів на депозитному рахунку № [NUMBER] станом на 19.01.2020 року складає 15977,00 грн.. Сума коштів на депозитному рахунку № [NUMBER] станом на 12.10.2019 року складала 57006,07 грн., даний депозитний рахунок 12.10.2019 року був закритий та грошові кошти були отримані відповідачем [PERSON] . Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно роз`яснень п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2,3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15). При цьому, докази у підтвердження придбання майна за особисті кошти повинен надати той з подружжя, який посилається на дану обставину. Так, як встановлено у судовому засіданні сторони перебували в шлюбі з 27.02.2015 року, шлюбні відносини фактично припинені з жовтня 2919 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2020 року шлюб між ними розірвано. Як встановлено судом, грошові кошти з депозитного рахунку № [NUMBER] у сумі 57006,07 грн. були зняті відповідачем після фактичного припинення шлюбних відносин. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON] про те, що позивач [PERSON] користувалася коштами в сумі 57006,07 грн., що були розміщені та зняті з депозитного рахунку, оскільки відповідачем жодних належних доказів в підтвердження даної обставини суду не надано. За правилом, встановленим ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В п. 25 цієї Постанови зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи, що грошові кошти в сумі 72983,00 грн., які складаються з: - 15977,00 грн., сума на депозитному рахунку № [NUMBER] , який станом на час розгляду справи, відкритий на ім`я відповідача [PERSON] в АТ КБ "ПриватБанк"; 57006,00 грн., грошові кошти, які були отримані відповідачем з депозитного рахунку № [NUMBER] , є сумісно нажитим майном подружжя, частки чоловіка та дружини в якому є рівними, суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про визнання зазначених грошових коштів, спільною сумісною власністю подружжя, та поділити їх необхідно наступним чином: шляхом стягнення з відповідача на користь позивача в якості компенсації 1/2 частки банківських вкладів спільно нажитих подружжям грошових коштів в сумі 36 492,00 грн.. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В зазначеному випадку підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя відсутні. Що стосується позовних вимог стосовно сумісно нажитого майна подружжя, сторони в судовому засіданні дійшли згоди, про визнання за[PERSON] права особистої власності на пилосос "PHILIPS", вартістю 5500,00 грн., пральну машинку "Whirlpool", вартістю 6687,40 грн. та визнання за [PERSON] права особистої власності на мобільний телефон - смартфон марки "SAMSUNG", вартістю 9040,00 грн. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, суд дійшов висновку про те, що спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] є грошові кошти, які внесені на грошові (депозитні) вклади ім`я відповідача [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» на загальну суму 72983,00 грн., пилосос "PHILIPS", вартістю 5500,00 грн.; мобільний телефон - смартфон марки "SAMSUNG", вартістю 9040,00 грн.; пральну машинку "Whirlpool", вартістю 6687,40 грн., тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат пов`язаних із правничою допомогою суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Між позивачем [PERSON] та адвокатом Васильченко Н.Г. 28 жовтня 2019 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого [PERSON] надана правова допомога, яка полягає у підготовці матеріалів, складанні та поданні позовної заяви та представництво інтересів позивача в суді. Крім цього позивачем надано суду розрахунок витрат на правову допомогу, який складає 6000,00 грн.. Згідно акту виконаних робіт відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 19.10.2020 [PERSON] сплачено [PERSON] винагороду в сумі 6000,00 гривень, що підтверджується квитанцією від 09.11.2019 року. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Що стосується вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то в цій частині на думку суду позов підлягає частковому задоволенню. Достатній та обгрунтований на думку суду розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає до відшкодування, враховуючи розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, є розмір в сумі 4000,00 грн. Інші судові витрати по справі (сплачений судовий збір) слід покласти на відповідача, враховуючи задоволення позовних вимог.

Outcome: partial