Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

ТОВ "КЕРАМЕЙЯ" звернулося до суду із вищевказаним позовом, який мотивувало тим, що між товариством та [PERSON] мали місце відносини поставки товару (піддонів), у процесі яких відповідачкою було отримано передплату у розмірі 25000,00 грн. Частина коштів у сумі 15326,00 грн. була повернута відповідачкою. Залишок коштів у сумі 9674,00 грн. залишаються неповернутими та товар на дану суму не поставлено. Позивач звертався до відповідачки із вимогами про повернення товару, про повернення грошових коштів. Дані вимоги були отримані відповідачкою, але залишаються невиконаними. Наскільки відомо позивачу у даний час відповідачка припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець. За указаних обставин, посилаючись на норми ст.ст.663,693 ЦК України, позивач просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ "КЕРАМЕЙЯ" грошові кошти у сумі 9674 ,00 грн., сплачені на підставі рахунку ФОП [PERSON] за №1 від 13.12.2017 за платіжним дорученням за №1219 від 19.03.2018. У судове засідання представник позивача не з`явилися, подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлений позов підтримує. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про час, місце та дату розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.40), будь-яких заяв до суду не подавала. Ураховуючи заяву представника позивача, повторну неявку відповідачки без поважної причини, суд визнав за можливе розглянути справу в їх відсутність, на підставі наявних доказів у справі,без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Матеріалами справи установлено, що [PERSON] , починаючи із 26.04.2002, як фізична особа-підприємець здійснювала підприємницьку діяльність, із видами діяльності: оптова торгівля металами та металевими рудами; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний); оптова торгівля відходами та брухтом; роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами. Підприємницьку діяльність [PERSON] припинила 29.03.2019. На підставі рахунку ФОП [PERSON] за №1 від 13.12.2017 та платіжним дорученням за №1219 від 19.03.2018 між сторонами виникли відносини поставки товару (піддонів), у процесі яких [PERSON] отримала передплату у розмірі 25000,00 грн. (а.с.15,16). Позивач посилається на те, що частина коштів у сумі 15326,00 грн. від сплачених 25000,00 грн. була повернута відповідачкою. Залишок коштів у сумі 9674,00 грн. залишаються неповернутими та товар на дану суму не поставлено. Із вимогами про повернення товару та про повернення грошових коштів позивач звертався до відповідачки, але дані вимоги залишилися без належного реагування. Підтвердженням того, що позивач звертався до відповідачки із указаними вимогами є письмові вимоги ТОВ "КЕРАМЕЙЯ" від 03.02.2020, від 02.03.2020 та квитанціями про відправлення даних вимог на адресу [PERSON] (а.с.6-14). Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких заперечень, допустимих та належних доказів щодо повернення залишку коштів у сумі 9674,00 грн. відповідачем надано не було. Отже, матеріалами справи судом установлено, що відповідачка не виконала свої зобов`язання за рахунком №1 від 13.12.2017 та платіжним дорученням за №1219 від 19.03.2018, отримавши кошти не поставила позивачу товар (піддони), не повернула залишок коштів у сумі 9674,00 грн. Розглядаючи заявлену позивачем вимогу суд також ураховує наступне. Так, у відповідності до п.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України" за №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" якщо у договорі або законі не встановлено строку (термін) у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів ч.2 ст.530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Як убачається із відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань [PERSON] свою діяльність як фізична особа-підприємець припинила 29.03.2019. Але, як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. У п.70 постанови Великої Палати верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. У відповідності до норм ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Таким чином, ураховуючи встановлені у справі обставини, вищевказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення із відповідачки залишку неповернутих коштів у сумі 9674,00, у зв`язку із невиконанням останньою зобов`язання, є обгрунтованою та підлягає задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України із відповідачки на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати у сумі 840,80 грн. (а.с.2). На підставі викладеного та

Outcome: approved