Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що йому на праві власності, належить квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрована [PERSON], яка в квартирі не проживає та не ніколи проживала, добровільно виселитися не бажає. У зв'язку з чим, позивач просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлялся належним чином, надав заяву про розгляд позову за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.28). Представник позивача адвокат Прокопцев С.В., що діє на підставі витягу з договору "Про надання правової допомоги" в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги просить задовольнити (а.с.27). Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.10.2017 року, зареєстрованого 26.10.2017 року приватним нотаріусом Орловою Л.О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по реєстрацію права власності, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №1371266914141 (а.с.11-13) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №101634122 (а.с.14) Відповідно до довідки, наданої Виконавчим комітетом Святогірської міської ради від 25.10.2017 року (а.с.10), вбачається, що [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. "Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] надав Акт Святогірської міської ради від 10.11.2017 року (а.с.9), з якого вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та за вказаною адресою не проживає понад 36 місяців, станом на листопад 2017 року місце її проживання не відоме. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сім'ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірній квартирі не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved