Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

ПП «Адіс» звернулось до суду з позовом до [PERSON], управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Жмеринської міської ради про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Позов мотивований тим, що ПП «Адіс» є власником автозаправної станції, що розташована по [ADDRESS] на підставі договорів купівлі продажу від 26.01.2010 року та від 19.05.2011 року. АЗС побудована на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №39 від 17.07.1998 року та введена в експлуатацію 21.10.1998 року відповідно до акту Державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об»єкта до експлуатації, затвердженого рішенням міськвиконкому №196 від 22.10.1998 року. Відповідно до акту прийому-передачі у власність ПП «Адіс» отримало комплекс автозаправної станції, а саме: операторську, кіоск, навіс, заправні колонки №1 та №3, чотири наземні ємності по 15 м3, одну наземну на 5м3, одну підземну ємність на 10 м3 та п»ять підземних ємностей по 15м3. Однак рішенням апеляційного суду Вінницької області від 09.09.2011 року у справі №22ц-2133/2011 заборонено діяльність АЗС ПП «Адіс», що розташована по [ADDRESS] і яка створює загрозу життю, здоров»ю, майну [PERSON]. та його сім»ї. Судом вирішено вжити невідкладних заходів щодо усунення загрози життю, здоров»ю, майну [PERSON] та його сім»ї шляхом демонтажу та перенесення ємностей для зберігання паливно-мастильних матеріалів відповідно до державних будівельних норм. Виконання даного рішення суду призвело до нанесення збитків підприємству у вигляді витрат на демонтаж наземних ємностей, зменшення об»єму підземних ємностей та перенесення зливної арматури. Вказане рішення суду було ухвалено за позом [PERSON], який як підставу свого звернення використав наявність у нього права власності на земельну ділянку, яка межує через вузький прохід із земельною ділянкою АЗС та надано як доказ державний акт на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,0612 га з кадастровим [NUMBER], виданий відділом Держкомзему у м.Жмеринка Вінницької області 13.11.2009 року, у якому зазначено, що він виданий на підставі рішення Жмеринської міської ради Вінницької області 18 сесії 5-го скликання, №517 від 24.11.2008 року. Однак в архівній довідці Жмеринської міської ради від 17.04.2014 року на адвокатський запит вказано, що у рішенні Жмеринської міської ради 18 сесії 5-го скликання за №517 від 24.11.2008 року «Про приватизацію земельних ділянок» нічого не вказано про передачу у власність даної земельної ділянки [PERSON] Вважаючи, що [PERSON] незаконно отримав державний акт на право власності на земельну ділянку в розмірі 0,0612 га з кадастровим [NUMBER], що розташована в [ADDRESS], протиправно заволодів даною земельною ділянкою тому отримав можливість звернутись до суду із позовом до ПП «Адіс». Такі дії з боку [PERSON] є зловживанням своїми цивільними правами, так як постійні звернення до судів та правоохоронних органів ускладнюють роботу підприємства. Таким чином, [PERSON] завдяки незаконному отриманню оскарженого держаного акту на право власності на земельну ділянку створює перешкоди у використанні позивачем майна АЗС в своїй господарській діяльності, метою якої є отримання прибутку, а тому державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку [PERSON] в розмірі 0,0612 га з кадастровим [NUMBER], що розташована в [ADDRESS], зареєстрований 16.11.2009 року слід визнати незаконним та скасувати як правовий акт індивідуальної дії, що виданий органом державної влади, який порушує цивільні права або інтереси, тобто виданий відділом Держкомзему у м.Жмеринка в порушення відповідних підзаконних нормативно-правових актів та Земельного кодексу України, без прийняття відповідного рішення Жмеринською міською радою. В судовому засіданні представник позивача Адамус П.М. позов підтримав, із підстав та предмету, що в ньому викладені, надав додаткові письмові пояснення (а.с.59-60), які підтримав, суду пояснив, що суду в попередньому судовому засіданні представником відповідача управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області надано для огляду два державних акти, один із яких є архівним, а інший в пластиковій упаковці - зданий до управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області [PERSON] Відмітка на архівному акті «Зіпсовано» не містить дати її проставлення, а на іншому державному акті безпосередньо на самому документі така відмітка не проставлена, а тому він може надалі використовуватись відповідачем [PERSON], як належний правовстановлюючий документ. Незалежно від того, де знаходиться державний акт він існує як документ, а тому може бути визнаний недійсним, що фактично і визнали сторони у власних запереченнях. Відповідачем управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області не вказано, який саме порядок визнання державного акту зіпсованим ним застосовувався, відсутні посилання на нормативно-правові акти. Також із витягу управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області, що наданий суду та сформований 15.04.2015 року вказано, що документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку [PERSON] є оспорюваний державний акт, а тому є необхідність визнання його недійсним. Крім того, відповідно до п.144 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», що затверджений постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 року при виправленні таких помилок складається протокол та він долучається до документа для зберігання разом із ним, однак такого протоколу не надано. Вважає, що підстав вважати оспорюваний державний акт таким, що втратив чинність немає, а тому він має бути визнаний незаконним та скасованим. Доказів того, що оскаржуваний державний акт не був виданий на підставі рішення Жмеринської міської ради за № 517 від 24.11.2008 року суду управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області не надало, а такі відомості можуть міститись лише в технічній документації, де має міститись відповідна виписка із рішення міської ради, на підставі якого і видано державний акт. Щодо спливу позовної давності, то про відсутність відомостей у рішенні №517 про [PERSON] позивачу стало відомо лише із відповіді на адвокатський запит від 17.04.2014 року. Відповідачем [PERSON] не доведено суду наявності у нього іншого правовстановлюючого документу на який він посилається - свідоцтва про право власності, яке видане на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Зауважив, що право позивача порушене зверненням та постійними зверненнями [PERSON], як власника сусідньої земельної ділянки до різних судових інстанцій, винесення судами відповідних рішень, які перешкоджають, обмежують господарську діяльність позивача, у зв»язку із чим останній терпить збитки, що встановлено зокрема і рішенням апеляційного суду Вінницької області від 09.09.2011 року, а доведення обставин того, що ПП «Адіс» є власником АЗС чи земельної ділянки не потребують доказуванню, так як випливають із вказаного рішення. У разі скасування оспорюваного державного акту позивач зможе звернутись із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішень судів. Підтвердив, що земельні ділянки сторін у справі не є суміжними, між ними знаходиться невеликий прохід, оскільки поданим позовом оспорюється право власності [PERSON], вважає його належним відповідачем у справі. Із цих підстав просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, підтримав надані заперечення (а.с.38) та пояснив, що він помітив помилку у державному акті на право власності на належну йому земельну ділянку лише в грудні 2014 року після того, як його повідомили працівники міліції про відповідне звернення ПП «Адіс» із вказаного приводу, та здав державний акт до управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області, де написав письмову заяву. Свій екземпляр вказаного документу він "заламінував", аби той не зіпсувався. Через кілька днів він отримав довідку від 29.12.2014 року про те, що здав вказаний державний акт. Надалі, він отримав свідоцтво про право власності на належну йому земельну ділянку, тобто у нього є правовстановлюючий документ на земельну ділянку, який виданий у порядку, який встановлений на даний час. Вважає, що оскільки державний акт ним зданий, у нього його немає, то і підстав для задоволення позову ПП «Адіс» немає. Він судиться із ПП «Адіс» з 2010 року, рішенням апеляційного суду від 09.09.2011 року захищено його порушені права, а саме заборонено діяльність ПП «Адіс», яке досі працює, оскільки вона створює загрозу життю, здоров»ю, майну [PERSON] та його сім»ї, зобов»язано вжити невідкладних заходів щодо усунення такої загрози та рішення суду виконується до даного часу. Просив в задоволенні позову ПП «Адіс» відмовити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, підтримав надані заперечення (а.с.38), суду пояснив, що ПП «Адіс» не надано суду жодних доказів того, що воно володіє сусідньою земельною ділянкою чи АЗС, а із рішення суду від 09.09.2011 року встановлення вказаних обставин не вбачається. Позивачем не правильно обрано спосіб захисту, предмет та підставу позову, оскільки права позивача як землекористувача не порушені, так як земельні ділянки сторін не є суміжними. [PERSON] жодним чином не порушив господарську діяльність позивача, оскільки ПП «Адіс» працює до цього часу. [PERSON] приватизував земельну ділянку до придбання сусідньої, державний акт він отримав у 2009 році, а тому вказані обставини були відомі позивачу ще у 2011 році, коли розглядався спір з приводу заборони діяльності АЗС та демонтажу ємностей, який був задоволений, бо саме АЗС було порушено права [PERSON], а тому підлягає застосуванню норма щодо пропуску строку звернення до суду із позовом про скасування держаного акта. [PERSON] не може бути належним відповідачем, бо він не видавав собі держаного акту. Помилка в номері рішення, що вказана у державному акті, це не його помилка. Також державний акт і не видавало управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області. Після введення в дію Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" виправлення помилок в державних актах не здійснюється, а тому він був зданий до управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області та порушення при цьому будь-якого порядку відсутнє. Вважає позов ПП «Адіс» безпідставним, а тому просив в його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, підтримав надані заперечення (а.с.29) та суду пояснив, що на даний час після введення в дію Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" будь-які виправлення у державні акти не вносяться. Дані документи здаються до архіву управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області, яке є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів. Дані правовідносини регулюються Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, що затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року N 325 , та інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, що затверджений наказом N 43 від 04.05.1999 року. Вказав, що права ПП «Адіс» не порушені, оскільки земельні ділянки сторін не є суміжними, між ними є прохід. На час розгляду справи йому не відомо про винесення будь-яких рішень щодо правомірності чи неправомірності дій Державного комітету України із земельних ресурсів щодо видачі державного акту [PERSON], та дій управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області щодо прийняття даного акту в [PERSON] у 2014 році. Вважає, що оскаржуваний державний акт є зіпсованим, зберігається в архіві управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області, а тому не може бути визнаний судом недійсним, просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кудіна С.А. позов ПП «Адіс» не визнала, виступила на стороні відповідачів, підтримала надані письмові заперечення (а.с. 20-22) та вказала, що на засіданні 18 сесії 5 скликання Жмеринської міської ради від 24.11.2008 року винесено два рішення, одне з яких за № 517 - про приватизацію земельних ділянок, яке не може бути вказане у державному акті про право власності як на підставу його видачі, бо у ньому дійсно відсутні дані щодо [PERSON] Однак такі відомості викладені у рішенні №515 від цієї ж дати, що прийняте на цьому ж засіданні Жмеринської міської ради. Така помилка не може бути підставою для визнання державного акту недійсним, а підлягає виправленню, оскільки саме рішення з цього приводу існує. Оскільки виправлення помилки неможливе, через зміну порядку видачі правовстановлюючого документу на вказаний вид нерухомого майна, держаний акт зданий до управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області, то визнання його недійсним неможливе. Просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, оригінали державних актів, що надані суду для огляду із архіву управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області, суд встановив наступні обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача та заперечення відповідача та докази, якими вони підтверджуються. Згідно рішення апеляційного суду Вінницької області від 09.09.2011 року (а.с. 9-10), що набуло законної сили, заборонено діяльність АЗС ПП «Адіс», що розташована по [ADDRESS] і яка створює загрозу життю, здоров»ю, майну [PERSON] та його сім»ї. Вжито невідкладних заходів щодо усунення загрози життю, здоров»ю, майну [PERSON] та його сім»ї шляхом демонтажу та перенесення ємкостей для зберігання паливно-мастильних матеріалів відповідно до Державних будівельних норм. Судом апеляційної інстанції встановлено, що [PERSON] разом із сім»єю проживає в [ADDRESS], який належить йому на праві власності та знаходиться поруч з АЗС ПП «Адіс», яка розташована по [ADDRESS]. Вказана АЗС використовує ємкості для зберігання пасивно-мастильних матеріалів, відстань між якими та належним позивачу будинком становить 15 метрів, що є порушенням Державних будівельних норм та становить загрозу виникнення пожежі і чим створюється небезпека життю, здоров»ю, майну [PERSON] та його сім»ї, яка не усунута на час винесення рішення судом апеляційної інстанції. Відомостей про виконання вказаного рішення станом і на час розгляду вказаної справи в суді позивачем не надано. Представником позивача в засіданні підтверджено, що постанова про закінчення виконавчого провадження не винесена. Згідно акту №304-ПП перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил зафіксовано проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ПП «Адіс» за місцемзнаходження АЗС [ADDRESS] (а.с.6) та встановлено підстави побудови та введення АЗС в експлуатацію, зафіксовано дії та роботи, які були здійснені ПП «Адіс» на виконання рішення апеляційного суду Вінницької області, зафіксовано відсутність проведення будівельних робіт. Оглядом оригіналів державних актів (архівного) та поміщеного у плівку, серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку [PERSON] в розмірі 0,0612 га з кадастровим [NUMBER], що розташована в [ADDRESS], зареєстрований 16.11.2009 року встановлено їх ідентичність. Підставою видачі оспорюваного державного акту у ньому вказано Рішення Жмеринської міської ради Вінницької області 18 сесії 5 скликання №517 від 24.11.2008 року. На архівному державному акті та на плівці другого держаного акту міститься відмітка ЗІПСОВАНО. Дані державні акти надані суду в якості доказів представником управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області у попередньому судовому засіданні на підтвердження здачі відповідачем [PERSON] свого екземпляру правовстановлюючого документу до архіву установи через встановлену помилку. Копія оспорюваного державного акту надана позивачем як доказ до позову, що розглядається (а.с.7) Тобто оспорюваний правовстановлюючий документ не знаходиться у відповідача [PERSON], оскільки він в грудні 2014 року здав його до архіву управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області у зв»язку із встановленою помилкою, що доводиться довідкою управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області від 29.12.2014 року №6469 (а.с.31) та на ньому здійснено відмітки щодо його зіпсованості. Рішень щодо неправомірності дій управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області суду не надано. Згідно довідки архівного відділу Жмеринської міської ради від 17.04.2014 року №01-11-2/38 на адвокатський запит вказано, що у рішенні Жмеринської міської ради 18 сесії 5-го скликання за №517 від 24.11.2008 року «Про приватизацію земельних ділянок» нічого не відображено про передачу у власність даної земельної ділянки [PERSON] (а.с.8), що також підтверджується і копію повного тексту наданого суду рішення 18 сесії 5 скликання Жмеринської міської ради від 24.11.2008 року № 517 Про приватизацію земельних ділянок (а.с. 24-26) Рішення «Про затвердження технічної документації із землеустрою» щодо складання документів, що посвідчують право власності на державний акт та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] прийнято на засіданні 18 сесії 5 скликання Жмеринської міської ради від 24.11.2008 року за № 515 (а.с.27) [PERSON] прийшов до висновку, що невірне вказання номера рішення є помилкою та здав державний акт до правонаступника установи, яка його видала - управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області. Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим [NUMBER], що розташована в [ADDRESS], що сформований 15.04.2015 року вбачається, що її власником є [PERSON] на підставі Державного акту від 01.12.2009 року [NUMBER], що оспорюється. ПП «Адіс» розташована через прохід з точок А до Б, де в описі меж зазначено землі загального користування (а.с.34-36) Таким чином позивачем шляхом подання позову про визнання недійсним правовстановлюючого документа про право власності на специфічний об»єкт нерухомості - земельну ділянку, що належить [PERSON] реалізовано своє право на захист господарської діяльності приватного підприємства від наслідків судових рішень, що винесені за позовом [PERSON], виконання яких призводить до збитків у діяльності вказаного підприємства. Тому виходячи із характеру спірних правовіднивин та предмету спору, суд вважає, що встановлені обставини регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Перешкоджання господарській діяльності підприємства може бути підставою для притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до норм Кримінального кодексу України, що викладені у розділі 7-злочини у сфері господарської діяльності. Відповідно до ст. 78 ЗК України в чинній редакції право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст.ст. 80, 81 ЗК України суб'єктами права власності на землю є зокрема громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". В редакції, чинній на час видачі оспорюваного державного акту відповідно до норм ст. 125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно п.п.п.2.9, 3.1 інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, що затверджений наказом N 43 від 04.05.1999 року, що втратила чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства N 404 ( z1259-13 ) від 03.07.2013 \ в редакції чинній на час видачі державного акту, заповнення, видача державних актів на право власності на земельну ділянку покладається на Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та його структурні підрозділи. Згідно п. 3.2. вказаної інструкці державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку здійснювалась структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України. П. 3.10. вказаної інструкції передбачено, що у випадку припинення права власності чи користування земельною ділянкою документ, який посвідчує це право, повертається до архіву державного органу земельних ресурсів, де зберігається другий примірник цього документа. Відповідно до п.4.1. вказаної інструкції власники земельних ділянок зберігають видані їм державні акти і договори як документи періодичного використання. Також розділом 5 вказаної інструкції визначено порядок видачі дубліката державного акта при втраті або псуванні оригіналу,коли вказаною установою видається відповідний дублікат. Відповідно до п. 4.4, 4.5 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою", що затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року N 325, що втратив чинність згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року N 537 передбачала, що у разі виявлення у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок землевласником (землекористувачем) такий землевласник (землекористувач) звертається до відповідного територіального органу Держкомзему із заявою (клопотанням) про видачу нового державного акта, у якому відображається суть виявлених помилок та йому видається новий державний акт видається протягом 15 робочих днів з дати надходження вищезазначених документів до територіального органу Держкомзему за рахунок органу, який здійснив реєстрацію такого державного акта. При видачі нового державного акта державний акт, у якому було допущено помилку, повертається до відповідного територіального органу Держкомзему і вважається зіпсованим. Відповідно до Указу Президента України «Про Державне агентство земельних ресурсів України» із змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 965/2011 від 05.10.2011 затверджено Положення про Державне агентство земельних ресурсів України та встановлено, що Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів, у тому числі за укладеними міжнародними договорами України, стороною в яких є Державний комітет України із земельних ресурсів. Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 18 вказаного Закону на підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Відповідно до розділу V ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ вказаного закону кабінету Міністрів України до 1 липня 2016 року вказано забезпечити автоматизоване перенесення записів Державного реєстру земель про речові права на земельні ділянки та їх обтяження, про суб'єктів таких прав та документи, що посвідчують такі права, до Державного реєстру прав. З моменту автоматизованого перенесення відповідної інформації перенесені записи вважаються відомостями Державного реєстру прав, а права та обтяження на відповідні земельні ділянки - зареєстрованими (крім випадків, коли права на такі земельні ділянки зареєстровані в Державному реєстрі прав після 1 січня 2013 року). Таким чином, оцінивши докази, проаналізувавши встановлені обставини, нормативно- правові акти, що їх регулюють суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позву ПП «Адіс». Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Позивачем не доведено належними засобами доказування та яким чином те, що видача [PERSON] та здача [PERSON] державного акту серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку [PERSON] в розмірі 0,0612 га з кадастровим [NUMBER], що розташована в [ADDRESS], зареєстрований 16.11.2009 року порушує право позивача. Обраний представником спосіб захисту цивільних прав (визнання недійсним та скасування державного акту) не відповідає зазначеним у позові та висловленим ним у судовому засіданні обставинам, щодо порушення його прав на ведення господарської діяльності. Порушення прав позивача як землевласника не встановлено, не доведено суду те, що позивач є землевласником. Також не доведено належними засобами доказування неправомірності дій управління Держземагенства у Жмеринському районі Вінницької області щодо видачі [PERSON] та здачею [PERSON] оспорюваного державного акту. Таким чином, вимоги позову є необгрунтованими та безпідставними, в зв'язку з чим саме в позові слід відмовити. Суд не погоджується, що рішення апеляційного суду Вінницької області від 09.09.2011 року, що набуло законної сили та яким встановлено загрозу життю, здоров»ю, майну [PERSON] та його сім»ї та вжито заходів для їх усунення може розглядатись як порушення права ПП «Адіс», яке б підлягало захисту, що є передумовою, відповідно до ст. 3 ЦПК України для звернення до суду. Виконання рішення суду в такому вигляді є негативними наслідками для позивача, саме який порушив на час винесення вказаного рішення права [PERSON], а понесення ПП «Адіс» будь-яких збитків, що пов»язані із діями [PERSON] суду не наведено. Сама по собі невідповідність номера рішення у державному акті дійсному не може бути підставою для визнання його незаконним та скасування. Рішення Жмеринської міської ради №515 від 24.11.2008 року 18 сесії 5-го скликання не скасоване та є чинним. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на недотримання п.п.144, 148 Порядку ведення Державного земельного кадастру, що затверджений постановою КМ України, від 17.10.2012, № 1051, оскільки він передбачає виправлення помилки при встановленні факту невідповідності відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які є підставою для внесення таких відомостей, а не внесення виправлень у правовстановлюючий документ особи. Та вказаний порядок взагалі не поширюється встановлені обставини, а регулює порядок ведення Державного земельного кадастру - єдиної державної геоінформаційної системи відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;, державну реєстрацію земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера та ведеться лише з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю та не поширюється на правовідносини власності. Оскільки в судовому засіданні не знайшли підтвердження порушення прав позивача, то відсутні підстави для застосування строків позовної давності. Відповідно до ст.ст.ч.1 ст. 3, 13, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 78, 80, 81, 90 ч.2, 125, 126 ЗК України,

Outcome: dismissed