Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить зобов'язати [PERSON] надати дозвіл на постійне проживання малолітнього [PERSON], [INFO] за кордоном, а саме в Російській Федерації. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак сімейне життя не склалося і рішенням Конотопського міськрайонного суду від 19 серпня 2011 року їх шлюб розірваний, а сина залишено на виховання їй. 29.12.2012 року вона зареєструвала шлюб з громадянином Росії [PERSON] у зв'язку з чим вона та її малолітній син отримали дозвіл на тимчасове проживання на території РФ. На даний час вона разом з чоловіком та сином мешкає в квартирі чоловіка за адресою: [ADDRESS]. Крім того, за станом здоров'я вона та син потребують постійної медичної консультації у кваліфікованих спеціалістів, яку отримують в Московських медичних закладах. Тому вона бажає оформити документи на своє та сина постійне проживання в РФ, що відповідає інтересам малолітньої дитини. Однак, відповідач надати дозвіл на постійне місце проживання сина за кордоном категорично відмовився. У зв'язку з вищевикладеним вона і звернулася до суду. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує та пояснив, що у нього з позивачкою виникли неприязні стосунки і знайти спільну мову вони не можуть. Він бажає спілкуватися з сином, але позивачка не дає йому такої можливості. Він бачив сина лише здалеку і жодного разу не спілкувався з ним. Коли приходив з подарунками до дитини, то [PERSON] влаштовувала істерику і не давала йому побачити дитину. Надання дозволу на постійне проживання сина за кордоном остаточно позбавить його можливості спілкуватися з дитиною та приймати участь в його вихованні. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Конотопської міської ради Марченко І.В. при вирішенні питання покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками малолітнього ї [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19.08.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, залишено [PERSON] на виховання сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 6). В листопаді 2013 року відповідач звертався до служби у справах дітей Конотопської міської ради з заявою про визначення способів участі у вихованні дитини. Розглянувши звернення відповідча, комісія з питань захисту прав дитини при виконкомі Конотопської міської ради 21.11.2012 року винесла рішення, яким встановила порядок зустрічей з малолітньою дитиною (а.с. 40). 29.12.2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Росії [PERSON] ( а.с. 8). Позивачка [PERSON] разом з сином [PERSON] отримали дозвіл на тимчасове проживання на території Росії на термін до 18.03.2016 року ( а.с. 7) та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 11-12). Вказана квартира належить на праві власності матері її чоловіка [PERSON], яка за вказаною адресою не зареєстрована ( а.с. 27-31). Згідно довідки ТОВ "БРАН" № 15/7 від 12.11.2013 року [PERSON] працює асистентом менеджера по закупівлі з 09.04.2013 року по теперішній час, її середньомісячна заробітна плата складає 50 000 рублів (а.с. 22). Малолітній [PERSON], [INFO]., відвідує МБДОУ дитячий садок № 31 в с. Красногорськ Московської області з 02.09.2013 року по теперішній час (а.с. 23), а також отримує послуги з догляду та розвитку (а.с. 24-26). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] та [PERSON], в квартирі маються всі необхідні умови для проживання та виховання неповнолітньої дитини. Район, де мешкає сім'я, має розвинуту інфраструктуру: освітні, медичні, культурні заклади, зупинка суспільного транспорту, торгові центри розміщені в кроковій доступності ( а.с. 51-52). Відповідач [PERSON] проживає в м. Конотоп, має постійний дохід, працює інкасатором філії Сумського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" та позитивно характеризується за місцем роботи, його заробітна плата за період з жовтня 2012 року по вересень 2013 року включно складає 33960 грн., а сплачені аліменти - 9852,45 грн. ( а.с. 34, 35). Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року. Згідно ст. 3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Відповідно до ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою Кабінету міністрів України від 24.03.2004 року № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 1 ЦПК України суд захищає порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Дослідивши добуті докази і даючи їм оцінку, суд вважає, що позивачка та її представник не надали суду переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачем порушені будь-які її права або права малолітнього сина, оскільки рішенням суду визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю, позивачці та її сину дозволено тимчасове проживання на території Росії лише до 18.03.2016 року, а відповідач надав дозвіл на тимчасовий виїзд сина до Росії. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed