Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У травні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 6340,60грн компенсації за невикористану відпустку в період з 12.11.2012р. по 04.07.2013р., 85598,1грн середньої заробітної плати за весь час затримки повного розрахунку з 05.07.2013р. по 15.05.2014р., а також 5000грн на відшкодування моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що за трудовим договором він працював у відповідача з 12.11.2012р. по 04.07.2013р. на посаді директора КП "Центральний ринок", при розрахунку він досі не отримав повну компенсацію за невикористану відпустку, а тому має право на компенсацію - середню заробітну плату за весь час затримки повного розрахунку; його звернення до відповідача з вимогою проведення належного розрахунку залишаються без відповіді; невиплата належних йому сум поставило його вкрай тяжке матеріальне становище, що призвело до моральних страждань. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, зазначені обставини підтвердив, просив вимоги задовольнити; представник відповідача - проти позову заперечив, посилаючись на проведення повного розрахунку з позивачем по закінченню вирішення спору у суді. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач [PERSON] з 12.11.2012р. працював на посаді директора КП «Центральний ринок», що підтверджується копією наказу №12 від 13.11.2012р. Рішенням Ради Засновників КП "Центральний ринок", оформленим протоколом №7 від 04.07.2013р., позивача звільнено з займаної посади на підставі п.6 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. При звільненні 04.07.2013р. позивач повного розрахунку не отримав; з приводу звільнення та належних до виплати позивачу сум між сторонами існували спори, які на даний час вирішені. Відповідач провів розрахунок по звільненню з позивачем по завершенню спору: 13.09.2013р. виплатив позивачу 22022,17грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1368,69грн розрахункових (компенсації за невикористану відпустку). За скаргою позивача у квітні-травні 2014р. інспекцією з питань праці (ТДІзПП у Миколаївській області) проведена перевірка відповідача та встановлене неправильне визначення суми розрахунку при звільненні, недоплата позивачу належної суми компенсації за невикористану відпустку; виданий припис про усунення порушення, який відповідачем виконаний виплатою позивачу 03.06.2014р. донарахованої суми компенсації у розмірі 2246,38грн. Зазначене підтверджене копіями листів, розрахункових документів, приписів. Відповідно до ст.117 КЗпП України підприємство, винне у затримці розрахунку при звільненні, несе відповідальність у вигляді виплати звільненому працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про суми розрахунку, який вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування визначається органом, який виносить рішення по суті спору. За обставинами справи слідує, що між сторонами з приводу сум розрахунку існує спір. Сума розрахунку була перевірена компетентним органом з питань праці, виявлена невідповідність нарахувань за невикористану відпустку вимогам правових норм, яка в наступному усунена: 03.06.2014р. позивачу виплачена компенсація в повному обсязі, тобто проведений повний розрахунок. Отже, затримка розрахунку позивача (який на час звільнення на роботі був відсутній) тривала 70 робочих днів: з 05.07.2013р. по 13.09.2013р. через спір щодо звільнення позивача, та з 06.05.2014р. по 03.06.2014р. - час виконання припису інспектора праці щодо розрахунку з позивачем. Відшкодування періоду затримки, виходячи з середньоденного заробітку 317,03грн (визначений у рішенні суду від 15.07.2013р.) буде становити 22192,10грн. Проте, розмір відшкодування суд вважає за необхідне зменшити до 13000грн через те, що спір про суми розрахунку на час пред'явлення позову можливо було вирішити на користь працівника лише частково. З урахуванням того, що на даний час борг по розрахунку з позивачем підприємством вже ліквідовано, вимоги про стягнення сум компенсації за невикористану відпустку задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст.237-1 КЗпП України провадиться відшкодування моральної шкоди працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд визнає той факт, що не проведення з позивачем своєчасного повного розрахунку завдає йому моральних страждань, призводить до інших негативних наслідків, тому вимогу про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити; при цьому, з урахуванням обставин справи, суму компенсації в 1000грн суд вважає достатнім відшкодуванням моральної шкоди позивачу. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір. Крім того, позивачу пропорційно задоволених вимог також присуджуються з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати. Зокрема, витрати на правову допомогу підлягають частковому відшкодуванню на суму 1000грн з урахуванням часткового задоволення позову та з урахуванням положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011р., згідно якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Outcome: partial