Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

27.10.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", про поділ майна подружжя та поділ боргових зобов`язань. В обґрунтування вимог посилається на те, що з 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.11.2020 шлюб між подружжям розірвано. За час спільного проживання у шлюбі, позивачем в інтересах сім`ї та за згодою іншого з подружжя 24.07.2013 року було укладено з ПАТ АБ «Укргазбанк» кредитний договір №004/07/2013/216, відповідно до п. 1.1 якого Банк надає Позичальнику кредит у сумі 179 790 грн. При цьому, з п.1.2. кредитного договору вбачається, що кредит надається на придбання майнових прав на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно п.2.1 договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно без оформлення заставної 24.07.2013 року, укладеного за цим Договором між Банком та Позичальником у забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, Банком приймаються майнові права, які визначені в п.1.2 кредитного договору, а саме: однокімнатна квартира [ADDRESS] . 07.10.2013 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності отримав право власності на квартиру [ADDRESS] . Тобто, спірна квартира є спільним майном подружжя, оскільки була придбана позивачем і відповідачем за спільні кошти подружжя у період перебування у шлюбі та за кредитні кошти. На підставі наведеного, позивач просить провести розподіл спільного майна подружжя - квартири [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частки квартири [ADDRESS] , за кожним. Також просить здійснити розподіл боргових зобов`язань подружжя за кредитним договором від 24 липня 2013 року №004/07/2013/216 поклавши обов`язок щодо його повернення на [PERSON] та [PERSON] а в рівних частинах. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 16.11.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 22.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом, призначено підготовче засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" - Нестрижена С.Б., на адресу суду направила клопотання про приєднання письмових пояснень, в яких вказала наступне. Відповідно до Кредитного договору № 004/07/2013/216 від 24 липня 2013р. (далі - Кредитний договір), укладеного між АБ «УКРГАЗБАНК» (Банк) та [PERSON] (Позичальником), Банк надав кредит у сумі: 179 790,00 грн. (Сто сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто гривень 00 копійок) на придбання майнових прав на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , строком дії з 24 липня 2013р. по 23 липня 2028 року. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, одночасно між Банком та Позивачем [PERSON] (Іпотекодавцем) був укладений та нотаріально посвідчений 24 липня 2013р. за реєстровим № 895 приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В. «Іпотечний договір «Майнових прав на нерухоме майно» без оформлення заставної» (далі - Іпотечний договір). Згідно п.2.1. Іпотечного договору, Предметом іпотеки є: майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 46,10 кв. м., житловою площею - 16,70 кв. м., кількість кімнат - 1 (Одна), яка є складовою та невід`ємною частиною об`єкту капітального будівництва, спорудження якого здійснює ТОВ «Компания «Парадиз» за будівельною адресою: [ADDRESS] , та сама квартира після здачі в експлуатацію та отримання правовстановлювальних документів (далі - Предмет іпотеки) продовжує бути предметом іпотеки. Іпотечним договором передбачено, що цей Предмет іпотеки є спільною сумісною власністю подружжя, даний договір укладений Іпотекодавцем в інтересах сім`ї та за згодою другого з подружжя, а саме [PERSON] , підпис якої на заяві про таку згоду засвідчений приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Сіряковою О.В. 24.07.2013р. за реєстровим №894, тобто її згода отримана в установленому законом порядку (п.2.5. Іпотечного договору). Також, у відповідності до п.2.3. Кредитного договору, зобов`язання за Кредитним договором забезпечується фінансовою порукою [PERSON] (ІПН [NUMBER] ). На теперішній час, з урахуванням проведення часткової сплати сум за Кредитним договором, подружжям в солідарному порядку не виконано повернення кредитних коштів, тому наявний кредитний борг перед Банком, розмір якого станом на 20 грудня 2021 року складає: 79582,65 грн, (Сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривень 65 копійок), з яких: заборгованість по кредиту поточна - 78891,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 0,00 грн.; заборгованість по процентах поточна - 691,65 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 0,00 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості станом на 20.12.2021р. (включно). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час, дату і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надіслання судової повістки за останнім відомим місцем проживання. 29.12.2021 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Безушко С.В. надав до канцелярії суду заяву про визнання позову, в якій просив справу розглядати без його участі та без участі відповідачки. Зазначив, що наслідки визнання позову зрозумілі. Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе проводити підготовче засідання за відсутності учасників справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Як вбачається з рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.11.2020 у справі №490/4980/20 сторони уклали шлюб 29.09.2012 року, зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 514 24.07.2013 року позивачем [PERSON] укладено з ПАТ АБ «Укргазбанк» кредитний договір №004/07/2013/216, на підставі якого Банк надав кредит у сумі: 179790,00 грн. (Сто сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто гривень 00 копійок) на придбання майнових прав на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , строком дії з 24 липня 2013р. по 23 липня 2028 року. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань, одночасно між Банком та Позивачем [PERSON] (Іпотекодавцем) був укладений та нотаріально посвідчений 24 липня 2013р. за реєстровим № 895 приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В. «Іпотечний договір «Майнових прав на нерухоме майно» без оформлення заставної» (далі - Іпотечний договір). Згідно п.2.1. Іпотечного договору, Предметом іпотеки є: майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 46,10 кв. м., житловою площею - 16,70 кв. м., кількість кімнат - 1 (Одна), яка є складовою та невід`ємною частиною об`єкту капітального будівництва, спорудження якого здійснює ТОВ «Компания «Парадиз» за будівельною адресою: [ADDRESS] , та сама квартира після здачі в експлуатацію та отримання правовстановлювальних документів (далі - Предмет іпотеки) продовжує бути предметом іпотеки. Іпотечним договором передбачено, що цей Предмет іпотеки є спільною сумісною власністю подружжя, даний договір укладений Іпотекодавцем в інтересах сім`ї та за згодою другого з подружжя, а саме [PERSON] , підпис якої на заяві про таку згоду засвідчений приватним нотаріусом Миколаївського МНО Миколаївської області Сіряковою О.В. 24.07.2013р. за реєстровим №894, тобто її згода отримана в установленому законом порядку (п.2.5. Іпотечного договору). Також, у відповідності до п.2.3. Кредитного договору, зобов`язання за Кредитним договором забезпечується фінансовою порукою [PERSON] (ІПН [NUMBER] ). На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.10.2013 року за № 10369701 квартира [ADDRESS] загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., на праві приватної власності належить [PERSON] , На підставі висновку про вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м. власником якого є [PERSON] , станом на 27 липня 2021 року, при існуючих на цей момент умовах ринку і діючого законодавства, оціночна (ринкова) вартість склала 92811 (дев`яносто дві тисячі вісімсот одинадцять) гривень. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.11.2020 у справі №490/4980/20 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29 вересня 2012 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 514 - розірвано. Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ч.2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч.1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімї. Також суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, зокрема, те що, у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно (яке включає в себе зокрема майнові права та зобов`язання), яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц. Судом встановлено, що майнові права на квартиру [ADDRESS] , у позивача виникли на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №54/06/2013 від 21.06.2013 року укладеного між позивачем та ТОВ "компания "Парадиз", а право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за позивачем 07.10.2013 року на підставі свідоцтва про право власності № 10369701 від 07.10.2013 року, тобто в період шлюбу з відповідачкою. За такого, оскільки нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] було набуте сторонами під час перебування в шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину. При цьому, суд зазначає, що положеннями Закону «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. При цьому поділ спільного майна, зокрема іпотечного, не є розпорядженням ним, оскільки в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності. Із урахуванням зазначеного, перебування нерухомості в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя та не порушує прав іпотекодержателя. Про це зазначено, зокрема в Постанові ВС від 08.07.19 по справі №522/17048/15-ц та Постанові ВС від 03.06.20 по справі №201/6412/17. Крім того, Верховний Суд України у постанові від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 вказує, що у сімейному праві діє презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя, що не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Таким чином, той з подружжя, хто оспорює презумпцію права спільної сумісної власності, повинен доводити в суді обставини, проти яких заперечує. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Таким чином, боргові зобов`язання перед позикодавцем, несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України). Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду в складі колегії судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду викладеної у постанові від 09.01.2020 у справі №367/7110/14-ц (провадження № 61-12957св19), якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. У постанові від 03.05.2018 р. у справі №639/7335/15-ц Верховний Суд зазначив, що тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той із подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: 1) договір уклав другий із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дає змогу кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий із подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно використано в інтересах сім`ї. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17.04.2019 р. у справі №61-36690св18: "Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Майно, одержане за договором позики і використане в інтересах сім`ї, є спільною сумісною власністю подружжя". На теперішній час, з урахуванням проведення часткової сплати сум за Кредитним договором №004/07/2013/216 від 24.07.2013 року укладеним між позивачем [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк», подружжям в солідарному порядку не виконано повернення кредитних коштів, тому наявний кредитний борг перед ПАТ АБ "Укргазбанк", розмір якого станом на 20 грудня 2021 року складає: 79582,65 грн, (Сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривень 65 копійок), з яких: заборгованість по кредиту поточна - 78891,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 0,00 грн.; заборгованість по процентах поточна - 691,65 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 0,00 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості станом на 20.12.2021р. (включно). А тому, вказане зобов`язання за Кредитним договором №004/07/2013/216 від 24.07.2013 року укладеним між позивачем [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк», підлягає розподілу між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Зважаючи на вищенаведене та оскільки відповідачка визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд за згодою сторін та враховуючи положення частин 3 та 4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі. Суд вбачає достатні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме щодо розподілу спільного майна подружжя - квартири [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частки квартири [ADDRESS] , за кожним, а також щодо розподілу боргових зобов`язань подружжя за кредитним договором від 24 липня 2013 року №004/07/2013/216 поклавши обов`язок щодо його повернення на [PERSON] та [PERSON] а в рівних частинах.

Outcome: approved