Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 09.09.2014 року. На обґрунтування позовних вимог позивач в заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 09.09.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків у розмірі, передбаченому угодою. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав належним чином. У зв`язку з цим, станом на 18.08.2019 року виникла заборгованість в розмірі 11495,55 гривень, яка складається з наступного: 416,77 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7305,18 гривень - нараховна пеня за прострочене зобов`язання; 2750,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 523,60 грн. - штраф (процентна складова). На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов та заперечення, згідно яких відповідач заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що він не укладав письмового кредитного договору з позивачем. Підписана ним анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 09.09.2014 року лише підтверджє його бажання оформити карту для виплат, яка за своїм характером не є кредитною, а тому не може підтверджувати факт укладення кредитного договору. Позивачем не доведено належними та допустими доказами факту офомлення ним кредитної картки "Універсальна". Позивачем мало місце надання відповіді на відзив, згідно якої між сторонами був укладений письмовий кредитний договір шляхом укладання договору приєднання. Відповідачем 09.09.2014 року було підписано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно умов якої ним було отримано кредит на умовах, визначених даною заявою, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які розташовані на сайті банку. Згідно анкети-заяви від 09.09.2014 року [PERSON] висловив свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна", засвідчивши це своїм підписом. Заборгованість по кредитному договору підтверджується належним та допустими доказами. Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про підтримання позову та розгляд справи за відсутності їх представника. В судове засідання відповідач не з`явився. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача, проти задоволення позову заперечують з підстав, наведених в відзиві на позов та запереченні. Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості за договором станом на 18.08.2019 року; копію анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 09.09.2014 року; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна"; витяг Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку; копію банківської ліцензії; копію витягу з статуту; копію виписки по основній картці на ім`я [PERSON] за період з 09.09.2014 року по 14.11.2019 роуку; наказ СП-2010-256 від 06.03.2010 року про затвердження Умов та правил надання банківських послуг для Приватбанку і всіх дочірніх банків; каназ ПриватБанку від 20.02.2007 року №PR-2007-249), суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 09.09.2014 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», назву якого замінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» (а.с.6). У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Крім того, він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua (а.с.6). До кредитного договору банк надав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.7) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-22), які не підписані позичальником. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У анкеті-заяві позичальника від 09.09.2014 року процентна ставка та нарахування неустойки не зазначено. Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, [PERSON] не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 09.09.2014 року шляхом підписання Анкети-заяви. Крім того, з наявної в матеріалах справи копії копії анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 09.09.2014 року вбачається, що 09.09.2014 рооку між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, при цьому, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, [PERSON] виявив бажання оформить на своєї ім`я карту для виплат, що підтверджується відповідною відміткою саме в графі "Карта для виплат" (а.с.6). Наведене спростовує доводи позивача з приводу того, що укладеня кредитного договору мало місце шляхом отримання відповідачем кредитної картки "Універсальна". Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (штрафу та пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 09.09.2014 року станом на 18.08.2019 року складає 11495,55 гривень, в тому числі: 416,77 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7305,18 гривень - нараховна пеня за прострочене зобов`язання; 2750,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 523,60 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5). Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату штрафу та пені, у АТ КБ «Приватбанк», на думку суду, є право на стягнення тільки суми непогашеного тіла кредиту. Вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення неустойки задоволенню не підлягають, бо недоведені належними доказами. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). За таких обставин, суд приходить до висновку проте, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 416 грн. 77 коп., що складається із заборгованості за кредитом (простроченим тілом кредиту) у розмірі 416 грн. 77 коп. Доводи відповідача з приводу того, що він не укладав письмового кредитного договору з позивачем, а підписана ним анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 09.09.2014 року лише підтверджє оформлення карти для виплат, а не (як вказав позивач) карти "Універсальна", яка за своїм характером не є кредитною, а тому не може підтверджувати факт укладення кредитного договору, суд не бере до уваги та оцінює їх критично, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Так, наявна в матеріалах справи підписана відповідачем анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 09.09.2014 року підтверджує, що під час підписання даної заяви, окрім погодження складових частин умов договору, останньому одночасно було роз`яснено про умови кредитування та відомості про сукупну вартість кредиту. Наведене вказує на те, що відповідачем (позичальником) мало місце погодження умов саме кредитного договору. В свою чергу наявна в матеріалах справи виписка по основній картці на ім`я [PERSON] за період з 09.09.2014 року по 14.11.2019 роуку підтверджує отримання кредитних коштів відповідачем на карту та їх подальший рух. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 69 грн. 73 коп. (416,77 грн. х 100 : 11495,55 грн. = 3,63%, 1921 х 3,63% = 69 грн. 73 коп.). На підстав викладеного та

Outcome: partial