Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

20.03.2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом. В направленому на адресу суду позові позивачі зазначили, що згідно договору дарування від 19.06.2009 року їм на праві приватної власності належить по 13/100 житлового будинку [ADDRESS] Відповідачці [PERSON] належить 13/50 частин цього будинку; відповідачці [PERSON] 6/25 частин цього будинку; відповідачці [PERSON] 6/25 частин будинку. Будинок поділений на 4 квартири , складається з прибудови, погребу, вбиральні та споруд розташованих на земельній ділянці площею 2616 кв.м. Їм належить квартира №1. Рішенням Миргородської міської ради від 25.09.2009 року їм надано дозвіл на розробку технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на земельну ділянку за вказаною адресою орієнтовною площею 600 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Тоді ж було з'ясовано, що рішеннями Миргородської міської ради від 04.07.2008 року, від 17.07.2009 року від 14.12.2012 року відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності та в подальшому кожним з відповідачів на підставі відповідних рішень було отримано державні акти на право власності на земельні ділянки: [PERSON] -площею 888 кв.м.; [PERSON] -площею 421 кв.м.; [PERSON] -площею 338 кв.м. Законом передбачено, що у співвласників жилого будинку виникає спільна сумісна власність на земельну ділянку. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом, або не встановлено судом. З урахуванням вище зазначеного вважають, що земельна ділянка на якій розташований житловий будинок площею 2616 кв.м. підлягала спочатку передачі всім співвласникам будинку у спільну сумісну власність, а лише після того можливий її поділ в натурі за умови попереднього визначення співвласниками розмірів земельних часток. В той же час земельна ділянка площею 2616 кв.м. у спільну сумісну власність співвласників житлового будинку не передавалася; розмір земельних часток відповідачів попередньо не визначався. В порушення вказаних норм закону відповідачі самостійно визначили розмір і межі земельних ділянок без погодження з ними. У власність відповідачки [PERSON] передана частина земельної ділянки, яка перебувала у користуванні попередніх власників квартири, яка на даний час належить їм. Під час формування земельних ділянок відповідачів була порушена пропорційність поділу землі. При подібному розподілі земельних ділянок вони та відповідачі [PERSON] і [PERSON] позбавлені можливості проходу до господарських будівель і споруд, що належать їм на праві спільної часткової власності. Відстань від межі земельної ділянки [PERSON] до стіни їхнього квартири складає менше 1,0 м., у зв'язку з чим вони позбавлені можливості обслуговувати свою частину будинку. Внаслідок викладеного порушуються їхні права та законні інтереси. Просять суд визнати незаконними та скасувати рішення Миргородської міської ради від 04.07.2008 року, від 17.07.2009 року від 14.12.2012 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують права власності [PERSON] на земельну ділянку 888 кв.м., [PERSON] на земельну ділянку площею 421 кв.м. ; [PERSON] на земельну ділянку площею 338 кв.м. ( у тому числі земельну ділянку площею 282 кв.м та земельну ділянку площею 56 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та безоплатну передачу цих земельних ділянок у власність відповідачів. Визнати недійсними державні акти: [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 888 кв.м., виданий на ім'я [PERSON]; [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 421 кв.м. виданий на ім'я [PERSON] Визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] Скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельних ділянок зареєстрованих за відповідачками [PERSON], [PERSON], [PERSON] Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на належні їм земельні ділянки. Визначити між ними та відповідачами [PERSON] , [PERSON], [PERSON] порядок користування землею згідно варіанту №4 висновку земельно-технічної експертизи проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Огризков А.А. позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили його задовольнити, як законний та обґрунтований. Позивач [PERSON] позов просив задовольнити, вважаючи свої права, як землекористувача земельної ділянки розташованої в [ADDRESS] порушеними . Просив суд визнати недійсними державні акти: [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 888 кв.м., виданий на ім'я [PERSON]; [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 421 кв.м. виданий на ім'я [PERSON] Визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] Скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельних ділянок зареєстрованих за відповідачками [PERSON], [PERSON], [PERSON] Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на належні їм земельні ділянки. Визначити між ними та відповідачами [PERSON] , [PERSON], [PERSON] порядок користування землею згідно варіанту №4 висновку земельно-технічної експертизи проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та в його задоволенні просила відмовити, оскільки її не влаштовує запропонований позивачкою порядок користування земельною ділянкою. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити, вважаючи, що все повинно залишитися так, як існує на даний час . Пояснила, що тривалий час лише вона займалася збереженням як земельної ділянки так і квартир будинку. Крім того, звернула увагу суду на рішення Апеляційного суду Полтавської області по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до неї про оспорювання права власності на земельну ділянку, яким в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] було відмовлено. Відповідачка [PERSON]. позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити, оскільки її влаштовує вже існуючий порядок користування земельними ділянками, який закріплений у правовстановлюючих документах, що оспорюються позивачами. Просила застосувати до позовних вимог [PERSON], [PERSON] строки позовної давності. Представник відповідача Миргородської міської ради Лисенко Р.О., який діє на підставі доручення позов не визнав, а в його задоволенні просив відмовити, вважаючи існуючий порядок розподілу земельних ділянок між сторонами правомірним, та що в разі якихось суперечностей між учасниками процесу може бути встановлений земельний сервітут. Міська рада, як власник земельної ділянки діяла в межах своїх повноважень видаючи відповідні правовстановлюючі документи на землю. До позовних вимог [PERSON], [PERSON] просив застосувати строки позовної давності. Представник третьої особи Управління Держземагенства у Миргородському районі в судове засідання не з'явився. Установа належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи. Третя особа -Реєстраційна служба Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області в судове засідання не з'явився. Установа належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 19 червня 2009 року [PERSON] та [PERSON] отримали у власність на підставі договору дарування 13/50 частин житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в [ADDRESS], та вцілому складається з жилого будинку А-1, житловою площею 93,7 кв.м., загальною площею 186,8 кв.м., сараю з прибудовою Б., погребу Г, вбиральні Д, споруд на земельній ділянці Миргородської міської ради 1000,0 кв.м. Їх право власності було зареєстровано в ДКП «Миргородтехінвентаризація» (а.с.9-113; 17). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] поділений на чотири квартири. Позивачам [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS], [PERSON]. належить квартира [ADDRESS], [PERSON] належить квартира [ADDRESS], [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . [PERSON]. є власницею квартири №1 на підставі договору дарування від 07 серпня 2007 року , за умовами якого вона отримала у дар 13/50 частин житлового будинку за [ADDRESS] що складається з житлового будинку А-1, житловою площею 93,7 кв.м., загальної площі 186,8 кв.м., та господарських споруд, розміщених на земельній ділянці 1000 кв.м. (а.с. 121-124). Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] ( [PERSON]) має на праві приватної власності земельну ділянку розміром 0,0888 га. по [ADDRESS] (а.с.15). [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 0,0421 га за адресою [ADDRESS] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.24). Квартиру [ADDRESS] [PERSON] має у власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 1992 року (а.с.105-107) [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 0,0282 га на підставі свідоцтва про право власності, на нерухоме майно за адресою : [ADDRESS], а квартиру [ADDRESS] [PERSON] має у власності на підставі договору дарування від 05 квітня 2012 року (а.с.103-104). Статтею 14 Конституції України громадянам гарантується право власності на землю. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. (ч. 1 ст. 125 , ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). У статті 153 ЗК України закріплено гарантії права власності на земельну ділянку. Згідно вимог частини першої цієї статті власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, а відповідно до ч. 1 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Підставами для визнання державного акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який його видав. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів сторін у справі. Підставою для задоволення позову повинно бути встановлення судом факту такого порушення. Судом встановлено, що відповідачкою [PERSON]. отримано державний акт на право власності на земельну ділянку 06 листопада 2008 року, а позивачі [PERSON], [PERSON] стали власниками квартири [ADDRESS] 19 червня 2009 року. Отже, на момент прийняття Миргородською міською радою відповідного рішення про затвердження [PERSON]. технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності даної відповідачки на землю та на момент видачі їй державного акта на право власності на земельну ділянку, позивачі не були співвласниками будинку, а тому не можуть ставити питання про пропорційність виділення землі між усіма співвласниками. Крім того, з даним позовом до відповідачки [PERSON] позивачі звернулися 20.03.2015 року. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вимоги, які заявлені позивачами до [PERSON] стосовно визнання незаконними та скасування рішення Миргородської міської ради від 04.07.2008 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності [PERSON] на земельну ділянку та визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку виданого на її ім'я заявлені з пропуском строку позовної давності. Відповідачка [PERSON] наполягала на застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності. Позивачами [PERSON], [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що їм не було відомо у 2009 році про встановлений порядок землекористування та про наявність у даної відповідачки правовстановлюючих документі на землю. Отже, строки позовної давності підлягають застосуванню до позовних вимог заявлених позивачами до [PERSON]. Також, відносно позовних вимог про скасування рішень Миргородської міської ради стосовно затвердження технічної документації із землеустрою на земельні ділянки відповідачів, суд приходить до наступних переконань. Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до п."б" ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. За ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ст.21 Закону України "Про основи містобудування" визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Згідно з ч.2 ст.12 Закону України "Про планування і забудову територій" сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, в тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок. Отже, Миргородська міська рада, як власник спірної земельної ділянки, на час видачі правовстановлюючих документів відповідачам на землю, діяла в межах своїх повноважень. Звертає на себе увагу той факт, що позивачі [PERSON], [PERSON] ставлять перед судом вимоги стосовно визнання незаконними рішень Миргородської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою та скасування державних актів на землю виданих відповідачам і претендують на поділ земельної ділянки площею 2616,0 кв.м., як зазначено у висновку земельно-технічної експертизи площа земельної ділянки по [ADDRESS] згідно кадастрового плану складає 2410,0 кв.м. В той же час, з договору дарування від 19.06.2009 року, за яким позивачі стали власниками квартири [ADDRESS] вбачається, що житловий будинок і споруди по [ADDRESS] розташовані на земельній ділянці Миргородської міської ради площею 1000 кв.м. Цей же розмір земельної ділянки - 1000 кв.м., на якій розташований житловий будинок та господарські споруди по [ADDRESS] зафіксований і в договорі дарування від 07.08.2007 року за яким відповідачка [PERSON] придбала у власність квартиру №1 за цією адресою (а.с.123). Зважаючи на вище викладене, позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вони мають право на перерозподіл земельної ділянки саме площею 2616,0 кв.м. , адже за договором дарування вони можуть претендувати на перерозподіл земельної ділянки лише площею 1000 кв.м. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивачів стосовно скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок відповідачів та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відповідачів, оскільки позивачі покладають на суд невластиві йому функції, адже суд може лише зобов'язати компетентні органи скасувати відповідну реєстрацію, але таких вимог позивачами не заявлялося, а вийти за межі позовних вимог суд не може, так як це призведе до порушення принципу диспозитивності цивільно-процесуального законодавства. Зважаючи на вище викладене, в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] слід відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed