Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовної заявою до Дніпропетровської міської ради, третя особа - [PERSON], про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 жовтня 2007 року між [PERSON] та Дніпропетровською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], за умовами якого позивач орендував вказану земельну ділянку по фактичному розміщенню спорткомплексу. Згідно Довідки Міського комунального підприємства "Земград" від 14.03.2006 року № 119 будівля спорткомплексу знаходиться у Бабушкінському районі по [ADDRESS]. 28 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу будівлі спорткомплексу, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з зазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд розірвати укладений між ним та відповідачем договір оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2007 року. Представник позивача у судове засідання подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та на їх задоволенні наполягала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду даної цивільної справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду даної цивільної справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти: Судом встановлено, що 15 жовтня 2007 року між [PERSON] та Дніпропетровською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], за умовами якого позивач орендував вказану земельну ділянку по фактичному розміщенню спорткомплексу, строком на п'ятнадцять років. Земельна ділянка була зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером [NUMBER]. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П. за реєстром № 6942, та зареєстрований ДМВ ДРФ "Центра ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.11.2007 р. за № 040710400669. З Довідки Міського комунального підприємства "Земград" від 14.03.2006 року № 119, судом встановлено, що будівля спорткомплексу знаходиться у Бабушкінському районі по [ADDRESS]. 28 грудня 2007 року Позивачем було укладено з [PERSON] Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. за реєстром № 7863, за яким відбувся перехід права власності на нерухоме майно - будівлю спорткомплексу літ. Н-3, ганок літ. н-1, загальною площею 2327,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS], що зареєстровано згідно витягу про державну реєстрацію прав № 33993621 від 28.04.2012 року. Позивач заявою вх. № 13/9344 від 22.07.2008 р. повідомив Відповідача про перехід права власності на будівлю, що розташована на орендованій земельній ділянці, та ініціював розірвання договору оренди землі від 15 жовтня 2007 року, укладеного між цими ж сторонами. Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 400/61 від 06.10.2010 року "Про припинення договору оренди землі по [ADDRESS]" на підставі заяви [PERSON] від 16.02.10 р. вх. № 13/2451, але станом на час звернення Позивача з позовом до суду, спірний договір між сторонами не розірвано. Відповідно до п.12.5 Договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання за 1) взаємною згодою сторін; 2) рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 298 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Частинами 1, 2 ст. 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України. Пунктом «е» ст. 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, виходячи з наведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - право власності або право користування. У зв'язку з тим, що фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснює її новий власник, попередній землекористувач - позивач добровільно відмовився від права користування зазначеною земельною ділянкою, а законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову щодо розірвання договору оренди земельної ділянки. Така правова позиція міститься і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року у справі № 201/1455/13, ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2014 року у вказаній справі за позовом [PERSON] до Дніпропетровської міської ради про розірвання договору оренди землі. Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 20 серпня 2013 року справа №3-15 гс13, а в силу приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про розірвання договору оренди земельної ділянки, приймаючи до уваги, що право власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яка є предметом укладеного між сторонами спірного договору оренди земельної ділянки від 15 жовтня 2007 року, перейшло до третьої особи - [PERSON], враховуючи положення зазначених вище правових актів, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст..88 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved