Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивачка звернулся до суду з даним позовом на наступних підставах : З 28 вересня 2002 року , позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від данного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини з відповідачем не склалися та практично були припинені в серпні 2007 року, а в червні 2008 року шлюб був розірваний юридично, про що Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області 03.06.2008 року було видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу. З моменту фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин, вони з дитиною проживають окремо від відповідача.На момент фактичного припинення шлюбно-сімейних відносин, синові ще не виповнився один рік. Ще в період проживання її та відповідача однією сім'єю, останній практично не приділяв увагу дитині, в період з моменту розірвання шлюбу до травня 2011 року ,відповідач бачив сина всього 2 рази, а з травня 2011 року ,останній остаточно усунувся від участі в житті і вихованні дитини : матеріальної допомоги на утримання сина не надає, життям, здоров'ям, вихованням, духовним і фізичним розвитком дитини не займається.З травня 2011 року до теперішнього часу син жодного разу не бачив батька.Син [PERSON] проживає разом з позивачкою, відвідує школу-ліцей № 14, вихованням та утриманням дитини повністю займається позивачка. Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклується про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має бути спрямована на розвиток його особистості, поваги прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя в суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, зокрема, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичного і духовного розвитку, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.Частина 2 статті 15 цього Закону встановлює, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з ним, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням підтримувати контакт з дитиною, проте, останній відповідав, що він влаштовує своє життя і в даний час у нього немає часу займатися сином.Також , вона мала намір з'їздити з дитиною на відпочинок на оздоровлення за межі України, однак, домогтися від відповідача зустрічі, щоб вирішити питання про надання дозволу на виїзд дитини їй також не вдалося,її вимоги ігнорувалися. Таким чином, відповідач не тільки ухиляється від участі у вихованні сина, а й чинить перешкоди для можливості оздоровлення дитини.Відповідно до п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України ,мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року, даних в п. 16постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, про позбавлення та поновлення батьківських прав », ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвитку дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не пропонують дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.Таким чином, вважає, що в даному випадку позбавлення батьківських прав відповідача буде здійснено в інтересах дитини. Таким чином,вона вимушена звернутися до суду,та просить суд : позбавити батьківських прав [PERSON], 1975 р.н., відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивачка [PERSON].у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], 1975 р.н., відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] обґрунтуванні позовних вимог, позивачка підтримала обставини,які зазначені в позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволені позовних вимог відмовити,пояснивши суду,що з позивачкою перебували у шлюбі ,від якого мають сина [PERSON],це у нього єдина дитина. У 2008 році шлюб розірвали,дитина залишилася з позивачкою. Спочатку йому давали можливість спілкуватися з дитиною, потім -ні. До 2013 року він сплачував аліменти,але потім ,у зв*язку з тим,що лишився роботи перестав сплачувати аліменти. Останні платежі по аліментах : листопад 2013 року-311 грив., грудень 2013 р.-31 грив., жовтень 2014 р.-311 грив., грудень 2014 року- -311 грив., березень 2015 року-311 грив. Дані платежі по аліментам надсилав поштою. Позивачка позбавила його спілкування з сином,змінила місце проживання. Але він у встановленому законом порядку не звертався до органу опіки та піклування або до суду,щоб визначити спосіб та місце спілкування з дитиною,він тільки все збирався це зробити. Позивачці були необхідні тільки гроші,тоді вона його знаходила. Був такий момент,коли вона з дитиною перебувала у лікарні та зателефонувала,щоб він приніс грошей на лікування ,він прийшов,але дав їй половину того,що вона просила,а саме біля 300 гривень.Коли тільки розірвали шлюб,він коли спілкувався з дитиною,то іноді давав 50,200 грив. З 2013 року він перестав дзвонити позивачці,щоб вона надала можливість спілкуватися з дитиною У 2015 році наприкінці липня,син подзвонив йому попросив купити мобільний телефон,на що він відповів ,що подзвонить йому.У жовтні 2015 року він отримав позовну заяву про позбавлення батьківських прав,але з цього часу знов ніяких дій не скоїв для того,щоб сплачувати аліменти та на законному рівні вирішити питання про спілкування з дитиною. Він всі ці роки тільки збирався все це зробити. У судовому засіданні представник зацікавленої особи- Органа опіки та піклування Першотравневої районної адміністрації Донецької області, [PERSON] , позовні вимоги позивачки про позбавлення батьківських прав [PERSON], 1975 р.н., відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити.Відповідач [PERSON] свої батьківські обов*язки стосовно своєї малолітньої дитини сина [PERSON] не виконує,вихованням сина не займається,не піклується про його стан здоров*я,хоча дитина перебуває на диспансерному обліку з народження ,але він навіть цього не знає та не приймає участі в його лікуванні,не сплачує аліментів,в той час,коли щоденне утримання дитини вимагає відповідних витрат.Із бесіди з дитиною вбачається ,що він багато років не бачив батька та батько з ним не спілкується. Відповідач у всьому звинувачує позивачку ,хоча в той час,з часу розірвання шлюбу не прийняв ніяких мір для того,щоб звернутися у відповідні служби та органи та визначитися яким чином він буде приймати участь у спілкуванні та вихованні сина. Навіть після того,як йому у суді стало відомо місце проживання та навчання сина,він знов ніяких дій ,як батько,не прийняв .Тому,з метою соціального захисту малолітнього [PERSON], треба позбавити відповідача батьківських прав. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з*явився,надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з*явився,про місце та час слухання справи був повідомленний належним чином,але суд не повідомив про причини неявки. Справу вирішено розглянути за відсутності представників третьої особи : Органа опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради та Органа опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради. У судовому засіданні були дослідженні : квитанція про сплату судового збору/а.с. 1/, паспорт/а.с. 5-6/,свідоцтво про народження/а.с.8/,свідоцтво про розірвання шлюбу/а.с. 9/, характеристика на [PERSON]./а.с. 10/, акт обстеження умов проживання [PERSON]./а.с. 18/, повідомлення/а.с. 19/, заява [PERSON]/а.с. 21/, паспорт [PERSON]./а.с. 23/,довідка про реєстрацію/а.с. 40/, Інформація з Іллічівської районної адміністрації м.Маріуполя/а.с. 57-58/,довідка/а.с.61/,лист з центра первинної медико-санітарної допомоги №5 м.Маріуполя/а.с. 70/, довідка про склад сім*ї/а.с. 71/,характеристики на [PERSON]./а.с. 72-73/, рішення про стягнення аліментів/а.с. 74/, акт обстеження умов проживання [PERSON]./а.с. 75/, акт проведення співбесіди/а.с. 76/, повідомлення з комісії з питань захисту дітей/а.с. 77/,рішення суду про розділ майна/а.с. 78-83/, висновок Приморської районної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав/а.с. 84/, рапорт/а.с. 86/, пояснення/а.с. 87-88/, дві характеристики на [PERSON] Відповідно до ст.ст.1,2 ЗУ "Про охорону дитинства": охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно до ст.. 8 ЗУ "Про охорону дитинства":кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.. 12 ЗУ "Про охорону дитинства": Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст.. 150 СК України: батьки зобов*язані виховувати дитину в дусі поваг и до прав та свобод інших людей,любові до своєї сім*ї та родини,свого народу,своєї Батьківщини. Батькі зобов*язані піклуватися про здоров*я дитини, її фізичний ,духовний та моральний розвиток. Батьки зобов*язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти,готувати її до самостійного життя. Батьки зобов*язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов*язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст.. 155 СК України : Здійснення батьками своїх прав та виконання обов*язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини .Відмова батьків від дитини є неправозгідною,суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.. 170 Сімейного Кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Згідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав ,якщо вона : ухиляється від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини, засуджену за скоєння навмисного злочину у відношенні дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав -це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України,доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.. 58 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У судовому засіданні достовірно встановлено наступне : З 2002 року по 2008 рік, позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають одну малолітню дитину -[PERSON].[INFO],який після розірвання шлюбу проживає з матір*ю [PERSON]. 05 листопада 2007 року, рішенням Жовтневого районного суду Донецької області, з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON], були стягнуті аліменти у розмірі 25 % до повнолітня дитини,але не менш30 % прожиткового мінімуму,щомісячно. З 2013 року,відповідач щомісячно перестав сплачувати аліменти,та з листопада 2013 року по березень 2015 року п*ять разів надіслав поштою,як пояснив відповідач, аліменти у розмірі 311 гривень позивачці. Дитина перебуває на "Д" обліку з приводу атопічного дерматиту з першого року життя.З 2012 року спостерігається лікарем неврологом з приводу синдрому ангіодістоніі.С дитиною завжди до лікаря приходила мати. Станом здоров'я дитини батько не [PERSON] є учнем 3-го класу НВК «Ліцей-школа №14» м.Маріуполя.Харатеризується дитина добре. Мати приділяє належну увагу вихованню дитини ,батько жодного разу не з*явився до школи.Згідно акту проведення співбесіди спеціалістами служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації , дитина [PERSON] не пам*ятає свого батька.З його слів,він останній раз спілкувався з батьком,коли йому було 3 роки. Батько на зв*язок з ним не виходить , та не приходить до нього. Бабуся та дідусь, з боку батька, також не цікавляться дитиною.Згідно комісії з питань захисту прав дитини Орджонікідзевської районної адміністрації,[PERSON], за період з 2012 року по березень 2016 року не звертався в комісію з питання визначення способів його участі у вихованні малолітнього [PERSON] Також орган опіки та піклування не володіє іншими відомостями про участь батька у вихованні малолітньої дитини.Суд критично відноситься до пояснень відповідача, тому,що вони суперечать одне одному. Так відповідач заявив,що позивачка навмисно змінила місце проживання та він не знав місце знаходження позивачки та дитини ,а в той час пояснив,що поштовим відправленням надсилав по 311 гривень у листопаді та грудні 2013 року, у жовтні та грудні 2014 року та у березні 2015 року. Також,відповідачу з жовтня 2015 року,з часу отримання позовної заяви,стало достовірно відомо місце проживання позивачки та дитини а також місце навчання дитини,але ж з цього часу ,він знов ,як батько дитини ніяких дій, спрямованих на виконання своїх батьківських обов*язків ,стосовно свого малолітнього сина не прийняв. Суд також критично відноситься до висновку Приморської районної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO],так як даний висновок зроблений тільки на підставі слів [PERSON],який тільки бажає бути батьком ,але ніяких батьківських обов*язків не виконує відносно свого малолітнього сина. Відповідно до ст 155Сімейного Кодексу України: 1. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. 2. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 3. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. 4. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено,що відповідач [PERSON] з 2011 року по теперішній час ухиляється від виконання ним обов*язків по вихованню дитини,не надавав постійної та належної матеріальної допомоги на його утримання, не проявляє бажання спілкуванням з дитиною та не спілкується з нею,самоусунувся від виконання ним батьківських обов*язків,які передбачені ст..ст.150,155 Сімейного Кодексу України, ст. ст.. 12 ЗУ "Про охорону дитинства". Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від18.12.2009 N 14 Про судове рішення у цивільній справі зазначено : П.2: Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. П.6: Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК) ( 1618-15 ), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК ( 1618-15 ) оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК ( 1618-15 ) про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином,судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні,позивачка [PERSON] довела перед судом належними та допустимими доказами свої позовні вимоги. Відповідач [PERSON] не довів перед судом належними та допустимими доказами не визнання позовних вимог,не надавши суду жодного доказу. Суд,заслухавши сторони,думку прокурора,який наполягав на позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] ,з урахуванням у сукупності доказів,які були дослідженні у судовому засіданні, приходить до висновку, що з метою соціального захисту малолітнього [PERSON],[INFO], позовні вимоги треба задовольнити у повному обсязі . Так само з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у розмірі,визначеному в ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved