Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу, яка складає 37854 грн. та 1/2 грошового вкладу на депозитний рахунок у ПАТ КБ "Приватбанк", який становить 18262 грн. та судові витрати. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона з 17.07.2014 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 31.01.2018 шлюб між сторонами у справі розірвано. За час спільного проживання у шлюбі, ними було набуте майно, а саме транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA 1995 року випуску д.н.з. [NUMBER] , який 15.04.2016 було зареєстровано за відповідачем. На день подачі заяви до суду вартість вказаного автомобіля складає 75 708,00грн. Стверджує, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такий набутий за спльні кошти, а відтак їй належить 1/2 частина вказного автомобіля. Оскільки вказаним автомобілем користується відповідач, вона претендує на грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості даного автомобіля, а саме в розмірі 37854,00грн. Також між відповідачем та АТ КБ «ПриватБанк» 17.10.2016 був укладений договір №SAMDNWFD007133931601(вклад «Депозит Плюс» строковий на 6 міс.) відповідно до умов якого початкова сума вкладу становить 1140 EUR, стверджує що ці кошти є спільними, а відтак претендує на половину вказаної суми, а саме на 570 EUR, що по курсу НБУ на день подачі позовної заяви до суду становить 18262,80грн. Ухвалою суду від 06.12.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] подав клопотання про слухання справи у його відсутності; просить повністю задовольнити позовні вимоги та у разі неявки відповідача без поважних причин не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку заочного розгляду справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] до [PERSON] з 17 липня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 31 січня 2018 року шлюб між сторонами у справі розірвано. Під час шлюбу подружжям набуто майно, що в розумінні ст.60 СК України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. До майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відноситься зокрема, транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA 1995 року випуску д.н.з. [NUMBER] , який 15.04.2016 було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру МВС України та листом Регіонального сервісного центру у Л/о №31/13-Л-161/Аз від 06.07.2018. Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру МВС України від 08.11.2018 за відповідачем [PERSON] з 15.04.2016 зареєтрований автомобіль марки "HYUNDAI SONATA" 1995 року випуску. Згідно з інформації веб-сайту "AUTO.RIA" вартість вищевказаного транспортного засобу складає 75 708,00 грн. Будь-яких доказів на спростування вартості автомобіля відповідачем не надано, а тому приймається судом до уваги. Враховуючи наведене, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу марки HYUNDAI SONATA 1995 року випуску д.н.з. [NUMBER] , яка складає 37 854 грн. Як вбачається з Договору №SAMDNWFD007133931601 від 17.10.2016 укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] кошти в сумі 1 140 EUR, вкладалися терміном на 6 місяців, а саме до 17.04.2017 включно. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, того що кошти на момент подачі до суду позовної заяви знаходяться на вищивказаному рахунку чи відповідачем були зняті та витрачені на власні потреби. З врахуванням вище наведеного суд приходить до висновку, що в задовлені вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 грошового вкладу на депозитний рахунок у АТ КБ "Приватбанк", який становить 570 EUR слід відмовити. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved