Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Микитчин П.С., звернувся в суд із позовом до Колоколинської сільської ради, Рогатинської РДА Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) розміром 47,7 умовних кадастрових гектарів вартістю 26709,79 грн., на території Колоколинської сільської ради. В обгрунтування позову зазначено, що [PERSON] житель с.Колоколин Рогатинського району Івано-Франківської області, з 20 травня 1996 року по 26 січня 2006 року працював у спілці власників селянських господарств «Колоколин», який в подальшому було перейменовано на ТзОВ "Колоколин", був членом даної спілки. В 1999 році відбулося розпаювання земель колишньої спілки "Колоколин" між його членами, проте позивача помилково не було включено до списку пайовиків та видачі сертифікатів на земельну частку (пай). Вважає, що таким чином було порушено його право на земельну частку (пай), у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги. Оскільки згідно розпорядження Рогатинської РДА від 20 квітня 2006 року №64 визначено реальний розмір середньої земельної частки (паю) по Колоколинській сільській раді Рогатинського районк Івано-Франківської області, який становить 0,814 га, просив позов задовольнити та визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай) площею 0,814 га. У підготовче засідання позивач не прибув, представник позивача направив на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідачі - сільський голова Колоколинської сільської ради, представник Рогатинської РДА у судове засідання не прибули, направили на адресу суду заяви про визнання позову, письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представників відповідачів. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 20 травня 1996 року прийнятий на роботу в спілку трактористом-машиністом, яка в подальшому реорганізована в ТзОВ «Колоколин». Звільнений з роботи 26 січня 2006 року за згодою двох сторін. Згідно довідки ТзОВ «Колоколин» від 15 квітня 2005 року, [PERSON] є членом спілки «Колоколин». Згідно довідки виконавчого комітету Колоколинської сільської ради № 316 від 01 серпня 2019 року, довідки відділу у Рогатинському районі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 01 серпня 2019 року № 3-14/0-0.26-17/137-19, при розпаюванні земель спілки власників селянських господарств «Колоколин» [PERSON] не набув право на отримання земельної частки (паю). Нормативна грошова оцінка земельної частки (паю) станом на 01 січня 2019 року складає 26709,79 гривень. Згідно розпорядження Рогатинської РДА від 20 квітня 2006 року №64 розмір середньої земельної частки (паю) по Колоколинській сільській раді становить 0,814 га. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст.5 Земельного кодексу України суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до Указів Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року та "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року землі, що належали на праві колективної власності КСП і перебували у колективній власності були розпайовані. Кожному членові КСП було видано Сертифікат, у якому визначалося: право на земельну частку(пай), розміри паю у кадастрових гектарах та у вартісному вираженні без визначення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Указом Президента України від 08.08.1995 р. визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Внесеним до списку особам, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, видаються сертифікати на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка і проводиться їх реєстрація районною державною адміністрацією. Тобто, для набуття права на земельну частку (пай), відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720, необхідна наявність двох обставин: членство у колективному сільськогосподарському підприємстві та внесення до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Стаття 1 протоколу до Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» 1950 року (ратифікована Законом України від 17.07.1997 року) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст.14 Конституції України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. За ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб`єктивного земельного права, суб`єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Відповідно до роз`яснень, даних у п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Власник майна, відповідно до ст.392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спеціального визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 № 899-IV право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 2 вищезазначеного закону, одним з документів, що посвідчує право на земельну частку (пай), є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право на земельну частку (пай) на території Колоколинської сільської ради, в список осіб, які мають право на земельну частку (пай) його не було включено помилково, вимоги позивача грунтуються на чинному законодавстві та підлягають до задоволення.

Outcome: approved