Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа [PERSON] в якій просять суд визнати безпідставною відмову відповідача у видачі правовстановлюючого документу а саме: дублікату договору купівлі-продажу від 07.08.2007р. укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та посвідченим відповідачем, за реєстровим № 1497, щодо нерухомого майна: а саме житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування якого зазначили, що згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2013р. були задоволені позовні вимоги ПАТ "Приватбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно житловий будинок [ADDRESS] який належить на праві приватної власності [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DZHCG100770516 від 07 серпня 2007 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Предмет іпотеки підлягав передачі в управління Банку з метою забезпечення належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням на період до його реалізації у порядку, встановленого законодавством України. Враховуючи те, що для проведення дій по реалізації предмету іпотеки - продажу необхідно надавати правовстановлюючий документ на це нерухоме майно, а він у позивача відсутній, що виключає можливість укладання договору купівлі - продажу цього майна, 14 лютого 2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про видачу дублікату договору купівлі - продажу цього житлового будинку від 07.08.2007р. укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та посвідченим відповідачем, за реєстровим № 1497. Між тим, приватний нотаріус [PERSON] у видачі дублікату цього договору письмово 28 березня 2014 року відмовив, посилаючись на те, що вказаний договір укладався особами, до складу яких ПАТ "Приватбанк" не входить, тому на підставі статей 8 та 53 Закону України "Про нотаріат" видача банку дублікату цього правовстановлюючого документу не є можливою. Таку відмову нотаріусу позивач вважає незаконною, тому посилаючись на положення статті 53 Закону України " Про іпотеку", статті 49 та 50 Закону України "Про нотаріат", просив суд визнати таку відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною та зобов`язати відповідача видати дублікат цього договору купівлі - продажу нерухомого майна для проведення дій по реалізації цього предмету іпотеки у порядку виконання судового рішення, відшкодувати понесені судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору у сумі 229,40 грн. Відповідач - приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача та його представника, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - [PERSON], який належним чином неодноразово повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, у судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не повідомив, тому суд вважає за можливим провести розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, як засновані на законі і підтверджуються зібраними по справі доказами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Матеріалами справи встановлено, що 07 серпня 2007 року між ПАТ "Приватбанк" та третьою особою був укладений кредитний договір № DZHCG100770547, відповідно до умов якого, банк надав йому кредит в сумі 20000, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 06 серпня 2037 року зі сплатою 12,00% річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ "Приватбанк" та третьою особою був укладений договір іпотеки відповідно до умов якого третя особа надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS]. Згідно із частиною 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частиною першою статті 33 та статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Положеннями статті 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки та передбачено порядок продажу предмета іпотеки іпотекодержателем. Згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2013р. були задоволені позовні вимоги ПАТ "Приватбанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно а саме: житловий будинок [ADDRESS] який належить на праві власності [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DZHCG100770547 від 07.08.2007 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Предмет іпотеки підлягав передачі в управління Банку з метою забезпечення належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням на період до його реалізації у порядку, встановленого законодавством України. Зазначене рішення суду набрало законної сили 14 жовтня 2013 року (а.с. 4-5). Згідно цього рішення суду предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 07.08.2007р. укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та посвідченим відповідачем, за реєстровим № 1497. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, іпотекодержатель - ПАТ "Приватбанк" на підставі вищевказаного судового рішення має право вчиняти певні дії та мати певні права, необхідні для продажу предмету іпотеки від свого імені, враховуючи, що посвідчення таких договорів відбувається згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, та зареєстрованого в МЮУ 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), за умови надання нотаріусу пакету необхідних документів. Відповідно до підпунктів 1.1 та 1.2 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти,дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності на об`єкти нерухомого майна; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі( поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі - продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Згідно положень пункту 8 частини 1 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє таку нотаріальну дію, як видача дублікату нотаріального документу, що зберігається у справах нотаріуса. Згідно статті 53 Закону України "Про нотаріат" у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини 5 статі 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документу. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Із матеріалів справи убачається, що 14.02.2014 року представником позивача було подано до відповідача письмову заяву з питання надання дублікату договору купівлі - продажу від від 07.08.2007р. укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та посвідченим відповідачем, за реєстровим № 1497. Своє клопотання ПАТ "Приватбанк" обґрунтовував тим, що на підставі рішення суду від 03 жовтня 2013 року кредитна установа має право на продаж цього нерухомого майна у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, на підтвердження чого нотаріусу було надано копії судового рішення, копія договору купівлі - продажу від 07.08.2007 року та копія довіреності представника банку. Із тексту цієї заяви убачається, що представником банку зазначалося про необхідність надання аргументованої відповіді у разі відмові у видачі дублікату правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Зазначена заява була розглянута приватним нотаріусом [PERSON] і заявнику було надано письмову відповідь від 28.03.2014 року (вихідний № 34/01-16), згідно якої у видачі дублікату договору купівлі - продажу нерухомого майна було відмовлено, з посиланням на положення статей 8 та 53 Закону України "Про нотаріат", які передбачають видачу дублікату лише особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялася ця нотаріальна дія.( а.с.6) Підстави, з яких нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, передбачені в ст. 49 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХII "Про нотаріат" ними є, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, які відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Зміст постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, передбачений пунктом 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На підставі ст. 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Судом встановлено, що представником позивача при звернення 14.02.2014 року з заявою про видачу дублікату договору купівлі - продажу нерухомого майна, було зазначено про те, що зазначений документ необхідний для вчинення правочину з реалізації Банком предмету іпотеки згідно рішення суду. Незважаючи на те, що відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії повинна оформлятися у вигляді постанови про відмову, про що зазначено у статті 49 Закону України "Про нотаріат" та главі 13 Порядку, нотаріус свою відмову у видачі дублікату правовстановлюючого документу - договору купівлі - продажу, оформила у вигляді "листа". ( а.с.6) Аналізуючи зміст цієї відповіді суд приходить до висновку про те, що зазначена відмова по змісту у повному обсязі відповідає вимогам пункту 3 Порядку про зміст постанови нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальної дії, бо передбачає зазначення: дати винесення відмови, прізвище, ініціалів нотаріусу, найменування та місцезнаходження (розташування робочого місця) приватного нотаріусу, найменування юридичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, короткий зміст прохання особи, що звернулася до нотаріуса, причини відмови у вчинення нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство. В діючому ЦПК України відсутня глава окремого провадження про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, яка була в ЦПК 1963 року (гл.39), тому не зазначення нотаріусом у відповіді від 15.11.2013 року про порядок і строки оскарження її відмови, не перешкоджає суду розцінювати зазначену відповідь як відмову у вчиненні нотаріальної дії. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що приватний нотаріус мав законні підстави для видачі представнику ПАТ "Приватбанк", згідно письмової заяви від 14.02.2014 року, дублікату договору купівлі - продажу від 07.08.2007 року відносно предмету іпотеки - житлового будинку [ADDRESS] який належить на праві власності [PERSON], тому відмова у вчиненні такої нотаріальної дії є незаконною і на відповідача необхідно покласти обов`язок видати дублікат зазначеного правовстановлюючого документа. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ПАТ КБ «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання безпідставною відмови нотаріусу у видачі дублікату правовстановлюючого документу та зобов'язанні вчинити певні дії підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі за сплату судового збору при подачі позову до суду в розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved