Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави із позовом в якому просила стягнути з Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки на її користь суму матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні щорічних відпусток за 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016 навчальні роки, у розмірі 9120,57 грн. за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків та зборів з доходів з фізичних осіб; судові витрати покласти на відповідача. На обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 14.08.1974 року по 25.08.2016 року перебувала у трудових відносинах з Полтавським професійно-технічним училищем. На даний час Полтавський кооперативний технікум перейменовано у Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки, який є вищим навчальним закладом І рівня акредитації. До 2012/2013 навчального року включно щорічно отримувала від відповідача матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 100% місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Починаючи з 2012/2013 навчального року відповідач припинив виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 100% місячного посадового окладу при наданні щорічної відпустки. Звільнилась 25.08.2016р.\~за власним бажанням. Бажаючи поновити порушені відповідачем свої права на отримання гарантованої державою матеріальної допомоги на оздоровлення звернулась зі скаргою до Управління Держпраці у Полтавській області, яким було проведено інспекційне відвідування відповідача. За його результатами складено Акт від 29.08.2018 року № ПЛІ734/169/АВ, яким зафіксувало ряд порушень відповідачем законодавства про працю. Приписом від 06.09.218 року №ПЛ1734/169/АВ/П інспектор Управління Держпраці у Полтавській області у межах наданих законодавством повноважень зобов`язав в.о. директора Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки Делію О.В. у строк до 06.10.2018 р. усунути порушення вимог абзацу 9 ч.1\~ст. 57 Закону України «Про освіту»; усунути порушення\~статті 9 Кодексу Законів про працю України. Порушення у визначений строк не усунуто, що\~зафіксовано\~Актом Управління Держпраці у Полтавській області від 26.10.2018 р. №ПЛІ734/169/АВ-ПЛ2455П783. Вважає, що у відповідача існує заборгованість з виплати заробітної плати у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення, яка мала бути виплачена при наданні щорічної відпустки за 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016 навчальні роки, та заборгованість з виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати з вини власника. Ухвалою від 19.07.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 01.09.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вода не отримувала матеріалу допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки. Крім цього. У справі відсутні докази того, що позивачка за період 2012-2016 року зверталася до колишнього директора Полтавського Кооперативного коледжу з приводу виплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки або інших видів матеріальної допомоги з відповідним обґрунтуванням. 13.09.2021 року від [PERSON] надійшла письмова відповідь на відзив відповідача, у якій зазначає, що відзив відповідачем не обґрунтовано. 02.09.2021 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Вважає, позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, врахувавши позицію позивача, викладену у письмових заявах по суті справи, надавши належну правову оцінку доказам у їх сукупності і взаємному зв`язку, судом установлено такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що згідно з копією трудової книжки [PERSON] від 14.08.1974 року, позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем в період з 14.08.1974 року по 25.08.2016 року перебувала у трудових відносинах з Полтавським професійно-технічним училищем. На даний час Полтавський кооперативний технікум перейменовано у Полтавський кооперативний коледж Полтавської облспоживспілки, який є вищим навчальним закладом І рівня акредитації. У трудових відносинах безпосередньо з Полтавським кооперативним технікумом (коледжем Полтавської облспоживспілки) позивачка перебувала з 01.07.1993 по 25.08.2016 року, що підтверджується наказами від 01.07.1993 року № 68К та № 36-К від 28.07.2016 року, працювала на посаді викладача- методиста вищої категорії Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки. Наказом №36-к від 28.07.2016 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою. Постановою КМУ від 14.06.2000 року № 963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників"посада "викладач" віднесена до категорії посад педагогічних працівників. За період протягом 2012-2016 років [PERSON] надавались щорічні основні відпустки. Так,\~статтею 57 Закону України "Про освіту"визначені державні гарантії педагогічним і науково-педагогічним працівникам. За змістом абз.9 ч.1\~ст.57Закону України"Проосвіту"\~однією з таких державних гарантій є виплата державною педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Позивач зазначає, що при наданні щорічної відпустки за 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016 навчальні роки їй не виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення, яка повинна була бути виплачена в обов`язковому порядку при наданні щорічних відпусток. Відповідно до\~наказу Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року N 5\~що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713 Про затвердження Інструкції зі статистики заробітної плати в пункті 2.3.3що передбачено до фонду заробітної плати і частині інші заохочувальні та компенсаційні виплати відноситься\~матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв`язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п. 3.31). 3.31. Матеріальна допомога разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв`язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання. Пунктом 2.15 Колективного договору на 2015-2017 роки між адміністрацією та профспілковим комітетом Полтавського кооперативного технікуму Полтавської облспоживспілки, передбачено обов`язок адміністрації у сфері гарантій оплати праці здійснювати виплату допомоги на оздоровлення педагогічним працівникам в розмірі 100 % місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки, згідност. 57 Закону України "Про освіту". При наявності коштів. Проте, як вбачається з матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів того, що [PERSON] не отримувала матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за період з 2012-2016 навчальні роки позивачкою не надано. Крім цього, позивачкою обгрунтовуючи свої позовні вимоги не надано жодних належних та допустимих доказів, що за період з 2012-2016 роки вона зверталася до колишнього директора Полтавського кооперативного коледжу з приводу виплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки, а також доказів того, що та на даний час у Полтавського кооперативного коледжу існує нарахована але не виплачена сума заборгованості за певний період роботи [PERSON] . Так, з копії листа Управління держпраці у Полтавській області від 28.02.2020 року вбачається, що під час проведення інспекційного відвідування Державним інспектором було досліджено розрахунково-платіжні відомості за період з січня 2013 року по серпень 2016 року та списки перерахувань в банк заробітної плати з січня 2013 року по серпень 2016 року. Факту заборгованості по заробітній платі з січня 2013 року по серпень 2016 року, тобто нарахованих сум коштів за певний період роботи [PERSON] , не встановлено. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого уст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1 та 2ст.89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися заявлені позовні вимоги. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи позивача, зокрема, прикладів інших працівників Полтавського кооперативного коледжу Полтавської облспоживспілки та надані у зв`язку з цим відомості не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Отже, викладені позивачем обставини не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, переконливих доказів на спростування позиції відповідача стороною позивача суду не надано, а позовна заява не ґрунтується на законних підставах. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно дост.141 ЦПК України, з урахуванням того, що при подачі позову позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, а відтак судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed