Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

У квітні 2020 року позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу № 2391 нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між продавцями [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені доньки [PERSON] , з однієї сторони, та покупцями [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені доньки [PERSON] , з другої сторони, зареєстрований 14.08.1998 року на Товарній Біржі "Нерухомість-Південь" в "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю" за № 2391, зареєстрований 19.08.1998 року в Миколаївському КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 11001. Дана угода була виконана сторонами повністю. На теперішній час позивачам стало відомо, що вищезазначений договір купівлі - продажу нерухомого майна необхідно в судовому порядку визнати дійсним. Сторони при укладені договору купівлі - продажу керувалися ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тому позивачі вважали, що договір укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. На підставі вищевикладеного позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі про день та час розгляду справи повідомлені, про причини своєї неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будь - яких заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. Враховуючи те, що від відповідачів заперечення та заява про розгляд справи у їх відсутність не надходила, то суд зі згоди представника позивачів ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із такого. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 14.08.1998 року [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені доньки [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені доньки [PERSON] , з другої сторони, уклали договір № 2391 купівлі - продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі - продажу був посвідчений 14.08.1998 року на Товарній Біржі "Нерухомість-Південь" в "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю" за № 2391, зареєстрований 19.08.1998 року в Миколаївському КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 11001. Однак через невідповідність даного договору вимогам закону, позивачі позбавлені можливості розпорядитися належним їй майном. На підставі викладеного, суд вважає за можливе, відповідно до норм ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved