Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

03 березня 2020 року Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Миколаївського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулося в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 84 921,15 грн., а також судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12 вересня 2018 року на підставі заяви [PERSON] на встановлення відновлюваної кредитної лінії відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб останньому була встановлена кредитна лінія у розмірі 60 000,00 грн. під 38% річних строком на 60 місяців. Згідно з умовами вказаної заяви [PERSON] ініціює та погоджується на одержання кредиту та погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов договору та підтверджує укладення між ним та банком кредитного договору. Відповідно до заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії від 12.09.2018 р. процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38% річних за користування кредитними коштами. Клієнт повинен був щомісячно здійснювати часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5,00% від суми заборгованості за кредитом (сплата якої не прострочена), визначеної за звітний (білінговий) період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу в порядку та на умовах, передбачених договором. Вказаною заявою також визначений розмір комісійної винагороди за зняття готівкових коштів в усіх банкоматах/касах банку з використанням платіжного терміналу в розмірі 2,99% від суми коштів, яка сплачується при знятті готівки. Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням, відповідач порушує умови кредитного договору в односторонньому порядку та не сплачує в добровільному порядку кредит та проценти за його користування, внаслідок чого у останнього станом на 26.11.2019 р. виникла заборгованість в розмірі 84 927,15, з яких: 54 933,31 грн. - заборгованість за основним боргом; 20 994,10 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 149,50 грн. - комісія; 7 675,30 грн. - пеня; 802,09 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості і 372,85 грн. - втрати від інфляції. Враховуючи названі обставини, позивач був змушений звернутися в суд з вказаним позовом. Ухвалою суду від 07.04.2020 р. по вказаній справі відкрито провадження, якою визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Копія ухвали невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно однак, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надав. Неодноразово надавав заяви з проханням перенести слухання справи з причин введення на території України карантину без зазначення причин, які перешкоджають йому прийняти безпосередню участь у судовому засіданні. Враховуючи те, що відповідач копію позовної заяви разом з доданими до неї документами отримав, відзиву у встановлений законом строк на надав, а також приймаючи до уваги згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення в порядку ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] у вигляді заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 12.09.2018 р., укладений договір, відповідно до умов якого останньому встановлено кредитну лінію у розмірі 60000,00 грн під 38% річних строком на 60 місяців. З статуту акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" вбачається, що акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" є державним банком. Банк утворено відповідно до розпорядження Президента України від 20 травня 1999 року №106, постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999 року шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у відкрите акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", тип якого відповідно до Закону України Про акціонерні товариства змінено на публічне акціонерне товариство. Повне найменування банку акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Договором було передбачено, що комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит складає 2,99% від суми таких коштів, яка сплачується при знятті готівкових коштів в усіх банкоматах/у касах банку (касах інших банків) з використанням платіжного терміналу. Підписанням заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 12.09.2018 року відповідач підтвердив, що до підписання даної заяви позивач надав йому як споживачу, а останній ознайомився з загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальними витратами по кредиту, які викладені у таблиці визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки у додатку до цієї заяви. Паспорт споживчого кредиту (Кредитної лінії на БПК) від 12.09.2018 р., укладеного в письмовій формі, був підписаний відповідачем [PERSON] у день підписання заяви та укладення договору про споживчий кредит від 12.09.2018 р. Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням відповідач [PERSON] порушив в односторонньому порядку умови кредитного договору, кредит та проценти за його користування добровільно не сплачує, у зв`язку з чим станом на 26 листопада 2019 року заборгованість за кредитним договором склала 84927,15 грн., з яких: 54 933,31 грн. - заборгованість за основним боргом; 20 994,10 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 149,50 грн. - комісія; 7 675,30 грн. - пеня; 802,09 грн. - 3% річних ід прострочених сум заборгованості і 372,85 грн. - втрати від інфляції. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.ст. 526, 527, 536 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610-611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від нього або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Таким чином, судом встановлено, що відповідач своєчасно кредит, а також нараховані за його користування відсотки не повернув, продовжував користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривав. Оскільки відповідачем не погашено заборгованість в повному обсязі, у даному випадку мають місце порушення ним прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору. Слід зазначити, що під час перевірки складових сум, що належать до сплати відповідачем, встановлено їх невідповідність з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором від 12.09.2018 р. (а.с. 6). А саме в позовній заяві позивачем зазначений розмір ціни позову в сумі 84 927,15 грн., яка співпадає з розміром заборгованості згідно з наданим суду розрахунком заборгованості за основним боргом станом на 26.11.2019 р. та складається з: 54 933,31 грн. - заборгованості за основним боргом; 20 994,10 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 149,50 грн. - комісії; 7 675,30 грн. - пені; 802,09 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості і 372,85 грн. - втрат від інфляції, що відповідає арифметичним підрахункам. Однак, в тексті позовної заяви та прохальній частині позову позивачем зазначена загальна сума боргу в розмірі 84 921,15 грн. зі складовими сум, які відповідають наданому позивачем розрахунку заборгованості. Оскільки всі складові заборгованості по кредиту, зазначені у позовній заяві, відповідають наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором від 12.09.2018 р. і різняться лише однією цифрою у зазначенні сумарної суми боргу в тексті позовної заяви, суд вважає цифру 84 921,15 технічною помилкою та бере до уваги цифру 84 927,15, як розмір боргу, зазначений в розрахунку заборгованості та ціні позову, які належать до виплати відповідачем [PERSON] . На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102,00 грн., а тому він підлягає до стягнення з відповідача.

Outcome: approved