Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір про надання бухгалтерських послуг недійсним та застосувати наслідки його недійсності, мотивуючи тим, що [PERSON], [INFO], з 30.08.2011р. призначено пенсію за віком, як посадовій особі органів місцевого самоврядування згідно Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування", та [PERSON] продовжувала працювати на посаді головного бухгалтера Хутір-Будилівської сільської ради з 09.08.2011р. Згідно п.9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VІІІ ч.7 ст.21 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено, що тимчасово, у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р., посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються, а тому 31.03.2015р. [PERSON] була звільнена з посади головного бухгалтера, за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію, а 05.05.2015р. між Хутір-Будилівською сільською радою та [PERSON] було укладено Договір №1 про надання бухгалтерських послуг. Управлінням ПФУ в Снятинському районі була проведена перевірка даного Договору на відповідність його нормам цивільно-правового характеру. Однак, зі змісту договору про виконання робіт між Хутір-Будилівською сільською радою та гр. [PERSON] випливає наступне: - у загальних положеннях договору не зазначено, що сторони попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства України щодо недійсності правочинів, -Відповідач зобовязується за завданням Замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги із ведення бухгалтерського обліку, здавання послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником не оформлено Актом прийому-передачі наданих послуг; - вартість послуг Відповідача повинна бути встановлена в гривнях ( з ПДВ чи без ПДВ) на місяць, а в Договорі - в грошовій сумі з обовязковим відрахуванням платежів, - Відповідач зобовязується виконувати роботи, повязані з виконанням обовязків по веденню бухгалтерського обліку. Згідно п.2, п.4 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення ведення бухгалтерського обліку організація користується послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи. Проте згідно довідки управління ПФУ в Снятинському районі від 20.08.215 р. встановлено, що [PERSON] не перебуває на обліку в фіскальній службі, як субєкт підприємницької діяльності. Отже, як вказує позивач, даний договір є трудовим, а не цивільно-правовим. В змісті договору не дотримано норм ЦК України. Зокрема, при укладенні цивільно-правового договору необхідно вказувати його вид (договір підряду чи надання послуг), дотримуватися норм цивільного законодавства. Така особа не підпорядкована голові сільської ради та виконує роботи (надає послуги) на свій страх і ризик. Така особа не одержує заробітної плати в цивільно-правовій угоді визначається винагорода ціна виконаних робіт, наданих послуг). Нарахування виплати провадиться на підставі акта виконавчих робіт (наданих послуг). Щодо укладення цивільно-правового договору на роботу до сільської ради особи, яка буде виконувати роботи по наданню бухгалтерських послуг, то відповідно до ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на час відсутності (відпустки) посадових осіб органів місцевого самоврядування» (крім виборних посад) для виконання їх повноважень може прийматися на службу особа за строковим трудовим договором (контрактом), яка зареєстрована як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи. Позивач вважає, що даний Договір про надання бухгалтерських послуг, укладений сторонами є удаваною угодою, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме- трудового договору. 31.07.2015 р. Договір №1 від 03.05.2015 р. був Сторонами розірваний, що підтверджує те, що Договір №1 був складений для приховання трудової угоди, яка була насправді вчинена, а тому відносини сторін регулюються правилами щодо трудового договору, який сторони насправді вчинили. Таким чином цей договір є недійсним. В звязку з тим, що Сторонами було фактично заключено трудову угоду, то діями Відповідача завдано збитки державі в особі Пенсійного фонду України та відповідно управлінню ПФУ в Снятинському районі. Відповідно до п.2 ст.216 ЦК передбачено, що якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій особі або третій особі, в даному випадку управлінню Пенсійного фонду України в Снятинському районі завдано збитків та моральної шкоди, в звязку з тим, що договір №1 є удаваним правочином, то згідно ст.236 ЦК України він є недійсним з моменту його вчинення у розмірі виплаченої [PERSON] з 05.05.2015 р. по 31.07.2015 р. пенсії в сумі 7666,89 грн., які підлягають відшкодуванню винною стороною в даному випадку Відповідачем. Дану переплату пенсії Відповідач добровільно відшкодовувати відмовляється, а тому позивач просить суд Визнати договір №1 про надання бухгалтерських послуг від 05.05.2015 р., заключений між Хутір-Будилівською сільською радою та [PERSON] недійсним та відшкодувати управлінню Пенсійного фонду України в Снятинському районі з [PERSON], [INFO] збитки в розмірі 7666.89 грн, завдані в результаті заключення удаваного договору №1. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги заперечив у повному обсязі, вказавши, що в даному випадку має місце цивільно-правова угода, а не удаваний трудовий договір, а тому у задоволенні позову просив відмовити. Голова Хутір-Будилівської сільської ради подав до суду заяву, в якій вказав, що заперечує проти задоволення позову УПФУ в Снятинському районі, справу просить розглядати у відсутності представника сільської ради. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити. До такого висновку суд приходить по наступних міркуваннях: - згідно Розпорядження сільського голови Хутір-Будилівської сільської ради від 05.08.2011 р. №8 [PERSON] продовжено термін перебування на посаді головного бухгалтера Хутір-Будилівської сільської ради; - відповідно до Розпорядження сільського голови Хутір-Будилівської сільської ради від 31.03.2015р. №1-к [PERSON] звільнено з посади головного бухгалтера Хутір-Будилівської сільської ради на підставі Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування в Україні»; - відповідно Розпорядження №149490 від 07.09.2011 р. [PERSON] призначена пенсія за віком з 30.08.2011 р. у розмірі 1700,10 грн., згідно її заяви від 30.08.2011 р.; - із Договору №1 від 05.05.2015 р. вбачається, що між Хутір-Будилівською сільською радою та [PERSON] укладено договір про надання [PERSON] бухгалтерських послуг Хутір-Будилівській сільській раді, а з 31.07.2015 р. припинено дію вищевказаного договору за взаємною згодою; - із актів виконання послуг за травень-липень 2015 року слідує, що Хутір-Будилівська сільська рада прийняла виконання бухгалтерських послуг відповідачем за цей період. Згідно із ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату й забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором й угодою сторін. За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується зарплата,. установлені законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Цивільно-правовий договір, у свою чергу, угода між підприємством й особою на виконання певної роботи (а саме: договір підряду тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство. За договором підряду, укладеним між власником та особою, остання зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Водночас основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. А за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, сам організовує свою роботу й виконує її на свій ризик. Оплачується за підрядним договором не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи й оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт, на підставі яких провадиться їх оплата. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних, є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно- правовим договором метою є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує та виконує свою роботу. Тож якщо не встановлено факту прийняття особи на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; не роз'яснено їй права й обовязки та не поінформовано під розписку про умови праці тощо, такий договір не можна вважати трудовим. Таким чином суд вважає, що договір №1 від 05.05.2015 р. укладений між Хутір-Будилівською сільською радою та [PERSON] є цивільно-правовою угодою, а тому відповідно остання не перебувала у трудових відносинах із сільською радою, та відповідно не отримувала від сільської ради заробітну плату. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» заробітну плату одержують Посадові особи. Судом встановлено, що відповідачка на цей час не була посадовою собою органу місцевого самоврядування, а тому на неї не може бути розповсюджена дія ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Також у ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» вказано, що Пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Таким чином суд вважає, що права Пенсійного Фонду безпосередньо укладанням цивільно-правової угоди не порушені. На підставі ст.ст. 626-632 ЦК України, ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»,

Outcome: dismissed