Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

1.Виклад позицій позивача та відповідача. Представник позивача звернулася до суду до [PERSON] , треті особи: Рівнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, [INFO] в пологовому будинку [ADDRESS] відповідач народила хлопчика, відмовилася від нього за власним бажанням та залишила в пологовому відділенні. Згідно рішення виконавчого комітету міської ради м.Кропивницький у відділі ДРАЦС, уповноваженою особою служби у справах дітей зареєстровано народження малолітнього [PERSON] , відомості про батька дитини записані відповідно до ст.135 СК України. Розпорядженням голови Новоукраїнської райдержадміністрації від 25 січня 2019 року № 30-р «Про встановлення опіки над малолітнім», малолітнього [PERSON] передано під опіку рідному брату відповідачки - [PERSON] , який на даний час спільно з дружиною виховує підопічну дитину. За час перебування дитини у під опікою, мати жодного разу не поцікавилася життям, здоров`ям та місцем перебування сина. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить суд позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. 2. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 29.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду на 20.02.2020 року, яке було відкладено на 02.03.2020 рік в зв`язку з неявкою відповідача. 02.03.2020 року ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, судова повістка відповідачу [PERSON] надсилалася судом за останнім відомим місцем її проживання та реєстрації, згідно з інформацією Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.26), але до суду повернувся конверт з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». 24.02.2020 року, 24.03.2020 року та 29.05.2020 року на офіційному веб-сайті «Судова влада» розміщено оголошення про виклик відповідача [PERSON] до суду . Станом на 09.06.2020 року відповідач до суду не з`явилася, відзив не подала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позові, пояснивши, що відповідач завагітніла у період роботи за кордоном, планує працювати там далі, бажання виховувати новонароджену дитину не бажає, не цікавиться її життям, має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON] , яка проживає біля діда. Третя особа [PERSON] не заперечив щодо задоволення позову. Підтримав пояснення представника позивача. Представник органу опіки і піклування в особі Рівнянської сільської подали заяву про розгляд у відсутність їх представника. Допитана свідок [PERSON] пояснила, що працює в соціальній службі, та дійсно, [PERSON] народила дитину та відмовилася від неї в пологовому. В листопаді 2018 році матері, вона особисто роз`яснила матері про існування центру матері та дитини, куди можна влаштуватися, але остання не вчинила відповідних дій щодо повернення дитини на виховання, та поїхала на тимчасові заробітки за кордон. Відповідач, була належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України та шляхом оголошення на веб-сайті "Судова влада" до суду не з`явилася. Про причини неявки суд не повідомила, відзив до суду не подала. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутність відповідача. 3.Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи: Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного суду України в п.п.15,16 Постанови №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав`роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Судом встановлено, що [PERSON] являються матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). Заявою від 13.09.2018 року [PERSON] відмовилась забрати дитину - [PERSON] , [INFO] , з пологового будинку №1 у в зв`язку із сімейними та матеріальними проблемами (а.с.9). На підставі вищевказаної заяви був складений акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір та батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 17 вересня 2018 року, з причин скрутне матеріальне становище (а.с.10). На підставі витягу з рішення виконавчого комітету міської ради м.Кропивницький від 25 вересня 2018 року № 485 було проведено реєстрацію народження дитини, прізвище вказано - « [PERSON] », ім`я - « [PERSON] », по батькові - « [PERSON] ». Дату народження - [INFO] . Батьком дитини зазначено [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відомості про батька до актового запису про народження, внесено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.4). Розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 23 жовтня 2018 року № 328-р, малолітній дитині [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.13). Розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 25 січня 2019 року № 30-р «Про встановлення опіки», малолітнього [PERSON] передано під опіку громадяну [PERSON] (а.с.14). Згідно висновку Новоукраїнської районної державної адміністрації від 04.12.2019 року за №01-25/82/1 про доцільність позбавлення батьківських прав, Новоукраїнська районна державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , 1984 року народження відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.23). На основі повного та всебічного з`ясованих обставин справи, наявних письмових доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] з дня народження дитини і по день розгляду справи не виявляла щодо свого сина батьківського піклування, не зверталася з заявою про повернення сина, не цікавилася його життям та здоров"ям. Враховуючи встановлені обставини, викладені в матеріалах справи, враховуючи те, що відповідач протягом тривалого часу не здійснювала жодних дій, які б могли свідчити про виявлення батьківського піклування до сина, після звернення представника позивача з позовом до суду, відповідач так і не проявила уваги до дитини, не вчиняє будь-яких дій щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, тобто продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому позов в частині позбавлення батьківських прав задоволенню. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім`ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого танерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи по суті, та визначаючи розмір аліментів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов`язку батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь опікуна, аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1681 грн. 60 коп. за вимоги про позбавлення батьківських прав та стягненню аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved