Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі, [PERSON], перебувала в шлюбі, зареєстрованому 01 квітня 2000 року відділом РАЦС Дубенського міськрайонного управління юстиції, актовий запис №61. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 15 грудня 2010 року, шлюб між ними був розірваний. За час спільного подружнього життя придбали ряд транспортних засобів, зокрема: автомобіль IVECO DAILY 59E12, 1999 року випуску, державний номер [NUMBER], у квітні 2006 року, автобус IVECO OTOYOL M29, 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] у вересні 2006 року, автомобіль MERSEDES-BENZ 408D, 1995 року випуску, державний номер [NUMBER] у вересні 2003 року, автобус БАЗ А079.14, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], у жовтні 2008 року, автобус ПАЗ 32051, 2003 року випуску, державний номер [NUMBER], у серпні 2006 року, автомобіль AUDI 80, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER], у вересні 2010 року. Всі перераховані транспортні засоби були зареєстровані за [PERSON]. 12 квітня 2011 року [PERSON] зняв з обліку вказані транспортні засоби, з метою їх відчуження, про що свідчить довідка ВРЕР м.Дубно від 26 травня 2011 року. Такі транспортні засоби, як автобус IVECO OTOYOL M29, автомобіль AUDI 80, автобус ПАЗ 32051 та автобус БАЗ А079.14 відчужені на ім»я його матері, [PERSON]. Відчуження транспортних засобів проводилось через комісійний магазин ТзОВ «Захід-Авто-Трейд». Договір купівлі-продажу цих транспортних засобів був належним чином оформлений і на ім.»я [PERSON] була видана довідка-рахунок щодо кожного з зазначених транспортних засобів від 15 квітня 2011 року. Окрім того, всупереч ухвали суду від 05 серпня 2011 року, [PERSON] 12 жовтня 2011 року відчужила автобус БАЗ А079.14, 2006 року випуску, [PERSON] Вказаний транспортний засіб належав [PERSON] на праві приватної власності, що стверджується довідкою ВРЕР м.Дубно УДАІ УМВС України в Рівненській області від 26 травня 2011 року. Вважає договори купівлі-продажу вказаних транспортних засобів недійсними, так як вони були укладені без її згоди, а договір укладений між [PERSON] та [PERSON] під час існування заборони на вчинення будь-яких дій відносно транспортного засобу БАЗ А079.14 В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги визнали частково, та пояснили, що дійсно в період шлюбу було набуто майно, а саме, БАЗ А079.14, 2006 року випуску, ПАЗ 32051, 2003 року випуску, IVECO OTOYOL M29, 1998 року випуску, AUDI 80, 1988 року випуску, IVECO DAILY 59E12, 1999 року випуску, MERSEDES-BENZ 408D, 1995 року випуску. При поділі вказаного майна подружжя, просить суд виділити йому ПАЗ 32051, 2003 року випуску, IVECO OTOYOL M29, 1998 року випуску, так як дані транспортні засоби задіяні в перевезенні пасажирів на автобусному маршруті загального користування, що підтверджується договором за № 0465. Виділення даних транспортних засобів позивачці призведе до того, що люди не зможуть добиратись з сіл. За автобус БАЗ А079.14, 2006 року випуску, згідний сплатити компенсацію позивачці, так як на даний момент власником даного транспортного засобу є [PERSON] Не заперечує, щоб решту транспортних засобів було виділено позивачці. В решті позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали та пояснили, що 12 жовтня 2011 року на законних підставах було придбано автобус БАЗ А079.14, 2006 року випуску. Купівля-продаж була оформлена згідно вимог чинного законодавства, оплатив обумовлену суму та отримав у власність транспортний засіб, який використовує за призначенням у своїй діяльності. Жодних перешкод щодо укладення даного договору на момент його укладення та виконання не було виявлено. Продавцем було надано всі необхідні документи, які підтверджували право власності на транспортний засіб та право на його продаж. При переоформленні не було в наявності жодних обмежень чи заборон. Протягом всього часу являється законним власником транспортного засобу і користується ним як добросовісний набувач. Відповідачка [PERSON] на неодноразові виклики суду в зал судового засідання не з»явилась, хоча про день та час слухання справи, повідомлялась належним чином, судовими повістками. Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 01 квітня 2000 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 15 грудня 2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (т.1 а.с.4). За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] набули у власність слідуюче рухоме майно: БАЗ А079.14, 2006 року випуску, ПАЗ 32051, 2003 року випуску, IVECO OTOYOL M29, 1998 року випуску, AUDI 80, 1988 року випуску, IVECO DAILY 59E12, 1999 року випуску, MERSEDES-BENZ 408D, 1995 року випуску. (т.1 а.с.5-10). Дані обставини справи сторонами не оспорюються, окрім того підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. 12 квітня 2011 року [PERSON], такі транспортні засоби, як автобус IVECO OTOYOL M29, автомобіль AUDI 80, автобус ПАЗ 32051 та автобус БАЗ А079.14 відчужив [PERSON] через комісійний магазин ТзОВ «Захід-Авто-Трейд» шляхом укладення Договорів купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року (т.1 а.с.20, 21, 22, 23, т.2 а.с.113). Згідно ч.2 ст. 68 Сімейного кодексу України розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте, розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечує, що транспортні засоби, як автобус IVECO OTOYOL M29, автомобіль AUDI 80, автобус ПАЗ 32051 та автобус БАЗ А079.14 він відчужив [PERSON] після розірвання шлюбу з позивачкою та без згоди [PERSON] За таких обставин позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу вказаних транспортних засобів, що укладені 15 квітня 2011 року через комісійний магазин ТОВ "Захід-Авто-Трейд" між [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення. Вирішуючи спір в частині поділу спірних транспортних засобів між сторонами, суд виходить з слідуючого. За змістом ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У відповідності до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивака [PERSON] та відповідач [PERSON] погодились в судовому засіданні, що вартість спірних транспортних засобів становить: автобусу IVECO OTOYOL M29 - 61000 (шістдесят одна тисяча) гривень, автомобіля AUDI 80 - 19000 (дев'ятнадцять тисяч) гривень, автобусу ПАЗ 32051- 39000 (тридцять дев»ять тисяч) гривень, автобусу БАЗ А079.14 - 73450 (сімдесят три тисячі чотириста п'ятдесят) гривень. Висновком експерта № 40217/3 ПС судової автотоварознавчої експертизи від 18 березня 2014 року визначено вартість автомобіля IVECO DAILY 59E12, 1999 року випуску - 48664 (сорок вісім тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні, MERSEDES-BENZ 408D, 1995 року випуску - 45080 (сорок п'ять тисяч вісімдесят) гривень (т.2 а.с.127-150). Суд вважає, відповідачу [PERSON] в порядку поділу майна подружжя необхідно виділити слідуючі транспортні засоби: ПАЗ 32051, 2003 року випуску, IVECO OTOYOL M29, 1998 року випуску, так як дані транспортні засоби використовуються ним у підприємницькій діяльності та задіяні в перевезенні пасажирів на автобусному маршруті загального користування, що підтверджується договором за № 0465 (т. 2 а.с.168-170), загальна вартість яких становить - 100000 (сто тисяч) гривень. [PERSON] необхідно виділити транспортні засоби: AUDI 80, 1988 року випуску, IVECO DAILY 59E12, 1999 року випуску, MERSEDES-BENZ 408D, 1995 року випуску - загальна вартість яких становить - 112744 (сто дванадцять тисяч сімсот сорок чотири) гривні. Окрім того, позивачка [PERSON] просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автобуса БАЗ А079.14, 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 12 жовтня 2011 року. Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України. Однак ст. 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Отже, на угоду, укладену з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція) якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за виплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно зі ст. 388 ЦК України добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Позивачка [PERSON] вимогу про повернення майна з чужого незаконного володіння не ставила, таким чином в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Згідно п. 30 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В судовому засіданні факт реалізації [PERSON] автобуса БАЗ А079.14, 2006 року випуску [PERSON], в подальшому [PERSON] сторонами визнається та підтверджується матеріалами справи, тому на підставі вищевикладеного з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 1/2 компенсації за автобус БАЗ А079.14, 2006 року, що становить 36725 (тридцять шість тисяч сімсот двадцять п'ять) гривень. В суму компенсації, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] повинна бути врахована різниця вартості виділених сторонам транспортних засобів, що становить 12 744 (дванадцять тисяч сімсот сорок чотири) гривні, яка б повинна була стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] Таким чином, компенсація, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] має становити 23981 (двадцять три тисячі дев"ятсот вісімдесят одна) гривня 00 копійок. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості транспортних засобів згідно укладених договорів купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року через комісійний магазин ТОВ "Захід-Авто-Трейд" між [PERSON] та [PERSON] та повернення транспортних засобів [PERSON], [PERSON], так як з такими позовними вимогами сторони угод не звертались.

Outcome: approved