Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору та стягнення завдатку, в якому зазначив, що 13 серпня 2016 року він уклав договір з [PERSON], яка являється приватним підприємцем щодо купівлі меблів, а саме кухні "High Gloss" вартістю 6000,00 грн. На виконання договору 13.08.2015 року він передав відповідачу завдаток 3750, 00 грн., решту суми - 2250,00 грн. передано 18.08.2015 року. [PERSON] отримавши грошові кошти взяла на себе зобовязання поставити меблі на протязі трьох тижнів, але не пізніше 03.09.2016 року. Однак, відповідач порушила умови договору, меблі не поставила. При неодноразовому зверненні до [PERSON] щодо поставки меблів або повернення коштів відмовляла та пояснювала затримкою (відсутністю) меблів на заводі виробнику. Тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлений судовою повісткою, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує з підстав зазначених у позові та просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоч про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 серпня 2016 року [PERSON], згідно накладної від №39 від 13 серпня 2016 року уклав договір з [PERSON], яка являється приватним підприємцем щодо купівлі меблів, а саме кухні "High Gloss" вартістю 6000,00 грн. На виконання цього договору 13.08.2015 року [PERSON] передав відповідачу кошти в сумі 6000,00 грн. [PERSON] отримавши грошові кошти взяла на себе зобовязання поставити меблі на протязі трьох тижнів, але не пізніше 03.09.2016 року. Відповідач натомість порушила умови договору та меблі позивачу не поставила. При зверненні [PERSON] до Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області по факту шахрайський дій приватного підприємця [PERSON], проведено перевірку та рекомендовано звернутися до суду за захистом порушених прав (а.с.8). З накладної №39 від 13 серпня 2016 року та рахунку №28 від 18 серпня 2016 року вбачається, що дійсно між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] укладено договір щодо поставки меблів, а саме кухні "High Gloss" вартістю 6000,00 грн (а.с.8). При цьому суд не приймає до уваги та відхиляє те, що позивач сплатив відповідачу окремо завдаток в сумі 3750, 00 грн., а також окремо решту суми 2250,00 грн., оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження цього, а накладну №39 від 13 серпня 2016 року, суд як доказ, що підтверджує оплату окремо завдатку, не вважає й не бере до уваги. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що "Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку". Згідно ст.526 Цивільного кодексу України - "Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться". Відповідно до ч.1 статті 633 Цивільного кодексу України "Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо)". Стаття 639 ч.1, 2 Цивільного кодексу України передбачає "Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася". Статтею 22 ч.3 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до ст.88 ч.3 Цивільного процесуального кодексу України "Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог". Отже аналізуючи норми закону, суд вважає, що зобовязання відповідачем не виконані, меблі позивачу не поставлені, тому позов в частині розірвання договору підлягає задоволенню. Враховуючи наведене вище та надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що позов підлягає лише задоволенню в частині сплати позивачем відповідачу повної суми 6000,00 грн. за поставку меблів.

Outcome: partial