Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

23.07.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбу дитина проживає з нею. Відповідач не бере участі у вихованні, утриманні сина, не проявляє до нього батьківської турботи, піклування та любові, не виявляє бажання відвідувати дитину. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, просив суд позбавити відповідача батьківських обов`язків відносно [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити повністю. Відповідач у судові засідання не з`явився, до суду направив відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав. Пояснив, що після розірвання шлюбу з позивачкою переїхав на постійне проживання до іншого міста. Хоча він і намагався підтримувати зв`язок із сином, позивачка чинила йому постійні перешкоди у цьому: не давала слухавку дитині під час його телефонних дзвінків, відмовляла у його проханнях зустрітися з дитиною. Крім того, він систематично надав позивачці кошти на утримання сина, які або привозив особисто, або здійснював перекази через ПАТ "Укрпошта". Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши позивачку, свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд прийшов до слідуючого. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Згідно ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, з 11.08.2009 року по 06.08.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 6). Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 8). Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 07.06.2012 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 04.05.2012 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 14). З матеріалів справи слідує, що відповідач не виконує визначених ст.ст. 180, 181 СК України обов`язків щодо утримання свого неповнолітнього сина, у зв`язку з чим станом на 01.09.2018 року у нього існує заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 89109,79 грн. (а. с. 146). Наразі [PERSON] є учнем 3-В класу Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №54 Миколаївської міської ради Миколаївської області (а. с. 11, 70) у зв`язку з чим позивачка несе витрати на утримання сина, що зумовлені потребами в одязі, продуктами харчування, засобами гігієни, а також розвитку дитини. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 19.02.2019 року за вих. №544/02.02.01-22/22/14/19 вирішено за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 136-137). Відповідач не надав до суду доказів щодо свого місця роботи, перебування на обліку у центрі зайнятості, матеріального стану. З матеріалів справи слідує, що з 05.04.2017 року по 18.04.2017 року відповідач перебував на лікуванні у відділенні судинної неврології Обласної клінічної лікарні Івано-Франківської обласної державної адміністрації з діагнозом ішемічний інсульт (а. с. 53). Надані позивачем кілька фіскальних чеків про переказ коштів, у яких отримувачем коштів вказано позивачку, не можуть свідчити про систематичне та стабільне утримання власного сина, задоволення потреб дитини, що зумовлені його віком та розвитком (а. с. 54-55). Із пояснень допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина: не відвідує сина, не спілкується з ним, не бере участі у його вихованні та утриманні, не піклується про нього, не проявляє батьківської турботи, не цікавляться його життям. Також суд бере до уваги ту обставину, що відповідач не вважав за необхідне з`явитися у судові засіданні для надання особистих пояснень, надання доказів, які підтверджують належне виконання батьківських обов`язків і спростовують доводи позивачки, та висловлення власної думки щодо подальшої долі у вихованні власного сина. Вказані фактори як кожен окремо, так і в сукупності, перебувають в причинному зв`язку з винною поведінкою відповідача і розцінюються судом як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", п. 54). З огляду на викладене, з метою захисту інтересів дитини, суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 704,80 грн. у рахунок відшкодування судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved