Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути на його користь з [PERSON] грошові кошти у розмірі 99 657,63 грн., за спричинену майнову шкоду в результаті пошкодження транспортного засобу «Honda СВR 600 RR» державний реєстраційний номер [NUMBER] та грошові кошти у розмірі 2500,00 грн. за витрати пов`язані із проведенням оцінки, щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику даного колісного транспортного засобу та витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.03.2020 року о 15:05 [PERSON] керуючи транспортним засобом «Chevrolet Nubira» державний реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення п. 10.1 ПДР України, в м. Києві по вул. Є.Чавдар, буд. З, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом Нопсіа СВК 600 ВИ д.н.з. [NUMBER] під керуванням Позивача, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 17.04.2020 року Дарницьким районним судом міста Києва було розглянуто справу № 753/5651/20 про скоєння Відповідачем адміністративного правопорушення, в ході розгляду якої було встановлено вину Відповідача по скоєному ДТП та нанесенню пошкоджень транспортному засобу позивача В результаті вказаного вище зіткнення, яке сталося з вини Відповідача, транспортний засіб Позивача зазнав суттєві механічні та інші візуальні пошкодження 21 березня 2020 року Позивач особисто звернувся із відповідним повідомленням про ДТП до страхової компанії Відповідача, а саме до генерального директора ТДВ Страхова компанія "Альфа-Гарант". 15.06.2020 року ТДВ Страхова компанія "Альфа-Гарант" здійснило виплату страхового відшкодування на користь Позивача у розмірі 44 050,00 грн. Таким чином, залишок загальної суми матеріальної шкоди яку Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу складає 99 657,63 грн., та 2500,00 грн. витрати пов`язані із проведенням оцінки пошкодженого транспортного засобу. 20 липня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Судом встановлено, що 19.03.2020 року о 15:05 [PERSON] керуючи транспортним засобом «Chevrolet Nubira» державний реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення п. 10.1 ПДР України, в м. Києві по вул. Є.Чавдар, буд. З, при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом Нопсіа СВК 600 ВИ д.н.з. [NUMBER] під керуванням Позивача, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17 квітня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Транспортний засіб марки «Chevrolet Nubira» державний реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП був застрахований у ТДВ СК «Альфа Гаран», яке в свою чергу 15.06.2020 року здійснило виплату страхового відшкодування на користь Позивача у розмірі 44 050,00 грн., що підтверджується копією квитанції АТ «Приватбанк». Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 990 ЦК України. 14 квітня 2020 року Позивач провів оцінку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу «Honda СВR 600 RR» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до висновку № 179/04-20 від 04.05.2020 року вартість матеріального збитку складає 143 707,63 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового ордеру № 89 від 15 квітня 2020 року від оціночної компанії ТОВ "Клевер Експерт" вартість проведення оцінки щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу транспортного засобу «Honda СВR 600 RR» державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 2500,00 грн., яку сплатив позивач на користь ТОВ "Клевер Експерт" відповідно до квитанції до прибуткового транспортного ордеру № 89 від 15 квітня 2020 року. Будь - яких доказів які б викликали сумнів у повності, ясності, правильності звіту оцінювача, чи доказів пов`язаних з його недостатньою професійною кваліфікацією, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи, і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Враховуючи те, що на відновлення транспортного засобу позивача окремі вузли підлягали заміні, на користь позивача має бути стягнута різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля, яка є фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. У зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, якою відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 19.03.2020 року, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілому частково відшкодована матеріальна шкода у розмірі 44 050,00 грн., у позивача виникло право вимоги до відповідача на суму різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 43 707,63 грн. (143 707,63 грн. - 100 000,00 грн. = 43 707,63 грн.). А також на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2 500,00 грн. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог Відповідачем суду не надано. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 021,59 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: partial