Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 08 липня 2008 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у подружжя народивя син [PERSON]. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2013 року, шлюб між сторонами було розірвано. Після розлучення дитина постійно проживає із матір'ю та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач життям дитини не цікавився, не виявляв бажання спілкуватися із сином та приймати участь у його вихованні, матеріально його не забезпечує. За рішенням суду, з [PERSON] на користь позивача на утримання сина стягнуто аліменти. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] участь у вихованні дитини не приймає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям сина, не спілкується з ним, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не піклується про стан здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позов підтримала та наполягала на його задоволенні, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення поштового відправлення про отримання ним особисто судових повісток, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності, як і заперечень на позов до суду не надходило. Представник третьої особи Відділу опіки та піклування по Вознесенівському району Запорізької міської ради Салтан В.Ю. в судовому засіданні не заперечував щодо позбавлення батьківських прав відповідача та підтримав відповідний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не з'явилася. Начальник відділу подав суду заяву про проведення судового засідання у відсутність представника відділу, просить вирішити справу з урахуванням прав та інтересів дитини. Згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю, на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочного рішення, проти чого не заперечує позивач. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи Відділу опіки та піклування по Вознесенівському району Запорізької міської ради, дослідивши матеріали цивільної справи у сукупності, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховуватидитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бутипозбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягенння нею повнолітння. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов'язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що 12 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 332. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на прізвище „[PERSON]", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видано 12 липня 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. [INFO] в місті Запоріжжі народився [PERSON], матір'ю якого записана [PERSON], а батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано 27 вересня 2011 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 884. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на призвіще „ [PERSON]". Відповідно до довідки від 22 квітня 2016 року № 01/5-381, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, за адресою: [ADDRESS], проживають та зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2013 року, з відповідача [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 30 серпня 2013 року і до повноліття дитини. На даний час виконавчий лист, що виданий на підставі вищезазначеного рішення суду, знаходиться на примусовому виконанні у Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. Як вбачається із листа старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Замули М.П. від 04 травня 2016 року № 528/10, боржник [PERSON] має заборгованість по аліментам з 30 серпня 2013 року. З 01 червня 2014 року стягувач [PERSON] отримує тимчасову державну допомогу замість аліментів. Борг на 01 травня 2016 року по аліментам становить 9 000 грн. 00 коп. З долученого до справи вироку Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2013 року, вбачається, що 17 серпня 2013 року, приблизно о 08 годині 45 хвилин, [PERSON], перебуваючи у квартирі [ADDRESS], діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, штовхнув двома руками в область грудей [PERSON], від чого остання впала та вдарилася потилицею об бильце дивана. Продовжуючи свої умисні дії, [PERSON] наніс приблизно 7 ударів кулаками обох рук в область стегон [PERSON] Згідно висновку експерта № 3210 від 04 вересня 2013 року, [PERSON] спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців в область обох стегон, які віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказаним вироком [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначене узгоджене між потерпілою [PERSON] та обвинуваченим [PERSON]покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. Із представленої суду довідки від 18 квітня 2016 року № 9, яка видана Дошкільним навчальним закладом (ясло-садок) № 240 „Іволга" Запорізької міської ради Запорізької області, вбачається, що [PERSON] одна виховує дитину [PERSON], [INFO]. Батько, [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, до дошкільного закладу № 240 він не приходить. Згідно письмової інформації Комунального закладу „Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 5" від 11 липня 2016 року № 101/01-10, малолітній [PERSON], [INFO], спостерігається Центром з народження. На диспансерному обліку не перебуває. Щеплений за віком. Відвідує дитячий дошкільний заклад № 240. Останнє звернення за медичною допомогою до дільничного лікаря - педіатра з приводу повітряної віспи з 22 квітня 2016 року по 11 травня 2016 року. Надано стаціонар замісну допомогу. Дитина відвідує лікувальний заклад завжди в супроводі матері. Призначення лікаря виконуються у повному обсязі. Відповідно до висновку районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 10 серпня 2016 року № 01-10/1915, районна адміністрація по Вознесенівському району Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON], [INFO]. У своєму висновку № 01-10/1915 від 10 серпня 2016 року, орган опіки та піклування зазначає, що був здійснений вихід за адресою реєстрації проживання [PERSON], за адресою: [ADDRESS], проте потрапити до помешкання, поспілкуватися з [PERSON] та обстежити умови його проживання не виявилося можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. На залишене запрошення [PERSON] не відреагував. Крім того, [PERSON] неодноразово письмово запрошувався до Відділу по району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради для з'ясування його думки по справі, але жодного разу він не з'явився, причини неявки не повідомив. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його сина [PERSON], [INFO], розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 05 серпня 2016 року в присутності представника [PERSON] Мати дитини в телефонній бесіді повідомила, що перебуває в лікарні, що підтвердилося довідкою КУ „Запорізька центральна районна лікарня". [PERSON] на засідання комісії запрошувався письмово (лист від 02 серпня 2016 року № 409/01-07) проте не з'явився, причини неявки не повідомив. Суд, дійшов до висновку, що підстави для не прийняття зазначеного висновку до уваги при розгляді вказаної справи, відсутні. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 212 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що позивачем суду надано достатньо доказів, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, тривалий час зв'язок з сином не підтримує, не спілкується з дитиною, не виявляє до власної дитини батьківського піклування, не забезпечує його необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням не піклується, його здоров'ям, умовами виховання та розвитком сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Більш того, будучи неодноразово належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи про позбавлення відповідача батьківських прав, [PERSON] в жодне судове засідання не з'явився, заперечень або пояснень на позов суду не надав, що на думку суду, також свідчить про байдужість відповідача до його малолітнього сина та його долі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками, а тому суд вважає, що є підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, з огляду на викладене, позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved