Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], яким просив стягнути з нього заборгованість за договором банківського обслуговування від 22 квітня 2013 року у розмірі 18342 гривні 31 копійка, з яких: 8000 гривень - заборгованість за кредитом; 5135 гривень 33 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1080 гривень - заборгованість по комісії; 4126 гривень 98 копійок - сума пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також судові витрати. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 22 вересня 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 28 серпня 2015 року та 22 вересня 2015 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та відповідачем був укладений договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом відкриття поточного рахунку у гривні та кредитування рахунку до встановленого кредитного ліміту. А відповідач свої зобов`язання по його поверненню у строки, встановлені договором не виконав. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту, а також сплати процентів за його користування та комісії. А оскільки договором передбачено також і право банка на нарахування та стягнення пені за невиконання грошових зобов'язань, банк користуючись своїм правом просить стягнути і їх. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), як фізична особа - підприємець, 22 квітня 2013 року звернувся до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ: 14360570) із заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, якою просив відкрити йому рахунок (а.с.47,70,7-26,27). Підписавши заяву вказану заяву, [PERSON] також підтвердив, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, складає між ним та банком договір банківського обслуговування (а.с.27). За цим договором, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] поточний рахунок та надавати йому кредит шляхом здійснення платежів з цього рахунку понад залишок коштів на рахунку, з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку), а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії у порядку передбаченому розділом 3.2.1.4. умов та правил надання банківських послуг та тарифами (а.с.27-42). Банк відкрив [PERSON] поточний рахунок та здійснював його кредитування, але [PERSON], станом на 25 травня 2015 року, у повному обсязі отриманий кредит не повернув, які і не сплатив процентів та комісійну винагороду банку за надання банківських послуг (а.с.27,44-45,46). При цьому судом встановлено, що 25 вересня 2014 року, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, була проведена державна реєстрація припинення діяльності [PERSON], як фізичної особи - підприємця (а.с.70). А в липні 2015 року, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], яким просив стягнути з нього заборгованість, що виникла за договором банківського обслуговування від 22 квітня 2013 року, станом на 25 травня 2015 року, у розмірі 18342 гривні 31 копійка (а.с.3-6). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON], як фізичною особою - підприємцем, виникли господарські (зобов'язальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких позивач виступив кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач позичальником (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, отримати від відповідача, як фізичної особи, наданого йому кредиту, проценти за його користування, комісійну винагороду і пеню. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (надалі за текстом - ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. А згідно частини 2 статті 173 та статті 174 ГК України, такі зобов'язання можуть виникати з господарського договору. При цьому, згідно частини 1 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. З огляду на положення частин 1 статей 626, 634, частин 1 і 2 статті 202, статей 203,205-208, статей 638-642, статті 207 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), а також статей 180,181,184 ГК України, господарський договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами. Також сторони господарського договору можуть укласти його шляхом приєднання однією з його сторін у цілому до умов, встановлених другою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому, користуючись положеннями статті 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до положень частини 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 (статті 1046-1057) цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. А виходячи з положень частин перших статей 1054, 1055 ЦК України, договір про надання кредиту укладається у письмовій формі, між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та позичальником, відповідно до якого кредитодавець бере на себе зобов'язання надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно частин 10 і 14 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності, а також самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Судом встановлено, що 22 квітня 2013 року, [PERSON] та публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" уклали саме змішаний договір про надання банківських послуг (договір банківського обслуговування), за яким (в частині умов договору, що стосуються кредитування рахунка) банк взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] поточний рахунок та здійснювати платежі з рахунка понад залишок коштів на рахунку (тобто, фактично, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів) а отже кредитувати рахунок, з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку (а.с.27-42). Факт виконання банком як кредитодавцем вказаних зобов'язань, підтверджується випискою по рахунку [PERSON] (а.с.46). Виходячи з положень частин перших статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, за договором банківського обслуговування, [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії у порядку передбаченому розділом 3.2.1.4. умов та правил надання банківських послуг та тарифами (а.с.27-42). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.44-45) та виписки по особовому рахунку відповідача (а.с.46), [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував. У зв'язку з чим, у нього як позичальника, станом на 25 травня 2015 року, утворилась така заборгованість: 8000 гривень - заборгованість за кредитом; 5135 гривень 33 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1080 гривень - заборгованість по комісії. При цьому суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України, та умов договору, банк має право вимоги дострокового повернення боргу. Отже, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань у вигляді повернення кредиту, сплати процентів та комісій, на підставі договору від 22 квітня 2013 року, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобов'язаннях, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів та комісій. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з нього такої заборгованості: 8000 гривень - заборгованість за кредитом; 5135 гривень 33 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1080 гривень - заборгованість по комісії, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 128 ГК України, громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. А згідно положень частини 1 статті 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, позивач та відповідач договором банківського обслуговування від 22 квітня 2013 року встановили, що у випадку порушення відповідачем зобов'язання по поверненню кредиту, процентам, комісійної винагороди, відповідач сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період прострочення, за кожен день прострочки платежу (пункт 3.2.1.5.1. умов та правил надання банківських послуг). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором від 22 квітня 2013 року (а.с.44-45), виписки по рахунку [PERSON] (а.с.46), позичальник свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати процентів та комісійної винагороди порушував. У зв'язку з чим, банк використав своє право передбачене договором і щодо нарахування пені, розмір якої склав: 4126 гривень 98 копійок. Перевіряючи наявність підстав для присудження на користь банку пені, суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини 1 статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року (яке не є скасованим), місто Рубіжне Луганської області входить у вказаний перелік. А відповідач, починаючи з 03 серпня 1999 року має у цьому місті зареєстроване місце проживання (а.с.50), а також до 26 вересня 2014 року провадив свою господарську діяльність на території міста Рубіжне (а.с.70). Тому, суд вважає що присудженню на користь позивача підлягає тільки та пеня, яка виникла за період до 14 квітня 2014 року, що складає: 8 гривень 34 копійки, а у стягненні решти пені слід відмовити. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі 14223 гривні 67 копійок, з яких: 8000 гривень - заборгованість по кредиту; 5135 гривень 33 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1080 гривень - заборгованість по комісії; 8 гривень 34 копійки - пеня. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.48), а позов підлягає задоволенню на суму 14223 гривні 67 копійок, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 188 гривень 90 копійок. Отже,

Outcome: partial