Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

17.06.2021 представник Акціонерного товариства «Універсал Банк» Мєшнік К.І. звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19.05.2018 у розмірі 62 445, 86 грн, судові витрати в розмірі 2 270, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустило новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт, а банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. 19.05.2018 відповідач звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим цього ж дня підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 19.05.2018. Положеннями Анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву [PERSON] підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищевказаних документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 20 000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого в нього, станом на 22.12.2020 утворилась заборгованість перед банком, яка становить 62 445, 86 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) в розмірі 37 184, 75 грн та заборгованість за пенею та комісією в розмірі 25 261, 11 грн. Станом на день подачі позовної заяви відповідач продовжує ухилятися від належного виконання зобов`язань за договором про надання банківських послуг, відтак позивач був змушений звернутись до суду. Ухвалою судді від 22.06.2021 відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, разом із позовною заявою до суду подано заяву в якій просив розглядати справу за відсутності представника, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач неодноразово в судове засідання не з`являвся, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 23.09.2021 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч.6 ст.259ЦПК України і ч.5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч.4 ст.268ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини. 19.05.2018 [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства "Універсал Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 19.05.2018 у проекті monobank. Частиною шостою Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг року [PERSON] просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний /електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті ним в Банку. В Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 19.05.2018 зазначено про ліміт на суму вказану в додатку (а.с.8). Згідно з розрахунком заборгованості, у зв`язку з невиконанням зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед АТ «Універсал Банк» за вказаним договором, що станом на 22.12.2020 становить 62 445, 86 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту) в розмірі 37 184, 75 грн та заборгованість за пенею та комісією в розмірі 25 261, 11 грн. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання умов укладеного кредитного договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Статтею 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2018 [PERSON] підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг (а. с. 8), у якій не зазначено розміру отриманого кредиту, процентної ставки за користування кредитними коштами, яка кредитна картка видавалась, строк її дії, та чи видавалась вона взагалі, відсутні будь-які умови кредитного договору, остання містить тільки анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Згідно з проведеним позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 21.09.2018, укладеним між АТ «Універсал Банк» та клієнтом [PERSON] , станом на 08.02.2021 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 62 445,86 грн. (а.с.6-7) З цього розрахунку встановлено, що поточна відсоткова ставка за договором кредиту нараховувалась в розмірі 38,4 %, а прострочена відсоткова ставка встановлена у розмірі 76.8 %. В період з 19.05.2018 по 22.12.2020 [PERSON] була погашена сума заборгованості за наданим кредитом в розмірі 57 376 грн. Водночас, з розрахунку видно, що в суму заборгованості банком було враховано суму нарахованих відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом та простроченої заборгованості за тілом кредиту разом, що позбавляє суд можливості встановити дійсну заборгованість за тілом кредиту. З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що за рахунок тіла кредиту банк списував кошти на погашення нарахованих відсотків, чим штучно збільшував розмір заборгованості по тілу кредиту, хоча відповідач такі умови договору не погоджував шляхом проставляння підпису в анкеті-заяві. Крім того, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. В позовній заяві позивач вказує, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок без зазначення суми наданих кредитних коштів. Згідно з розрахунку заборгованості зазначено, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом складає 62 445,86 грн, проте будь-яких доказів саме цієї суми боргу, а також доказів встановлення в розмірі 20 000 грн та в подальшому підвищення (збільшення) кредитного ліміту до матеріалів справи позивачем надано не було. Крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів, що Умови, які є частиною договору про надання банківських послуг та з якими відповідач був ознайомлений станом на день укладення договору 19.05.2018 року взагалі містили відомості, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Отже, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор взагалі не додав до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила обслуговування фізичних осіб, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про отримання кредитної картки, про розмір отриманого кредиту та встановленого ліміту, в подальшому збільшення такого ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, посилання банком на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог та виникнення заявленого банком розміру заборгованості, зокрема, не надано будь-яких доказів встановленого кредитного ліміту та його збільшення в подальшому, не надано жодних належних та допустимих доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (monobank), доказів домовленості сторін про розмір відсотків за користування коштами та про право банку самостійно обраховувати розмір відсотків за використання кредиту та відносити їх до тіла кредиту шляхом самостійного автоматичного списання. Крім того, суд враховує сплату відповідачем коштів в сумі 57 376 грн. за період з 01.06.2018 по 09.09.2019. Отже, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості у відповідача перед банком, а відтак і про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed