Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначив, що до 17 липня 2017 року перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі. 17 липня 2017 року був звільнений згідно п.1ст.40 КЗпП України відповідно до наказу про припинення трудового договору від 10 липня 2017 року № 5189/ДН-ОС. На день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 13810 гривень 18 копійок. Позивач просить: -стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь суму у розмірі 13948 гривень 28 копійок, у тому числі заборгованість по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року з урахуванням всіх належних утримань в сумі 13810 гривень 18 копійок; витрати, пов`язані із зарахуванням коштів на рахунок (комісія банку 1%) в сумі 138 гривень 10 копійок, оскільки він неповинен нести будь-які затрати для отримання винагороди за працю (заробітної плати). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав відзив на позову заяву (а.с.24-26), в якому просив розглянути справу за його відсутності та відмовити задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами: - місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції, з огляду на що та у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів (зокрема, до табелів обліку робочого часу) нарахування заробітної плати з 16 березня 2017 року припинено; - АТ «Українська залізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин на підставі Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2; - надана позивачем довідка не є належним доказом, оскільки виготовлена на непідконтрольній українській владі території, не містить дати її видачі, підписана особами, повноваження яких не визначені, оформлена з порушенням вимог чинного законодавства. - за першу половину березня 2017 року позивачу нараховано аванс в сумі 1555 грн 20 коп, який він отримав в касі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». Інша заборгованість за період часу з березня по липень 2017 року відсутня, оскільки нарахування заробітної плати не здійснювалось через відсутність первинних документів. 08 листопада 2019 року позивач [PERSON] подав відповідь на відзив (а.с.43-45) в якому просив задовольнити його позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року в розмірі 12254 грн 98 коп (з урахуванням суми отриманого авансу за березень 2017 року в розмірі 1555грн 20коп), пославшись на безпідставність заперечень відповідача по справі. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працював слюсарем з ремонту рухомого складу 5 розряду дільниці з ремонту дизельної апаратури виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.3-7). 17 липня 2017 року [PERSON] звільнений із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.3-7). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Наказом начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, згідно якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с.55-56). Наказом головного інженера ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» від 20 березня 2017 року № 131/ТЧ-14 (а.с.51-52) встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників зазначеного виробничого підрозділу з проведенням оплати з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи, в тому числі, як вбачається з додатку до наказу (а.с.53-54) і для позивача по справі [PERSON] - слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду. На підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по 17 липня 2017 року позивач [PERSON] надав копії розрахункових листів (табуляграм), видача яких працівнику передбачена ст.110 КЗпП України , ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці» і які суд приймає як належні докази на підтвердження розміру нарахованої позивачу заробітної плати за спірний період. З розрахункових листів вбачається, що позивачу нараховано заробітну плату за березень 2017 року - 3937 грн 90 коп (до виплати 2353 грн 34коп), за квітень 2017 року - 2643 грн 79 коп (сума до виплати - 1579грн 97коп), за травень 2017 року - 1113грн 17коп (сума до виплати - 665грн 24коп), за червень 2017 року - 00грн 00коп (сума до виплати - 00грн 00коп), за липень 2017 року - 11552 грн 53коп (сума до виплати - 9211грн 63коп) (а.с.11-15). З розрахункових листів за березень - липень 2017 року вбачається, що до нарахованої заробітної плати входить оплата простоїв (код 340). Крім того, позивачем [PERSON] надані копії табелів обліку використання робочого часу за березень - липень 2017 року, які підписані головним інженером ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо», головним бухгалтером, помічником начальника з кадрових питань, інженером з організації та нормування праці, майстром та табельником (а.с.46-50). Відповідно до табелів обліку використання робочого часу за березень - липень 2017 року позивачем [PERSON] за березень відпрацьовано 77 годин (80 годин простою), за квітень відпрацьовано 0 годин (152 години простою), за травень відпрацьовано 0 годин (64 години простою), за червень відпрацьовано 0 годин (135 годин простою), за липень відпрацьовано 0 годин (8 годин простою), що узгоджується із відомостями, зазначеними в розрахункових листах за цей період. Відомості, зазначені у розрахункових листах та табелях обліку використання робочого часу за березень-липень 2017 року відповідачем не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недостовірними. На виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2019 року (в частині витребування доказів) відповідачем надано довідку від 03 жовтня 2019 року № 1101/2 (а.с.28), з якої вбачається, що [PERSON] за березень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 1955 грн 78коп, до виплати належить 1555 грн 20 копійок (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 400 грн 58коп). З період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась. Відповідно до відомості на виплату грошей № 5 за березень 2017 року [PERSON] 25 липня 2017 року отримав заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1555 грн 20 коп (а.с.29-30). З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 29 листопада 2019 року (а.с.76-80), вбачається, що в березні 2017 року страхувальником - регіональна філія «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (код 40150216) [PERSON] нараховано заробітну плату в розмірі 3937 грн 90коп, що узгоджується із розрахунковим листом за березень 2017 року про розмір нарахованої заробітної плати; з квітня по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати. Довідка про доходи № 1101/2 від 03 жовтня 2019 року, видана відповідачем, як вбачається з її змісту, відповідно до постанови КМУ України від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", що свідчить про те, що в ній зазначені не всі суми, які могли бути нараховані відповідачем позивачу, оскільки відповідно до пунктів 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження оплата простою, компенсація за невикористані дні відпустки, що є предметом позову у цій справі, а тому зазначена довідка не спростовує нарахування відповідачем позивачу [PERSON] в період часу з другої половини березня по 17 липня 2017 року сум заробітної плати у розмірі, зазначеному в розрахункових листах за цей період. Отже, ця довідка не свідчить про те, що відповідачем не нараховувалась [PERSON] заробітна плата в період часу з другої половини березня по 17 липня 2017 року. Будь-яких доказів про виплату на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період з другої половини березня по липень 2017 року відповідачем не надано. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі за період з другої половини березня по липень 2017 року в розмірі 17291грн 61коп (19247грн 39 коп - 1955грн78коп). Суд вважає за необхідне зауважити, що заборгованість по заробітній платі за період часу з другої половини березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 17291 грн 61коп визначена без урахування обов`язкових платежів та податків і не є виходом за межі заявлених позовних вимог. Заборгованість по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року у розмірі 17291 грн 61коп підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Наказом № 899-Н від 26 червня 2017 року було введено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» (а.с.58-62). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Зважаючи на те, що [PERSON] до 17 липня 2017 року знаходилась у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивача щодо оплати її праці, зокрема в доведеній частині заборгованості, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною першою статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач [PERSON] надав копію довідки (а.с.16), виготовлену на аркуші паперу, а не на бланку структурного/виробничого підрозділу, за підписом, як в ній зазначено, головного інженера Дмитренко Ю.О. та головного бухгалтера Трускалової О.І. , із змісту якої вбачається, що сума нарахованої позивачу заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року становить 19247 грн 39 коп (за березень - 3937грн 90коп, квітень - 2643грн 79коп, травень - 1113грн 17коп, червень - 0грн 00коп, липень - 11552грн 53коп); сума до виплати за цей період часу складає 13810 грн 18коп. Відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року із структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Як вбачається із змісту відзиву, АТ «Укрзалізниця» не визнає обставини, зазначені у вказаній довідці та посилається на її невідповідність вимогам діючого законодавства щодо оформлення документів. Відповідно до пункту 11 параграфу 1 "Загальні вимоги до створення управлінських документів" розділу II "Документування управлінської інформації" Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, оформлення реквізитів організаційно-розпорядчої документації та порядок їх розташування мають відповідати Національному стандарту України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55. Відповідно до пунктів 1, 2 параграфу 2 "Бланки документів" розділу II "Документування управлінської інформації" цих Правил організаційно-розпорядчі документи оформляють на бланках. Розміщення реквізитів на бланку повинно відповідати ДСТУ 4163-2003. Зразки бланків затверджуються розпорядчим документом установи. Установи розробляють бланки документів структурних підрозділів, відокремлених підрозділів та бланки документів посадової особи в тому разі, якщо керівник структурного підрозділу, відокремленого підрозділу чи посадова особа мають право підписувати документи в межах їх повноважень. Згідно пунктів 1, 2 параграфу 3 "Печатки" зазначених Правил право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом. На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності). В установах дозволяється також застосовувати печатки структурних підрозділів (служби діловодства, бухгалтерії, кадрової служби тощо), печатки для окремих категорій документів (для копій, перепусток, конвертів тощо), а також металеві печатки - для опечатування приміщень, шаф, сейфів. Проте, надана позивачем [PERSON] на підтвердження заявлених позовних вимог копія довідки, наявна на аркуші справи 16 наведеним вище вимогам Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5 не відповідає, оскільки не містить зазначення підприємства, яке її видало, дати її видачі, не засвідчена печаткою, зважаючи на що не є належним, достовірним та достатнім доказом, отже не береться судом до уваги. Припинення нарахування позивачу заробітної плати з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів, на яке посилається відповідач у відзиві, суперечить вимогам діючого законодавства та не приймається судом Посилання відповідача на втрату доступу до виробничих потужностей та іншого майна регіональної філії «Донецька залізниця», в тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особистих справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки з програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками у зв`язку з їх знаходженням на непідконтрольній українській владі території не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку виплатити на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати. Згідно висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115, 116 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст.4 КЗпП України та ст.ст.9, 263, 617 ЦК України (а.с.31-35). Зазначений висновок свідчить про відсутність вини АТ «Українська залізниця» у невиконанні своїх обов`язків перед працівниками, проте, на переконання суду, не звільняє відповідача від обов`язку виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період час з другої половини березня по 17 липня 2017 року. Частиною 5 ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Враховуючи зміст положень ч.5 ст.24 Закону України «Про оплату праці», позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь із відповідача витрат, пов`язаних із зарахуванням коштів на рахунок (комісії банку1% ) в розмірі138 грн 10коп не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі.

Outcome: partial