Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

АТ "Ідея Банк" звернулося до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги. Позов мотивовано тим, що як стало відомо позивачу, 07 грудня 2018 року між [PERSON] та АТ "Ідея Банк" в особi уповноваженого представника [PERSON] укладено договір поворотної фінансової допомоги відповідно до умов якого, позикодавець - [PERSON] надає позичальнику - ПАТ «Ідея Банк» грошові кошти в розмірі визначеному в договорi, а позичальник зобов`язується прийняти позику і повернути її позикодавцеві у визначений цим договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання позики. У відповідності до п. 1.2 позика надана під 19,5 % річних, з виплатою відсотків в кінці терміну від дати укладання даного договору. Згідно до п. 2.1. договору сума позики становить 190 000,00 грн., строком на 6 місяців. Остаточною датою повернення коштів є 07 травня 2019 року. Розділом 7 передбачена відповідальність сторін, у відповідності до якої позичальник при порушенні строку повернення позики вказаному в п.4.1. договору зобов`язується сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики. Позивач вважає зазначений вище договір недійсним, таким, що вчинений без наміру створення реальних правових наслідків, таким що не укладався з боку АТ "Ідея Банк" виходячи з того, що такого банківського продукту, як договір поворотної фінансової допомоги від фізичних осіб у АТ "Ідея Банк" не існує та не міг існувати, оскільки це не передбачено банківським законодавством України та чинною банківською ліцензією. Також [PERSON] не мав повноважень на укладення таких угод і жодних погоджень на це не отримував. Додатково позивач зазначає, що у АТ "Ідея Банк" відсутній як письмовий примірник оспорюваної угоди, так і будь-який запис про угоду в електронних операційних системах, хоча якби вона насправді була укладена, такий примірник та інформація про угоду зберігалися би у банку згідно до вимог чинного банківського та податкового законодавства. Виходячи з вищевикладеного, АТ "Ідея Банк" вважає, що договір підписаний зі сторони банку невідомою особою всупереч банківській ліцензії, керівництво банку не схвалювало укладення такого договору, рішення про цінові параметри договору компетентними органами банку не приймалися і такого банківського продукту не існувало та не може існувати в АТ "Ідея Банк". Також позивач вказує, що даний правочин суперечить нормам ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та чинній Банківській ліцензії за №96 від 04.11.2011 року. Виходячи з аналізу зазначених правових норм вбачається, що сфера дії закону за суб`єктним складом учасників є обмеженою і не поширюється на фізичних осіб, які не є суб`єктами підприємницької діяльності. Отже укладення такого договору як банком, так і [PERSON] є незаконним, а договір - недійсним, тому АТ "Ідея Банк" звернулося до суду із даним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги від 07.12.2018 року. Ухвалою суду від 19.01.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 10.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Заявлені вимоги підтримала в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Щодо позовних вимог- заперечив у повному обсязі та просив відмовити за обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що між ПАТ "Ідея Банк" та [PERSON] 07.12.2018 року укладено договір поворотної фінансової допомоги, у якому передбачено, що позикодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 190 000,00 гривень, а останій зобов`язується прийняти позику і повернути позику позикодавцеві у визначений договором строк, а також сплатити проценти за весь термін надання позики у строк та розмірах, що обумовлені умовами договору (а.с. 8-9). На підтвердження факту передачі грошових коштів в розмірі 190 000,00 гривень позикодавцем до позичальника надано квитанцію №1431473 від 07.12.2018 року (а.с. 16). В порушення умов договору поворотної фінансової допомоги позичальник не повернув у встановлений строк грошові кошти позикодавцю, що стало підставою письмового звернення від 27 травня 2019 року [PERSON] до голови правління АТ "Ідея Банк" Власенка М.В. про повернення коштів (а.с. 17). Згодом [PERSON] звернулась до суду із позовом до АТ "Ідея Банк" про стягнення грошови коштів (Цивільна справа №127/984/20). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2020 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з АТ "Ідея Банк" на користь позивача заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги від 07.12.2018 року у розмірі 713 382 грн., з яких 190 000 грн. - сума позики, 12 282 грн. - проценти за користування позикою, 511 100 грн. -пеня (а.с. 80-82). Постановою Вінницького апеляційного суду від 03.02.2021 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2021 р. залишено без змін ( а.с. 83-86). Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.05.2021 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2020 р. та постанову Вінницького апеляційного суду від 03.02.2021 р. залишено без змін. Судом касаційної інстанції встановлено, що 07.12.2018 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем АТ "Ідея Банк" був укладений договір поворотної фінансової допомоги, згідно умов якого відповідач отримав позику в сумі 190 000, 00 грн з остаточною датою повернення позики - 07 травня 2019 року. Вказаний договір вiд iменi Акціонерного товариства «Ідея Банк» було підписано уповноваженим представником - [PERSON]. Відповідно до п. 3.1. договору, позикодавець надає позику в момент підписання цього договору, а згідно з п. 3.2. договору позика надається в готівковій формі. Отже, на переконання суду касаційної інстанції, за своєю правовою природою договір поворотної фінансової допомоги вiд 07.12.2018 року є договором позики, а не договором банківського вкладу (а.с. 205-211). До звернення [PERSON] до суду із позовом про стягнення грошових коштів, АТ "Ідея Банк" не заперечувалися спірні обставини, що підтверджуються листом АТ "Ідея Банк" від 09.08.2019 року №04.1/127371, згідно якого в результаті проведеної службової перевірки встановлено факти порушень, вчинених працівниками банку. Для підтвердження можливих фактів шахрайства 27.05.2019 року за вих. № 45/4030/103/2705 та 03.06.2019 року за вих. № 45/4033/103/03/06 на адресу начальника Вінницького ВП ГУНП України у Вінницькій області скеровано заяву про відкриття кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 та ст. 366 КК України відносно колишнього працівника банку [PERSON] . Крім того, постановою Верховного суду від 31 травня 2021 року встановлено, що оскільки стороною договору поворотної фінансової допомоги від 07.12.2018 року є саме АТ «Ідея Банк», а не [PERSON] , то на його підставі власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення - шкоду завдано банку, а не позивачеві: позивач же має право вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання зобов`язань відповідно до умов договору, що також підтверджується відповіддю АТ "Ідея Банк" від 03.07.2019 року на звернення [PERSON] (а.с. 164). Отже суд вважає, що постанова Верховного суду від 31 травня 2021 року у справі №27/984/20 має преюдиційне значення для даної справи. Також посилання позивача на те, що [PERSON] поповнила власний поточний рахунок відповідно до рамкового Договору банківського поточного рахунку фізичної особи № №40.12.000394 від 10 липня 2012 р., суперечить документам, які надав суду банк. Так, згідно Рамкового договору банківського поточного рахунку фізичної особи № №40.12.000394 від 10 липня 2012 р., - банк відкриває поточний рахунок № [NUMBER] (п.1 р.1), даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та дiє до моменту закриття рахунку у встановленому порядку (п.1 р.5) (а.с. 7). Разом з тим у Виписках по особовим рахункам значиться: Дата 19.11.2018 року отримувач [PERSON] - «Виплата зг. Дог. №90.65000258 від 17.11.2014, за період 17.11.2014 по 16.11.2018 pax. [NUMBER]», «Виплата вкладу (дострокове повернення вкладу) зг. договору № 90.65.000258 від 17.11.2014 [PERSON] » ( а.с. 142-146). Тобто, Договір банківського поточного рахунку фізичної особи №40.12.000394 від 10 липня 2012 р. був припинений в 2014 році, коли між сторонами був укладений новий договір № 90.65.000258 від 17.11.2014, який, в свою чергу, був припинений 19.11.2018 року у зв`язку з тим, що [PERSON] було виплачено вклад (дострокове повернення вкладу). Тобто, станом на 07.12.2018 р. іншого договору, окрім як договору поворотної фінансової допомоги між сторонами не існувало. Додатково представником відповідача було надано до суду підтвердження щодо повернення [PERSON] грошових коштів у розмірі 622 975,00 гривень, на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2020 р., додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2020 р., а також постанови Вінницького апеляційного суду від 03.02.2021 року (а.с. 225-226). Допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок - Начальника Вінницького відділення №2 АТ "Ідея Банк" [PERSON]., суду повідомив, що працює в АТ "Ідея Банк" з січня 2017 року. Пояснив, що серед продуктів банку, договору поворотної фінансової допомоги немає. Право на укладення будь-якого договору між банком та фізичною особою виникає на підставі доручення. Додатково повідомив, що всі договори друкуються із технічної програми банку "Бі-2". Через даний програмний комплекс договір поворотної фінансової допомоги не друкувався. Також пояснив, що [PERSON] працював у АТ "Ідея Банк". Контоль за всіма діями [PERSON] свідок [PERSON] не здійснював. Відповідно до п. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Загальні підстави недійсності правочину встановлені ст. 215 Цивільного кодексу України. Так, згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Приписи п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9 передбачають, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Згідно зі статтею 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За приписами статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (частина 1 статті 238 Цивільного кодексу України). Статтею 239 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19.08.2014 у справі № 5013/492/12/3-59гс14, статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи). Частиною 1 статті 4 Закону України " Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансови послуг" передбачено, що фінансовими вважаються такі послуги: торгівля валютними цінностями; залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; фінансовий лізинг; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання гарантій; переказ коштів; у сфері страхування; діяльність у системі накопичувального пенсійного забезпечення; професійна діяльність на ринках капіталу; факторинг; банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність". Згідно до ч. 1. ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: назву документа; назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; найменування фінансової операції; розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Відповідно до ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу); розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням встановлених по справі обставин, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку про необгрунтованість та недоведеність позовних вимог, у зв`язку з чим вважає, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відповити у повному обсязі. Відповідно до положень ст. ст. 137, 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 ( десять тисяч) гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: approved