Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

У листопаді 2013 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання», мотивуючи свої вимоги тим, що вона є дочкою [PERSON] та на теперішній час з ним не мешкає. Вона навчається у Державному вищому учбовому закладі Макіївському промисловому економічному коледжі на 3 курсі напрямку підготовки «Екологія, охорона навколишнього середовища збалансованого природокористування» спеціальність «Прикладна екологія», є інвалідом дитинства та потребує на матеріальну допомогу, яку відповідач не надає. Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання для подальшого навчання у розмірі 1/6 частини від його заробітку /доходу/, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду, але не більш ніж до досягненню нею 23-х річного віку. Позивач [PERSON] до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, надала суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності з урахуванням того, що позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням того, що позовні вимоги він не визнає частково оскільки виплачує аліменти на дітей [PERSON] та [PERSON] у вигляді 1/6 частини. Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін по справі свідчать їх відповідні заяви, зареєстровані за вхідним № 3902/14 та № 3903/14 від 25.02.2014 року, долучені до матеріалів справи. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які позивачі посилалась як на підставу своїх вимог та відповідач при їх частковому визнанні, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази у справі, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Згідно свідоцтва про народження /серії [NUMBER]/, виданого 06.12.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського району міста Макіївки, [PERSON] народилась [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 06.12.1995 року зроблено відповідний запис за № 688, при цьому її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] /а. с. 5/. Відповідно до відомостей, що містяться у довідці комітету самоорганізації населення «Робітничі городки» № 1028 від 22.11.2013 року, [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а. с. 6/. Таким чином, на підставі зазначених документів судом встановлено факт сумісного мешкання [PERSON] з матір'ю [PERSON] Також судом встановлено, що [PERSON] є студенткою Державного вищого учбового закладу Макіївського промислового економічного коледжу, навчається на 3 курсі денного відділення, 1 рівня акредитації, за спеціальністю «Прикладна екологія». Термін навчання з 01.09.2011 року по 30.06.2015 року /а. с. 4/. Згідно свідоцтва про народження /серії [NUMBER]/, виданого 06.06.2001 року Макіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, [PERSON] народився [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 06.06.2001 року зроблено відповідний запис за № 410, при цьому його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] З рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 17.07.2007 року убачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на забезпечення неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.06.2007 року. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією /серії 10 ААВ № 476610 від 13.01.2014 року/ [PERSON] при первинному огляді встановлена третя група інвалідності з дитинства, з 28.11.2013 року безстроково. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року. Відповідно до положень частини першої статті 1 та частини першої статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов'язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Положеннями частини першої статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, суд виходить з того, що зазначений обов'язок також закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь - якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття /стаття 51 Конституції України/. Як убачається з роз'яснень, наданих у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 25 травня 2006 року батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 Сімейного кодексу України, і своїх повнолітніх дочку, сина. Норми права, які містяться у частині першій статті 199 Сімейного кодексу України наголошують, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття /незалежно від форми навчання/, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу /пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"/. Відповідно до положень частини першої статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і /або/ у частці від заробітку /доходу/ платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином /частина друга статті 200 Сімейного кодексу України/. Крім того, вирішуючи спірні правовідносини суд враховує, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання /частина друга статті 199 Сімейного кодексу України/. Враховуючи наведені норми права та обставини справи, що були досліджені судом, а саме досягнення позивачем [PERSON] повноліття; продовження нею навчання, яке не припинено та потребує надання матеріальної допомоги; наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу та відсутність будь - яких судових рішень про стягнення з [PERSON] коштів на утримання інших осіб /у тому числі батьків/ суд, з урахуванням, стану здоров'я, сімейного і майнового положення кожної з сторін приходить до висновку, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання - [PERSON] необхідно встановити у частковому відношенні, тобто в розмірі 1/8 частини від заробітку /доходу/ її батька [PERSON] Під час вирішення питання про відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Так, положеннями статті 79 Цивільного процесуального кодексу України встановлені види судових витрат. Згідно до положень частини 1 наведеної вище норми права судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом /частина 2 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України/. Положеннями частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року /чинними на час звернення позивачем з позовною заявою/ за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати /229,40 гривень/ та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати /3441,00 гривень/. Як убачається з положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до положень частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог /частина 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України/. Таким чином, з огляду на наведені норми права судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 229,40 гривень підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial