Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У листопаді 2012 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона з [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1999 до кінця грудня 2009 року. Шлюб між ними не було зареєстровано. У 2000 році позивач та відповідач переїхали в будинок по [ADDRESS], власником якого є мати відповідача - [PERSON] За час спільного проживання ними сумісно було придбано: холодильник „ Атлант" вартістю 2300 грн.; телевізор „LG" вартістю 1400 грн.; комп'ютер вартістю 7500 грн.; мікрохвильова піч вартістю 1200 грн.; пральна машина „Whirpool" вартістю 2200 грн.; фотоапарат вартістю 1100 грн.; DVD плеєр ВВК вартістю1200 грн; витяжка вартістю 500 грн; ванна кімната (сантехніка, кахель, ремонт) 11500 грн; вікна „ Internovo" -8 штук на сумму 11000 грн.; індивідуальне опалення ( двухконтурний котел, труби, радіатори опалення) вартістю11000 гривень; будівельні матеріали для будівництва гаража на суму-2000грн. всього на 50900 гривень. Просила суд стягнути з [PERSON] ? частину спільно нажитого майна, а саме - 25450 грн.( а.с.3-4 ). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2013 року позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості спільного майна - 3600 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 229, 40 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено ( а.с.98-100 ). В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог( а.с. 101-102 ) Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що що з [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1999 до кінця грудня 2009 року, без реєстрації шлюбу. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Спочатку жили у матері відповідача, у 2000 році переїхали в будинок по [ADDRESS], який належить матері відповідача - [PERSON] як спадок від батьків. Почали робити ремонт в будинку за свої кошти. За час спільного проживання ними було придбано: холодильник Атлант" вартістю 2300 грн.; телевізор „LG" вартістю 1400 грн.; комп'ютер вартістю 7500 грн.; мікрохвильова піч вартістю 1200 грн.; пральна машина „Whirpool" вартістю 2200 грн.; фотоапарат вартістю 1100 грн.; DVD плеєр ВВК вартістю1200 грн; витяжка вартістю 500 грн; ванна кімната ( сантехніка, кахель,ремонт) 11500 грн; вікна „ Internovo" -8 штук на сумму 11000 грн.; індивідуальне опалення ( двухконтурний котел, труби, радіатори опалення) вартістю11000 гривень; будівельні матеріали для будівництва гаража на суму-2000грн. всього на 50900 гривень. При зверненні до суду із позовом [PERSON] зазначила, що документи на перераховане майно знаходяться у відповідача та він їх не надає. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції посилався на показання свідків [PERSON], [PERSON] які стверджували, що в будинку по [ADDRESS] було майно, яким користувалися [PERSON] та [PERSON], однак воно було досить старе, у зв'язку із чим позивач та відповідач поступово купували сучасну техніку. [PERSON] не є родичкою позивача і не перебуває в неприязних стосунках з відповідачем, що підтверджено останнім. В свою чергу суд не надав належної уваги показанням свідків [PERSON], [PERSON] які стверджували, що сторони нічого не купували, а користувались лише майном, що залишилось в будинку від батьків матері відповідача - [PERSON] Однак особи, що були допитані в якості свдків, не пояснили суду звідки з'явилось майно в будинку, яке це майно та за чиї кошти воно було придбане. Крім того, оскільки відповідач заперечував наявність майна, та зазначав що встановити його знаходження чи відсутність у нього можливості немає, суд вважав, що вартість частки позивача у майні повинна бути стягнута з відповідача. Проте з такими висновками суду погодитись не можна. Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або у порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Позивачем не надано жодного належного доказу про те, що вони з відповідачем купували спірне майно за спільні кошти. В матеріалах справи містяться лише копії накладних та товарних чеків щодо купівлі певних будівельних матеріалів, однак в зазначених документах не зазначені дані покупця, а лише назва товару та сума. У зв'язку із зазначеним немає підстав стверджувати за чиї саме кошти купувались зазначені будівельні матеріали. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК). Таким чином, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми у розмірі 3600 грн. не є обґрунтованими, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed