Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

14 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, збільшивши 27.10.2016 позовні вимоги, просить: -визнати недійсним договір фінансового лізингу № 000060 від 13 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ»; -стягнути з ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» на користь позивача сплачену грошову суму як платіж за ненадані послуги в розмірі 41 163 грн.; -стягнути у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.; -стягнути суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції з 13.11.2015 по 10.12.2015 975,31 грн.; з 11.12.2015 по 01.10.2016 2\~943,51 грн.; три проценти річних від простроченої суми з 13.11.2015 по 10.12.2015 112,23 грн., з 11.12.2015 01.10.2016 1\~000,79 грн., а всього в розмірі 5 031,84 грн.; -стягнути проценти за користування чужими грошовими коштами на рівні встановленої НБУ облікової ставки з 13.11.2015 по 10.12.2015 822,90 грн., з 11.12.2015 по 01.10.2016 6 121,94 грн., а всього у розмірі 6\~944,84 грн. У судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, про час і місце розгляду справи оповіщені, представник позивача у письмовій заяві дав згоду на заочний розгляд справи, просив задовольнити позов, а справу слухати за його та позивача відсутності. Представник відповідача до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, у звязку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13 листопада 2015 року між ТОВ "СОЛО ІНВЕСТ" (Лізингодавець) та [PERSON] (Лізингоодержувач) було підписано Договір фінансового лізингу № 000060 (далі Договір), а також Додаток №1 (Графік сплати Авансового платежу) та Додаток №2 (Специфікація) до нього. Згідно з їх умовами Лізингодавець бере на себе зобовязання придбати Предмет лізингу у власність (отримати право власності на Предмет лізингу) та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим Договором (п. 1.3 Договору). Предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки "Renault", комплектації "Sandero StepWay", вартістю 360\~946,91 грн., що становить еквівалент 14\~683,98 євро за офіційним курсом НБУ на день підписання Договору (1 євро = 24,581грн.) (а.с. 11-18). 13.11.2015 на виконання умов даного Договору [PERSON] на розрахунковий рахунок відповідача ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» №26501053200361, що відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», перераховано грошові кошти у сумі 48\~765,40 грн. в якості «адміністративного платежу», згідно Договору фінансового лізингу № 000060 від 13.11.2015 (а.с. 10). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду)\~з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також,\~виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зважаючи на вказане, а саме недотримання нотаріальної форми при укладенні договору фінансового лізингу №000060 від 13.11.2015 року такий договір слід вважати нікчемним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання\~в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.\~ Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.\~ Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Також, відповідно до ст. 216 ЦК України\~ недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.\~ Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.\~ Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.\~ Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.\~ Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Зважаючи на вказане, отримані відповідачем від позивача кошти у розмірі 48\~765,40 грн., сплачені за нікчемним правочином, слід вважати такими, що набуті та збережені відповідачем без достатньої правової підстави, а тому в силу вимог ст. ст. 1212, 1213 ЦК України повинні бути повернутими позивачу. Вказане відповідає правовим висновкам Верховного суду України виловленим у постановах №6-2766цс15 від 16.12.2015, №6-2491цс15 від 02.03.2016,\~що прийняті\~в порядку п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України та є обовязковими до застосування. Зважаючи на вказане, вимогу про стягнення з відповідача згаданої суми коштів слід вважати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Що стосується стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами, то суд вважає таку вимогу теж обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню зважаючи на таке. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі ст. ст. 536, 1214 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.\~ Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Зважаючи на нікчемність договору щодо розміру відсотків слід застосувати вимоги Закону. Так, відповідно до змісту ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника\~процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зважаючи на вказане та те, що про нікчемність укладеного між сторонами договору відповідач міг дізнатись з часу його укладення, протилежного чому не доведено, вимоги про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами за період з 13.11.2015 (дата укладення договору) по 01.10.2016 у розмірі 6\~121,94 грн. підлягають задоволенню. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладений між сторонами договір купівлі-продажу не передбачав відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобовязань. Не передбачають такої відповідальності й нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, а саме § 3 глави 71 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів». Також суд зазначає, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Таким чином, у задоволенні вимог позивача про відшкодування моральної шкоди належить відмовити. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту цієї правової норми убачається, що її дія не поширюється на спірні правовідносини, що склалися між сторонами, оскільки не відбулось прострочення відповідачем взятого на себе зобовязання перед позивачем. У звязку з цим, у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних слід відмовити за безпідставністю. З огляду на викладені обставини справи, правові норми та досліджені докази, суд дійшов висновку, що у звязку з нікчемністю укладеного сторонами договору фінансового лізингу № 000060 від 13.11.2016, з ТОВ «СОЛО ІНВЕСТ» на користь [PERSON] підлягає стягненню 48\~765,40 грн. безпідставного набутих коштів та 6\~121,94 грн. процентів за користування ними. У звязку з частковим задоволенням позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 1\~100,07 грн. судового збору (551,20 грн. за вимогу немайнового характеру та 548,87 грн. за вимогу майнового характеру).

Outcome: partial