Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У кінці липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду зі вказаною вище позовною заявою і просив ухвалити судове рішення, яким виділити в натурі та визнати за ним право власності на 173/400 частин земельної ділянки, що становить 444кв.м. від загального розміру ділянки площею 1026 кв.м., розташованої у м. Конотопі по вул. Висока, 41 зі сторони будинку 39, залишивши [PERSON] у приватній власності 227/200 частин, що становить 582 кв.м. Обгрунтовуючи вимоги тим, що в м. Конотопі по вул. Висока розташований буд. № 41. Йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченного 7 липня 1988 року Конотопською міською державною нотаріальною конторою, належить на праві власності 21/50 часток, а відповідачу на підставі рішення Конотопського міського суду від 03.12.1987 року- 29/50 часток. Вказаний житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями розташований на земельній ділянці загальною площею 1026 кв.м. В частині будинку, яка належить відповідачу проживає [PERSON], яка двір, який знаходится в загальному користуванні, утримує в антисанітарному стані. У судовому засіданні позивач і його представники [PERSON] та [PERSON],кожен окремо, позовні вимоги підтримали. Відповідач у судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлялявся належним чином, що стверджується поштовими рекомендованими повідомленнями. Заперечень проти позову не надав, про поважність причин неявки не повідомив.(а.с.41,51,103,110, 112,120) У зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, зі згоди позивача, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України, визнаючи наявні матеріали про права і взаємовідносини сторін достатніми, суд знаходить можливим розглянути справу у його відсутності та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: управління Держземагенства у Конотопському районі Сумської області, надало заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. При ухваленні судового рішення покладається на розсуд суду. (а.с.43,113) Третя особа: [PERSON]П.в судове засідання не з"явилася хоча про час і місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку.(а.с.50,111,121) Суд, заслухавши пояснення позивача, його представників, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач згідно договору купівлі-продажу, посвідченного 07.07.1988 р. Конотопською міською державною нотаріальною конторою є власником 21/50 часток будинку № 41 по вул. Висока м.Конотоп. Власником 29/50 часток будинку, відповідно до рішення Конотопського міського суду від 03.12.1987 р. є [PERSON] (а.с.10-13) Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 006284 та з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради народних депутатів від 07.05.1996р. №131 власникам [PERSON] і [PERSON], відповідно передано у приватну власність земельні ділянки площами 444 кв.м. і 582 кв.м., (загальна площа 1026 кв.м) по вул. Висока,41 м. Конотоп для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель. (а.с.12-15, 123) Земельна ділянка знаходится у спільному користуванні, що на думку позивача і створює неудобства у її користуванні, що і порушує його права як власника. Відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У п.21постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз"яснино, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Крім того, згідно п.19 тієї ж Постанови у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння і користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з"ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд,необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір»я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил пожежної безпеки. Згідно з ч.4 ст.88 Земельного кодексу учасник спільної часткової власності має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. У справі проведено судову земельно-технічну експертизу №983 від 24.12.2015 року, згідно з висновками якої встановлений фактичний розмір земельної ділянки, на який розташований житловий будинок № 41 по вул. Висока м. Конотоп, загальною площею 1026 кв. м і запропоновано два варіанти виділу присадибної ділянки площею 444 кв. м., що належать [PERSON]М.(а.с.88-96) [PERSON] ознайомившись з висновком судової земельно-технічної експертизи просив здійснити поділ земельної ділянки за другим варіантом, запропонованим експертизою, згідно якого йому виділити земельну ділянку площею 444 кв.м.(у додатку 4 представлено жовтим кольором) що і становить 173/400 частки від земельної ділянки, загальною площею 1026 кв.м. зі сторони будинку 39, залишивши [PERSON] у приватній власності 227/200 частин, що і становить 582 кв.м. Суд дійшов висновку, що вказаний варіант відповідає інтересам сторін враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, можливість проходу з вулиці на подвір"я. Також позивач не заперечував проти встановлення [PERSON]сервітуту площею 12.0 кв. м зі сторони будинку 39 по вул. Висока м. Конотоп, що забезпечує доступ для обслуговування його частини будинку. Частинами 1, 2 ст. 100 ЗК України визначено, що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 402 ЦК Україниземельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до п.22-2Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина першастатті 401 ЦК України, частина першастатті 101 ЗК України), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК України). Види земельних сервітутів,які можуть бути встановлені рішенням суду, визначеністаттею 99 ЗК України; цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки дляе фективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. За таких підстав суд і дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Виходячи з положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволення яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу, п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України - витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Відтак з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені 770 грн. витрат по оплаті судового збору, 3072 грн. витрат по оплаті вартості судової земельно - технічної експертизи. Підлягають задоволеню і вимоги про стягнення з відповідача на його користь 2000грн. витрат на правову допомогу, оскільки відповідно до частини 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011р. розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, в цивільних справах-суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно із журналами судових засідань представник позивача адвокат [PERSON] приймала участь в судових засіданнях першої інстанції.11.08.2015р. з 9.06год до 9.09 год, тобто 3 хв. 21.08.2015р. з 10.01год до 13.56 год., тобто 3год.55 хв. 14.01.2016р. з 11.11год до 11.15 год., тобто 4 хв. 28.01.2016р. з 10.05 год. до 11,47 год., тобто 1год.42 хв.11.02.2016р. з 13.33год. до 14год.48 хв., тобто 1 год.15 хв. (а.с.47,69-70, 105, 116-117,128-130) Відповідно до Закону України Про державний бюджет на 2015рік" мінімальна зарабітна плата в липні - вересні 2015р. - 1218 грн. Отже плата за 3 год 58 хв. участі 11 і 21 серпня 2015р у судовому засіданні становить 1908,2 грн. Відповідно до Закону України Про державний бюджет на 2016рік" мінімальна зарабітна плата з 1 січня 2016року -1378 грн. Отже плата за 4 год 7 хв. участі 14, 28 січня та 11 лютого 2016р у судових засіданнях становить 2269,10грн. Таким чином, плата за участь у судових засіданнях становить 4177 грн.30 коп.(1908,2 грн. + 2269,10грн.) а з урахуванням вартості складення позовної заяви та вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням - понад 4177 грн.30 коп. Таким чином, на користь позивача з [PERSON] необхідно стягнути 770 грн. витрат по оплаті судового збору, 3072 грн. витрат по оплаті вартості судової земельно - технічної експертизи, 2000грн. витрат на правову допомогу, а всього 5842 грн.

Outcome: approved