Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 24.01.2004 року між нею, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції за актовим записом № 28. В шлюбі з відповідачем народився син - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у них не склалося через постійні непорозуміння, розбіжність характерів, відсутність спільних інтересів та поглядів на життя. Вже понад 8 місяців вони не проживають разом, вона з сином переїхала проживати до своїх батьків. Подружніх стосунків вони не підтримують і шлюб носить формальний характер. Примирення між ними не відбулося та й вже неможливе надалі. Тому вважає подальше збереження шлюбу недоцільним та таким, що суперечить її інтересам. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище - [PERSON]. Просить суд розірвати шлюб та залишити шлюбне прізвище. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Щодо позовної вимоги позивача про розірвання шлюбу, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд, з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом при розгляді справи встановлено, що 24 січня 2004 року між сторонами було укладено шлюб (а.с. 5). Сімейне життя подружжя не склалося, сторони фактично припинили шлюбні відносини, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного сімейного бюджету та не ведуть спільного господарства, сім'я існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено, кожен з них проживає окремо. Спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги позивача про залишення їй шлюбного прізвища, то вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Також судом встановлено, що до укладення шлюбу прізвище позивача було "[PERSON]". Після реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище "[PERSON]" на прізвище "[PERSON]", взявши прізвище свого чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с. 5). Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що після реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище "[PERSON]" на прізвище "[PERSON]". При цьому після розірвання шлюбу позивач бажає надалі іменуватися шлюбним прізвищем, що є її правом. А тому за таких обставин суд приходить до висновку про залишення [PERSON] її шлюбного прізвища "[PERSON]". Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень (а.с. 1). А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі - 243,60 гривень.

Outcome: approved