Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

В вересні 2018 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], третя особа: Хмільницький міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про оспорювання батьківства. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого у актовому записі про народження записаний позивач. Позивач зазначає, що після припинення спільного проживання відповідач звернулася до суду із заявою про стягнення з нього аліментів, змінила прізвище сина на "Александров", а нещодавно йому стало відомо, що батьком дитини є інший чоловік, що підтверджується експертним висновком про біологічне батьківство. Внести зміни в актовий запис про народження дитини відповідач відмовляється, а тому позивач просить визнати, що [PERSON], [INFO], не являється його сином, виключивши відомості про його батьківство з актового запису № 142 від 27 червня 2008 року із книги записів актів громадянського стану про народження [PERSON]. Ухвалою суду від 02 жовтня 2018 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року у справі призначено судово-генетичну експертизу. Провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 13 лютого 2019 року відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 07 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснивши, що він проживав з відповідачем без реєстрації шлюбу близько чотирьох років, в 2008 році народився [PERSON], якого він визнав своїм сином, а в 2009 році сторони розійшлись, [PERSON] залишився проживати з матір'ю, яка згодом змінила йому прізвище на своє, на що він дав згоду. З часом, коли дитина росла, його родичі сказали йому, що син на нього не схожий, та у нього з'явилися сумніви щодо його батьківства, оскільки, як він вважає, дитина повинна бути схожа на одного з батьків. Тоді він взяв сина та завіз до експерта, який дав висновок, що його батьківство виключається, що змусило його звернутися до суду. Зазначив, що з літа 2018 року перестав платити аліменти на дитину. Адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримала, зазначивши, що оскільки відповідач не оплатила судову експертизу, саме вона не довела наявності кровного споріднення між сином та позивачем, тому, на дивлячись на недоліки наданої позивачем експертизи, вона являється єдиним доказом у справі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила, посилаючись на те, що дитина походить від позивача, експертизу вона не змогла оплатити, оскільки її вартість - майже 8 тис. грн. являється надвисокою для неї, в неї не було в кого позичити таку суму, оскільки вона сама утримує сина, відповідач аліменти не платить, син являється інвалідом першої групи, тому вона не може наразі працювати, а змушена доглядати його. Прізвище дитині вона змінила за згоди позивача, оскільки прізвище "Броварник" їй не подобається. Подання позову пов'язала з тим, що коли сину було встановлено інвалідність, вона звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, та судом було збільшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] до 2000 грн, це було в травні 2018 року Адвокат [PERSON] проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що [PERSON] не його син, наданий висновок експерта являється неналежним доказом. Відповідач не мала змоги оплатити призначену судом експертизу, а позивач такої експертизи не заявляв. Малолітній [PERSON], думка якого була заслухана судом в порядку ст. 171 СК України, зазначив, що [PERSON] - його батько, в них були добрі відносини, однак зараз батько йому не дзвонить, а в нього немає коштів, щоб йому подзвонити. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено таке. Зі свідоцтва про народження серії І-АМ № 204113 (копія на а.с. 4) слідує, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матірю [PERSON], [INFO] Сторони визнають, що запис про батька дитини було здійснено на підставі ст. 126 СК України. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється подругою [PERSON], знає, що позивач та відповідач познайомились в березні 2006 року, почали зустрічатися, а в кінці року - жити разом спочатку у [PERSON], а потім в квартирі позивача по 1-го Травня. Вони не одружувалися, оскільки [PERSON] забороняла мати. Коли сторони прожили разом рік, відповідач почала хвилюватися, що в них немає дітей, вони обстежували стан здоров'я, вона лікувалась, та, коли завагітніла, позивач за нею доглядав, хвилювався за неї та майбутню дитину, купував фрукти, необхідні речі. Вони добре жили, вона його кохала, про інших чоловіків свідок нічого не знає, крім того, у відповідача були дуже суворі батьки. Сторони разом їздили на море, де у батьків [PERSON] була дача, та проводили там тривалий час, після народження сина, їздили з ним. Потім вони посварились, позивач пішов, однак продовжував приділяти увагу дитині, приїздив до нього в гості, водив у парк, брав до себе, вони постійно спілкувалися та дружили. Свідок [PERSON] пояснила, що вона дружила з матір'ю відповідача, часто приходила до них в гості, оскільки вони жили разом з батьками. Позивач їздив на заробітки. Знає, що жили без реєстрації шлюбу. Коли розійшлися, позивач спілкувався з дитиною, брав [PERSON] до себе в гості. Дослідивши надані сторонами докази, неодноразово перевіривши обізнаність сторін у справі про їх права та обов'язки, зокрема щодо обов'язку доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу їх вимог та заперечень, подання доказів, заявлення клопотань, серед яких також про призначення експертизи, переконавшись в тому, що права сторін, визначені ст. 15 ЦПК України реалізовано - як позивач так і відповідач користувалися професійною правничою допомогою, суд дійшов до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122, 125 СК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122, 124, 126, 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження Згідно позиції, яка міститься в з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Таким чином, згідно вимог закону, для задоволення позову про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження, необхідною умовою є доведеність факту відсутності між дитиною та особою, яка записана батьком дитини, кровного споріднення. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Вимоги до висновку експерта встановлено ст. ст. 102, 106 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. На підтвердження обставин позову позивачем надано копію експертного висновку про біологічне батьківство № MG18-53158/C1F1 (а.с. 5), однак суд відхиляє даний експертний висновок, оскільки він не відповідає вищезазначеним вимогам процесуального Закону. Зокрема у ньому не зазначено імені, посади, стажу роботи експерта, наявності свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, наукового ступеня, вченого звання, особи, яка його проводила; особа, копія підпису якої міститься на висновку - [PERSON] - не включений до Реєстру атестованих судових експертів України. При проведенні дослідження експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність по ст. ст. 384, 385 КК України. Також не зазначено поставлених на експертизу питань, не вказано про підготовку висновку для подання до суду. Крім того, саме експертне заключення містить застереження щодо того, що зразки ДНК не були взяті у відповідності до встановленої юридичної процедури та результати аналізів можуть не мати сили в суді, про що застережено учасників процедури. Таким чином клопотання адвоката [PERSON] щодо вказано заключення являється частково обґрунтованим, оскільки наданий позивачем доказ за наведених вище обставин не може вважатись допустимим в розумінні ст. 78 ЦПК України. Отже, зважаючи на недоведеність позивачем підстав поданого позову - відсутності кровного споріднення між ним та [PERSON], суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. При цьому, надаючи оцінку поведінці сторін при призначенні судової експертизи, суд бере до уваги, що позивач, обов'язком якого є доказування відсутності кровного споріднення між ним та [PERSON], клопотань про призначення судової експертизи не заявляв, від оплати такої експертизи категорично відмовився в підготовчому судовому засіданні, відповідач, за клопотанням якої була призначена така експертиза, не працює, самостійно утримує дитину, яка має інвалідність, тому сума оплати експертизи - понад 7600 грн. являється значною для неї, крім того, у справах даної категорії предметом доказування являється не наявність, а відсутність кровного споріднення, тому суд не вбачає у діях відповідача ухилення від участі в експертизі. На підставі ст.ст. 121, 136 СК України,

Outcome: dismissed