Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, просить суд визнати Генеральний договір про здійснення кредитування № 665/071 від 10.01.2008 року, Додаткову угоду № 665/071-1/514 від 10.01.2008 року, Додаткову угоду №№ 665/071-2/514 від 13.02.2008 року, Договір поруки №03-24/811 від 10.01.2008 року, Договір поруки №03-24/810 від 10.01.2008, Іпотечний договір від 10.01.2008 року недійсним з застосуванням наслідків недійсності позову. Позивачі до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник відповідача була присутній у судовому засіданні, позов не визнала, та просила у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлено, що 10.01.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] Володимиро-вичем ([INFO], [NUMBER], виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 08 серпня 1997 року, зареєстрований за адресою: м. Одеса, 1-й пров. Амундсена, 13, ідентифікаційний номер - [NUMBER]) укладено Генеральний договір про здійснення кредитування № 665/071 (надалі «Генеральний договір»), відповідно до якого Банк зобовязався надати [PERSON] грошові кошти в межах загального ліміту 490 000, 00 Євро. 10.01.2008 р. між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № № 665/071-1/514, відповідно до якої Банком було надано позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 490 000,00 Євро зі сплатою 11,5 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 09.01.2008 року. 13.02.2008 р. між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін № 1 до Генерального договору про здійснення кредитування № 665/071 від 10.01.2008 р., відповідно до якого сума ліміту кредитування була збільшена до 760 000,00 Євро. 13.02.2008 р. між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 665/071-2/514 до Генерального договору про здійснення кредитування № 665/071 від 10.01.2008 р., відповідно до якого Банком було надано позичальнику 270 000,00 Євро зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном погашення до 12.12.2017 р. У забезпечення виконання позичальником зобов'язань, за Генеральним договором, 10.01.2008 р. між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], за реєстровим № 9, відповідно до якого в іпотеку банку було передано нежитлові приміщення 1-го поверху, загальною площею 200,4 кв.м., що розташовані по вул. Катерининській, буд. 1 в м. Одеса. 10.01.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Анкор-Кар» було укладено Договір поруки №03-24/810, в забезпечення виконання зобовязань за Генеральним договором №665/071 від 10.01.2008 року. 10.01.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Аркар-Транс» було укладено Договір поруки №03-24/811, в забезпечення виконання зобовязань за Генеральним договором №665/071 від 10.01.2008 року. В забезпечення виконання Генерального договору №665/071 від 10.01.2008 року, 10.01.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Аркар-Транс» було укладено Договір застави майна №03-24/814 відповідно до якого в заставу було передано транспортні засоби, а саме: вантажного сідлового тягача марки MAN, модель TGA 18463, 2001 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], шасі № WMAH05ZZZIM333190; вантажного сідлового тягача марки MAN, Модель TGA 18463, 2002 року випуску, реєстраційний №ВН 1766 АІ, шасі WMAH05ZZZ2M348140; вантажного сідлового тягача марки MAN, модель TG510A,2001 року випуску, реєстраційний №ВН 2171 АС, шасі № WMAH05ZZZ2G155851. Відповідно\~\~до п. 1.2. Статуту ПАТ „Укрсоцбанк" загальними зборами акціонерів 09.03.2010 року прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку. Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк" є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк" В своєму позову позивачі посилаються на порушення норм при видачі кредиту, а саме вважають порушенням зазначення валюти в одиницях Євро та видачі даних коштів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 2 Закону України «Про банку та банківську діяльність», кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Згідно п.1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати операції і угоди з валютними цінностями. Чинним законодавством передбачено право комерцiйним банкам здiйснювати валютнi операцiї, в т.ч. видавати кредити у iноземнiй валютi юридичним та фiзичним особам. Згідно з статтею 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі Законом України «Про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відповідно до листа Національного Банку України від 07.12.2009 р. N 13-210/7871-22612 уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, повідомляємо: на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день внесення грошових сум, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Коливання офіційного курсу валюти може відбуватись як в бік збільшення так у бік зменшення, але ціна кредиту при цьому не змінюється, вона чітко зазначена у договорі кредиту. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а саме однією стороною Позикодавцем у власність іншій стороні Позичальникові, що і було повністю виконано банком за укладеним кредитним договором. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник зобовязаний повернути позику у тій валюті в якій отримав кредит. Згідно з умовами ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори), тобто договір це різновид правочину, що є домовленістю двох або більше сторін, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, які є необхідними для дійсності правочину. До них, зокрема, відносяться наявність у особи, яка укладає правочин необхідного обсягу дієздатності, волевиявлення учасника правочину повинно бути вільними та відповідати його внутрішній волі, правочин повинен бути направлений на реальне настання правових наслідків, а також правочин має укладатися у формі встановленій законом. Всі ці вимоги були дотримані обома сторонами при укладенні Договору кредиту. Крім того, вже наявність самого правочину свідчить про те, що і Позивач і Відповідач бажали укласти договір кредиту, і що зовнішнє вираження їхньої волі відповідають їх внутрішньому переконанню. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями ст. 629 ЦК України закріплено, що Договір є обовязковим для виконання сторонами. Стаття 525 ЦКУ встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3\~ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не доведеними тому вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити.

Outcome: dismissed