Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач у серпні 2020 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з 02 червня 2014 року і до досягнення сином повноліття, до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2014 року з нього, [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати з 02 червня 2014 року і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Позивач вказує, що на теперішній час змінився його сімейний стан, від другого шлюбу він має доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним та фактично перебуває на його утриманні, у зв`язку з чим виникли правові підстави для зменшення розміру аліментів, які були стягнуті з нього за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2014 року у справі №320/5351/14-ц. У судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі за зазначеними у позовній заяві доводами та підставами. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, мотивуючи тим, що позивачем не доведено, що змінився його матеріальний стан і він не має можливості сплачувати аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина. На думку відповідачки, позивач може сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 15 серпня 2014 року з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ін. к. [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати з 02 червня 2014 року і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] (а.с.5-6). Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічного змісту роз`яснення викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 №3, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до наданої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 13.09.2019 Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №1116, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується доданими до матеріалів справи копіями довідки про реєстрацію місця проживання дитини (а.с.10) та довідки з місця проживання позивача. Таким чином, матеріалами справи доведено, що з часу присудження аліментів за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 15 серпня 2014 року у позивача змінився сімейний стан, а саме, у нього народилась друга дитина - [PERSON] , [INFO] , яка також знаходиться на його утриманні. Отже, змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, і з урахуванням вимог ст.192 СК України, факт народження у позивача другої дитини є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів підлягає зміні з 1/4 частини на 1/6 частину з усіх видів заробітку /доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Тому, враховуючи зазначене, новий розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з дня набрання даним рішенням законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved