Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» 112 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 03.11.2004 року по 25.04.2016 рік працював на підприємстві відповідача на посаді підземного прохідника. Також зазначив, що працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 18.04.2017 року, первинно йому встановлена втрата працездатності в розмірі 35 % втрати працездатності: 25 % радікулопатія, 10% хр. бронхіт , наступний переогляд 01.04.2018 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час переносить фізичний біль у грудях, задишку, загальну слабкість. Вказав, що його стан здоровя змушує його постійно лікуватись, проходити обстеження у лікарів. Покращення в стані здоров'я не відбувається, з кожним днем відчуває лише погіршення в стані здоров'я. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на ті самі підстави. Представник відповідача [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Вважають, що вина відповідача в заподіянні позивачеві моральної шкоди відсутня, більш докладно позицію відповідача викладено в запереченнях проти позову. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивач [PERSON] працював з 03.11.2004 року по 25.04.2016 рік працював на підприємстві відповідача [PERSON] «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на посаді підземного прохідника.( а.с.6-7) Висновком МСЕК від 18 квітня 2017 року йому первинно, встановлено 35 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню: 25 % радікулопатія, 10% ХОЗЛ (а.с. 5). За виявленим професійним захворюванням складено акт від 27.02.2017 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача. Відповідно до акту позивач виконував роботи в умовах впливу шкідливих факторів, які відносяться до 59 класу професійного ризику виробництва (а.с. 3). Відповідно до п.19 акту встановлено, що адміністрацією підприємства відповідача, порушено законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи відповідно до вимог нормативних актів, проте конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Відповідно до Закону України "Про «Охорону [PERSON]», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винними в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач - [PERSON] «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат », на якому позивач тривалий час працював в шкідливих умовах. Позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, задишку, приступоподібний сухий кашель, важкість у грудній клітині, загальну слабкість , пітливість , головний біль. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, довга хода, переохолодження. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через зазначені обставини погіршилися стосунками з членами сім'ї, обмежений в перебуванні в громадських місцях. Покращення в стані здоров'я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через задишку, кашель, важкість у грудній клітині , біль в попереку знаходить також в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороб. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо мікроклімату, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Відповідно до вимог ст. 6 міжнародної Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому слід застосувати практику Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструменту функціювання Конвенції, що є частиною національного законодавства. Відповідно до матеріалів справи " Бурдов проти Росії "\\ Розгляд по суті і справедлива сатисфакція \\, Страсбург, 7 травня 2002 року, Европейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими лише завдяки визнанню судом наявності порушення, заявник зазнав певної моральної шкоди. Проте зазначена у вимозі конкретна сума є надмірною.

Outcome: partial