Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на зазначений будинок згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зареєстровано позивачем на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду від 21.04.2018 року. В серпні 2020 року вона надала згоду на реєстрацію місця мешкання знайомому [PERSON] , однак останній жодного дня не мешкав в вищевказаному будинку. Відповідач добровільно не бажає знятися з місця реєстрації, ця обставина змусила позивача звернутись до суду за захистом свого права власності. У зв`язку з викладеним, просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи відсутні. 2. Позивач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. 3. Представник відповідача - адвокат Овчаренко О.О. та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 4. Ухвалою суду від 16.09.2020 року відкрито провадження по справі та призначено у справі підготовче засідання (а.с.18). 5. Ухвалою суду від 30.09.2020 року по справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.27). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 6. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.04.2014 року зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.6). 7. Як вбачається з акту обстеження проживання № 183 від 08.09.2020 року, складеного керівником та головою Керівника мікрорайону "Залізничний №1", та підписаного сусідами - [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] зареєструвався за адресою: [ADDRESS] , та за цією адресою не проживав та не проживає до теперішнього часу (а.с.8). V. Оцінка Суду. 9. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 10. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. 11. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права. 12. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. 13. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). 14. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). 15. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. 16. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 17. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. 18. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). 19. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. 20. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). 21. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 22. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. 23. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] надала акт обстеження проживання від 08.09.2020 року, складений керівником та головою Керівника мікрорайону "Залізничний №1", та підписаний сусідами - [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] зареєструвався за цією адресою 24.07.2019 року, але там не проживав та не проживає до теперішнього часу (а.с.8). 24. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що відповідач у спірному житловому будинку не мешкає, [PERSON] не є членом сім`ї позивача, також враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, тому наявні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 25. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 26. Позивач не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати.

Outcome: approved