Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначив, що у квітні 2018 року йому стало відомо про незаконні розпорядження голови Житомирської РДА та про наявність нікчемних правочинів, укладених між [PERSON] та Житомирською РДА. Позивач вказав, що наразі не може вільно користуватися земельною ділянкою, оскільки [PERSON] , зловживаючи незаконними розпорядженнями та нікчемними договорами оренди, чинить перешкоди. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації № 554 від 13 вересня 2005 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою стосовно передачі в оренду ПП [PERSON] земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб на території Глибочицької сільської ради" та розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації № 421 від 26 квітня 2007 року "Про затвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки, переданої в оренду ПП [PERSON] для рибогосподарських потреб на території Глибочицької сільської ради та встановлення орендної плати за землю". Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову, оскільки спірні розпорядження є законними (а.с. 137-141). Третя особа [PERSON] подав пояснення на позов, якими просить відмовити в його задоволенні, оскільки спірні розпорядження узгоджуються з вимогами законодавства. Останній також вказав, що позивач не надав доказів на підтвердження порушення діями відповідача його прав або інтересів, а також пропустив строк позовної давності (а.с. 143-147). У судове засідання з`явилися представник позивача, який підтримав свої вимоги, а також третя особа та його представник, які просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 184). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 13 вересня 2005 року головою Житомирської РДА було прийнято розпорядження № 554 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо передачі в оренду ПП [PERSON] земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб на території Глибочицької сільської ради та про надання ПП [PERSON] в оренду терміном на 5 років земельну ділянку водного фонду площею 8,7765 га, у тому числі під водою - 4,96 га, прибережна смуга (сіножать) - 1,9107 га, болото - 1,9058 га, для рибогосподарських потреб за рахунок земель водного фонду Глибочицької сільської ради, шляхом укладення договору оренди (а.с. 9). 26 квітня 2007 року голова Житомирської РДА виніс розпорядження № 421, яким затвердив технічну документацію по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки водного фонду (став), переданої в оренду ПП [PERSON] для рибогосподарських потреб на території Глибочицької сільської ради та встановити орендну плату в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки під водою та 0,1 % від нормативної оцінки земельної ділянки прибережної смуги (а.с. 10). На підставі вищезазначених розпоряджень між Житомирською районною державною адміністрацією та [PERSON] були укладені: договір оренди водних об`єктів загальнодержавного значення від 19 червня 2007 року та договір оренди земельної ділянки водного фонду від 11 жовтня 2007 року (а.с. 11-20). 12 червня 2012 року додатковими угодами до договорів оренди земельної ділянки від 19 червня 2007 року та від 11 жовтня 2007 року термін оренди земельної ділянки продовжено на 10 років (а.с. 21-24). 12 квітня 2018 року між Житомирською обласною державною адміністрацією та [PERSON] був укладений договір оренди, згідно з яким позивач прийняв у строкове платне користування до 14 березня 2028 року водний об`єкт для рибогосподарських потреб, а саме: ставок площею 7,2745 га, розташований за межами с. Гадзинка Житомирського району Житомирської області на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області на струмку без назви, правій притоці р. Руда, басейн р. Тетерів (а.с. 34-42). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Також, згідно із ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Положеннями статті 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Відповідно ч. 3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва. Згідно ч. 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Аналізуючи наведені законодавчі норми, до повноважень районних державних адміністрацій віднесені повноваження щодо передачі земельних ділянок за межами населених пунктів із земель державної власності у власність або у користування для ведення водного господарства, будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті, індивідуального дачного будівництва. До повноважень обласних державних адміністрацій на їхній території віднесені повноваження щодо передачі земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті Як встановлено судом, позивачу було передано в користування земельну ділянку водного фонду для рибогосподарських потреб. Відповідно Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" від 08.07.2011 р. №3677-VI рибне господарство - галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості. Згідно постанови Верховної Ради України "Про Концепцію розвитку водного господарства України" від 14.01.2000 р. №1390-XIV водне господарство - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків. Статтею 1 Водного кодексу України визначено, що водні ресурси - це обсяги поверхневих, підземних і морських вод відповідної території. Виходячи з наведених законодавчих норм, водне господарство не включає до своєї діяльності рибне господарство, яке має інші цілі і функції ніж водне господарство. Отже, вирішення питання щодо передачі земельних ділянок із земель державної власності у користування за межами населених пунктів для всіх потреб, в тому числі для рибогосподарських потреб, належить до повноважень обласних державних адміністрацій. Як зазначає позивач, спірні розпорядження створюють йому перешкоди у здійсненні права користування переданою йому в оренду земельною ділянкою. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, для задоволення позовних вимог у цьому випадку необхідним є доведення порушення права користування позивачем переданою йому в оренду земельною ділянкою. Як зазначав представник позивача у процесі розгляду справи, передана в оренду [PERSON] земельна ділянка згідно з договором оренди, укладеним на підставі спірних розпоряджень, накладається на передану в оренду земельну ділянку позивача. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження накладення земельних ділянок або наявності інших обставин, які б могли свідчити про порушення прав позивача. Також суд вважає за можливе зазначити, що навіть у випадку наявності накладення згаданих земельних ділянок, оскаржуване розпорядження про затвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки, переданої [PERSON] , не може порушувати жодних прав та інтересів позивача, як орендаря іншої земельної ділянки, у зв`язку з чим суд за будь-яких умов позбавлений можливості задовольнити таку позовну вимогу. З огляду на наведене, суд вважає за потрібне відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю порушення прав або інтересів позивача.

Outcome: dismissed