Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в уточненій редакції якої просила: визначити, що їй на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15; визначити, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15; усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Др.Народів, 73 "Б" -15, виселивши із зазначеного житлового приміщення [PERSON] та неповнолітню [PERSON], [INFO], та вселити її у вказане житлове приміщення та її неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]; визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15, наступним чином: виділити їй разом із малолітньою донькою [PERSON], [INFO], в користування одну ізольовану кімнату, житловою площею 19,0 кв.м., виділити [PERSON] в користування одну ізольовану кімнату, площею 11,5 кв.м.; залишивши коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON]. Також, просила стягнути з відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що з 22 липня 2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. До реєстрації шлюбу відповідач проживав в квартирі за адресою проспект Дружби Народів, буд. 73«б», кв. 15, яка належала матері відповідача [PERSON] на праві особистої приватної власності. А після реєстрації шлюбу з [PERSON] до цієї квартири заселилася і вона, як дружина відповідача. Після народження їх доньки [PERSON] вони стали проживати в зазначеній квартирі втрьох. В 2001 році між її батьками та матірю відповідача була досягнута домовленість щодо дарування останньою їм з чоловіком як молодому подружжю, в рівних частках, квартири по пр. Дружби Народів, буд. 73 «б», кв. 15. На підтвердження виконання цієї домовленості її батьки до укладення договору дарування сплатили [PERSON] половину вартості зазначеної квартири. Після укладення договору дарування на її імя був відкритий особовий рахунок на квартиру, і вона з донькою були зареєстрована у зазначеній квартирі. За допомогою її батьків у квартирі по пр. Дружби Народів, буд. 73 «б», кв. 15 був виконаний ремонт, а в 2009 році також за рахунок коштів її батьків в квартирі було встановлено автономне опалення. 18 березня 2011 року за її позовом рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Після чого з вини [PERSON] вона втратила можливість проживати в спірній квартирі та була вимушена тимчасово разом із донькою поселитися у своїх батьків, оскільки відповідач перешкоджав їй та доньці користуватися спірною квартирою. На теперішній час відповідач продовжує перешкоджати їй в проживанні у спірній квартирі, відповідач встановив у квартирі нові вхідні броньовані двері, і мешкає з іншою дружиною [PERSON] та її дитиною [PERSON], які без її згоди, заселилася у спірне житлове приміщення. Тривале порушення її прав власника нерухомого майна та порушення їх з донькою права на проживання в спірній квартирі вимусило її звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю, та пояснила, що з 2001 року перебували з відповідачем [PERSON] в шлюбі, у них народилась донька. З відповідачем проживали та були зареєстровані разом з донькою в квартирі по пр. Дружби Народів, 73 «б» - 15. Її батьки допомогали їм робити ремонт в квартирі та встановили автономне опалювання. В 2011 році між нею та [PERSON] стався конфлікт, чоловік підіймав на неї руки і їй прийшлося тікати з дитиною. В спільну квартиру вона приходила лише у відсутність [PERSON] щоб забрати свої речі. В жовтні 2014 року вона виявила, що відповідач замінив двері та поміняв замки в спільній квартирі, бачила, що відповідач мешкає з іншою жінкою, яку відповідач представив як свою дружину, і повідомив, що остання буде проживати з ним в їх квартирі. Між нею та відповідачкою виник конфлікт в квартирі, була драка, вона викликала міліцію, але справа була закрита. В грудні 2014 року відповідач одружився зі своєю співмешканкою. В квартиру він її з донькою не пускав, бо він там живе зі своєю новою дружиною. Її звернення до міліції з цього приводу не надали результатів, їй там відповіли, що це цивільно-правові відносини. Відповідач [PERSON] та її донька [PERSON] проживають в її з відповідачем квартирі без реєстрації, оскільки вона писала в різні інстанції заперечуючи щодо реєстрації цих осіб. На даний час вона позбавлена можливості проживати в спільній з відповідачем квартирі з вищенаведених обставин. Просила суд позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала повністю, вважає дії відповідача щодо перешкоджання проживанню позивача з донькою в спільній квартирі такими, що порушують її права власності, просила суд позов задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснили, що не чинили позивачу перешкод у проживанні в спірній квартирі, просили суд у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог у повному обсязі. Пояснив, що відповідач не перешкоджав позивачу у проживанні в квартирі. Вважає, що позивачем порушений строк звернення до суду. Позивач самовільно покинула квартиру. Заперечують проти виділення позивачу більшої кімнати в квартирі, оскільки будуть порушуватись права відповідача [PERSON] Вказує, що відповідач [PERSON] разом з донькою [PERSON] не проживають в спірній квартирі, зареєстровані за іншою адресою. Просив у задоволенні позову відмовити. Треті особи в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заперечень проти позову не мають. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності третіх осіб по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2\~ст. 158 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що сторони по справі знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 22.07.2000 рокупо 29.03.2011 року, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.03.2011 року по справі № 2-559/2011 (а.с. 17). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 364 від 03.07.2001 року (а.с. 13), та визнано сторонами у справі в судовому засіданні. Судом встановлено, що в період шлюбу позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] 01.06.2001 року на підставі договору дарування було набуто право приватної власності на квартиру за адресою: місто Дніпродзержинськ, пр. Дружби Народів, буд. 73 «б», кв. 15, на праві спільної сумісної власності, що підтверджується договором дарування від 01.06.2001 року укладеним між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2084 (а.с. 14). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.12.2015 року у цивільній справі № 209/1294/15-ц (а.с. 155-157), відмовлено в задоволенні позову\~[PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус [PERSON], про визнання договору дарування недійсним. В зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] і [PERSON] та їх неповнолітня донька [PERSON], що підтверджується особистим рахунком на квартиру № 4510015 (а.с. 12), довідкою ТОВ "Інфо-Ком" від 27.10.2014 року (а.с. 18), довідкою ТОВ "Інфо-Ком" від 23.01.2016 року (а.с. 116). Однак, крім зазначених осіб, в квартирі за адресою пр. Дружби Народів, буд. 73 «б» - 15 без реєстрації проживають дружина відповідача [PERSON] [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON], [INFO], які постійно зареєстровані за іншою адресою, що підтверджується актом про проживання №02 від 02.02.2016 року (а.с. 122) та довідкою з АДП (а.с. 141). Крім цього, [PERSON] згоди на вселення і проживання в квартирі відповідача [PERSON] та її неповнолітньої доньки [PERSON] не давала, що підтверджується заявами позивача до житлово-експлуатаційних організацій ТОВ "Крона" і ТОВ "Абонент ХХІ" в період 2014-2015 років (а.с. 117-120). Як встановлено судом, після розірвання шлюбу [PERSON] і [PERSON], між останніми виникли неприязливі стосунки, відбувались сварки та конфлікти, та до теперішнього часу між ними не вирішено питання щодо сумісного права користування і володіння спільною квартирою за адресою пр. Дружби Народів, буд. 73 «б» - 15, що підтверджується листом Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 21212 від 17.11.2014 року (а.с. 19), постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 14.07.2011 року (а.с. 20). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що мешкала в одному під'їзді з сім'єю [PERSON] і [PERSON] за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Др. Народів, 73 "б" - 6, спілкувалася з ними, дружили сім'ями. З позивачем перебуває у дружніх стосунках, з відповідачами не спілкується. З 2007 року вона переїхала на іншу квартиру. Бачила відповідача з його новою дружиною часто, оскільки відвідує своїх батьків за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 6, часто бачила відповідачів там. Знає, що відповідач змінив замки в квартирі та не впускає в квартиру позивача з дитиною. Про дані обставини знає зі слів позивача та їх дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір'ю позивача [PERSON] Неприязливих стосунків з відповідачем не має. Донька проживала з чоловіком 10 років, він бив її постійно, вживав алкогольні напої. Донька часто сварилися і мирилася з відповідачем, пробачала його. [PERSON] не займався вихованням доньки і не цікавився нею. В квартирі за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15, вони з чоловіком робили ремонт, встановлювали автономне опалювання. Після розірвання шлюбу [PERSON] не дає донці проживати в квартирі з дитиною, в 2014 році змінив двері та ключі. Донька зверталася до органів міліції, але безрезультатно. Одного разу в жовтні 2014 року [PERSON] впустив їх з донькою в квартиру. Знає, що у відповідача є інша дружина, оскільки приходили з донькою до міліції, куди також приходила дружина [PERSON] В жовтні 2014 року, коли відповідач впустив їх з донькою в квартиру, там була його нова дружина, яка вчинила з донькою сварку і бійку, внаслідок чого викликали міліцію. Відповідач не впускає ні її ні доньку в квартиру, постійно погрожує донці та не виконує свої батьківські обов'язки. Таким чином, судом достовірно встановлено про наявність у позивача перешкод в проживанні та вільному користуванні квартирою, належної їй на праві спільної сумісної власності з відповідачем, які створюються відповідачами по справі, а тому доводи останніх про відсутність у позивача перешкод в користуванні квартирою, судом не прийняті, оскільки спростовуються вищезазначеними доказами у справі і поясненнями допитаних судом свідків. Також, судом не прийняті доводи представника відповідача щодо порушення строків звернення позивача до суду за їх безпідставністю. Згідно технічного паспорта, квартира за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15 складається із двох житлових кімнат, площею 19 кв.м., і 11.5 кв.м., кухні площею 8 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,6 кв.м., коридорів 3,0 кв.м. і 3,9 кв.м., та лоджії 4,1 кв.м. (а.с. 15-16). Судом встановлено, що на теперішній час дійти згоди, щодо порядку користування квартирою за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15 сторони не можуть, поділити в натурі квартиру не можливо. Права позивача, як власника нерухомого майна порушуються відповідачем [PERSON], С.С. і його дружиною [PERSON], яка не має права на користування спірною квартирою але заселилася з донькою до квартири без згоди позивача [PERSON], як співвласника, в квартирі не зареєстрована, і не є співвласником спірного житлового приміщення. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими частково обґрунтовуються позовні вимоги позивача, з таких мотивів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 16 ЦК України, \~\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, \~\~власникові належать \~\~права володіння, користування та розпорядження своїм майном. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до \~\~ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього прав чи обмежений в його здійсненні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 322 ЦК України, \~\~власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором \~\~або законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має припущення щодо порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про здійснення певних дій для попередження такого порушення. Власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно п.14 Постанови Пленуму ВСУ № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" від 22 грудня 1995 року, роз'яснити судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Суд вважає, що оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю, не підлягає поділу в натурі, не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, суду необхідно визначити частки сторін в спільному сумісному майні і встановити порядок користування їх житловим приміщеннями, оскільки про це заявлено позов, і це питання сторони вирішити в позасудовому порядку не можуть та не бажають. При визначенні розміру часток спільного майна кожного співвласника, суд враховуючи відсутність домовленості між сторонами про розмір їх частки у спільній власності, виходячи з принципу рівності часток, вважає можливим визначити за сторонами по 1/2 частці за кожним у спільній квартирі за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15. У зв'язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов'язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками. Суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності її вселення з дитиною до спільної квартири і встановлення порядку користування квартирою з співвласником [PERSON], який безпідставно однособово користується спірним житлом з іншою сім'єю. Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 розяснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сімї певний порядок користування жилим приміщенням. Як встановлено судом, проживання відповідача [PERSON] з її неповнолітньою донькою [PERSON] в квартирі [PERSON] і [PERSON], за відсутості згоди на це співвласниці [PERSON], порушують права позивача як співвласника. Враховуючи, що [PERSON] і неповнолітня [PERSON] вселилися до спірного житла без дотримання порядку вселення, без письмової згоди співвласника [PERSON], мають інше місце реєстрації, і спірне житлове приміщення не є їх постійним місцем проживання, та вони не зверталася до суду із позовом про вселення, або визначення порядку користування спірною квартирою як члени сім'ї співвласника, позовні вимоги позивача про їх виселення зі спірної квартири за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15, підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про встановлення порядку користування спірною квартирою її неповнолітньою донькою, то враховуючи вимоги ст. 156 ч.2 ЖК України, згідно яких на вселення до батьків неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно, суд вважає, що згоди іншого співвласника на це не потрібно і вимоги в цій частині позивача є законними та обґрунтованими. Враховуючи, що після розірвання шлюбу, неповнолітня донька позивача і відповідача [PERSON] - [PERSON] проживає з позивачем та знаходяться на її повному утриманні, суд діючи на захист інтересів дитини при визначенні порядку користування квартирою її батьків [PERSON] і [PERSON], вважає можливим відступ від засад рівності житлової площі квартири між співвласниками при проживанні, на користь позивача з дитиною. Зважаючи на рівність часток квартири, що перебуває у власності [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що запропонований позивачем в позові порядок користування не порушить прав користування власністю відповідача [PERSON], оскільки позивач зі спільною з відповідачем [PERSON] донькою займуть бульшу кімнату площею 19 кв.м., а [PERSON] залишиться менша кімната площею 11,5 кв.м., що визначить лише порядок користування квартирою між співвласниками без зменшення розміру частки кожного із них. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами по справі суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача сплаченого нею судового збору, в той же час, в частині стягнення витрат на правову допомогу суд вважає необхідним відмовити позивачу за відсутності належного розрахунково-касового документу встановленої законом форми на підтвердження розміру понесених нею витрат.

Outcome: partial