Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

24.12.2013 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Дачно-будівенльний кооператив наукових працівників "Чорномор", Одеської міської ради, Комунального підприємства "МБТІ та РОН", Київської РА ОМР про визнання свідоцтв про право власності частково не чинними, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу та дарування, в якому просить суд визнати частково нечинним свідоцтво про право власності на будівлі дачно-будівельного кооперативу науковий працівник "Чорномор" від 25.06.1999 року за № 109, видане на ім'я [PERSON] в частині включення зі свідоцтва погребу під літ. "Л1"; визнати частково недійсним договір купівлі-продажу, який був укладений 11.12.2001 року між [PERSON] та [PERSON] на 23/1000 частки зазначеного ДБК "Чорномор" та розташованого на земельній ділянці площею 418 кв.м., в частині площі земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №6302, вказавши розмір земельної ділянки 369 кв.м.; визнати договір дарування, який був укладений 13.10.2003 року між [PERSON] та [PERSON] на 23/1000 частки будівлі ДБК "Чорномор", розташованих на земельній ділянці площею 418 кв.м., в частині площі земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим № 6302, вказавши розмір земельної ділянки 369 кв.м.; визнати частково недійсним договір дарування 23/1000 частин ДБК "Чорномор", укладений між [PERSON] та [PERSON], який був укладений 17.05.2005 року та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1663 в частині виключення погребу літ "Л1"; визнати частково не чинним свідоцтво про право власності, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 30 січня 2008 року на ім'я [PERSON] на домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS], відносно включення погребу літ "Л1". Свої вимоги мотивувала тим, що у 1999 році працівники КП «ОМБТІ та РОН» при виготовленні технічного паспорту включили погріб під літ. «Л1» площею 49 кв.м. у технічний паспорт [PERSON], незважаючи на те, що погріб знаходиться за межами земельної ділянки, яка належала [PERSON] Позивач стверджує, що про вказану помилку їй стало відомо у 2011 році з матеріалів цивільної справи за позовом [PERSON] до неї про визнання акту недійсним. Посилається на те, що вказане не відповідає дійсності, так як ще 12 липня 1998 року рішенням правління ДБК «Чорномор» № 11 їй як члену ДБК було передано вказаний підвал (погріб) в безстрокове користування, в зв'язку з тим, що він був аварійний, необхідно було вивести із нього сміття, провести ремонт з укріпленням стелі, входу, тобто привести його у безаварійне становище. Позивач зазначає, що нею цей ремонт було зроблено за особисті кошти, а саме: встановлено генератор вагою 2 тонни, було проведено електромережі, труби вентиляції. З тих пір вона та інші члени кооперативу користуються цим погребом (підвалом), який знаходиться за межами земельної ділянки відповідачки [PERSON] Після капітального ремонту це приміщення ніколи та нікому не передавалося. Однак, як стверджує позивач, [PERSON] внести зміни у документи про право власності, подати заяву в КП «ОМБТІ та РОН» про виключення погребу із її технічного паспорту та свідоцтва про право власності на домоволодіння від 30.01.2008 року не бажає, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2013 року прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Дачно-будівенльний кооператив наукових працівників "Чорномор", Одеської міської ради, Комунального підприємства "МБТІ та РОН", Адміністрація Київського району м. Одеси про визнання свідоцтв про право власності частково не чинними, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу та дарування та об`єднано її в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON], Управління Дерземагенства у м. Одесі, [PERSON], треті особи Дачно-будівельний кооператив наукових працівників "Чорномор", Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а також первісний позов [PERSON] до [PERSON], Управління Дерземагенства у м. Одесі, [PERSON], треті особи Дачно-будівельний кооператив наукових працівників "Чорномор", Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - залишено без розгляду. 29.01.2014 року [PERSON] повторно звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], Управління Дерземагенства у м. Одесі, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, третя особа Дачно-будівельний кооператив наукових працівників "Чорномор" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0069 га, для дачного будівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0069га, кадастровий номер 5110136900:2700:0397 для дачного будівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS], заборонивши [PERSON] самовільно використовувати зазначену земельну ділянку та перешкоджати членам ДБК "Чорномор" у її спільному використанні за рішенням Правління, відновивши становище, яке існувало до порушення, передавши зазначену земельну ділянку у загальне користування членів ДБК "Чорномор"; Визнати недійсним виданий Витяг, скасувати реєстрацію зазначеної земельної ділянки у земельному кадастрі та заборонити Управлінню Держземагенства у м. Одесі виготовлення та видачу будь-яких документів на земельну ділянку на користь [PERSON] або її законних представників; Заборонити Реєстраційній службі Головного управління юстиції в Одеській області виготовлення будь-яких документів на зазначену земельну ділянку на користь [PERSON] або її законних представників. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2014 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. В ході судового засідання 05.02.2014 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив суд об'єднати в одне провадження цивільну справу № 520/5298/13-ц за позовом [PERSON] з цивільною справою №520/5901/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Управління Дерземагенства у м. Одесі, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, третя особа Дачно-будівельний кооператив наукових працівників "Чорномор" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, посилаючись на те, що предметом вказаних спорів є нерухоме майно, а саме погріб літ "Л1", що розташований за адресою [ADDRESS], а від так вважав доцільним об'єднати вказані справи в одне провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2014 року вказані справи були об'єднані в одне провадження. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні поданий позов підтримали, проти задоволення позову [PERSON] заперечували. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] підтримав, просив задовольнити, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити у повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю. Крім того, вказував на пропуск позивачем строку позовної давності, так як про обставини, викладені у позові, [PERSON] було відомо ще з 2010 року під час розгляду Київським районним судом м. Одеси (с. Бжассо Н.В.) аналогічної справи за №2-7517/2010року. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] визнала у повному обсязі, просила його задовольнити, проти задоволення позову [PERSON] - заперечувала. Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради залишив розгляд даної справи на розсуд суду, вказуючи на те, що рішення у справі жодним чином не стосується прав та обов`язків Київської адміністрації. Третя особа [PERSON] до суду не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представники ДБК «Чорномор», Одеської міської ради, КП «БТІ» до суду не з`явились, про час та місце слухання справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані документи, а також матеріали справи №1512/2-971/11, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 04.12.2000 року дачно-будівельному кооперативу «Чорномор» була надана у постійне користування земельна ділянка площею 1,7428га по [ADDRESS] (т.1, а.с.24). Як вбачається з технічного звіту по встановленню меж земельної ділянки землекористувача [PERSON] від 11.10.1999 року, у неї в користуванні перебувала земельна ділянка площею 0, 0589га, на якій знаходилось кам`яне житлове та кам`яне нежитлове приміщення (т.1, а.с.105-110). Відповідно до свідоцтва про право власності на будівлі дачно-будівельного кооперативу «Чорномор» від 25.06.1999 року [PERSON] належало 23/1000 частин вказаного кооперативу, розташованого за адресою: [ADDRESS], що в цілому складаються з дачної будівлі літ. «Л» та господарських споруд лі. «Л1» (т.1, а.с.217). Зазначене свідоцтво було видано на підставі довідки ДБК «Чорномор» від 03.06.1999 року, в якій зазначено, що в користуванні [PERSON] знаходяться 2 житлові кімнати, веранда, кухня, санвузол, гараж та погріб (т.1, а.с.216). З технічного паспорту [PERSON], виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 18.05.1999 року вбачається, що погріб під літ. «Л1» був включений до належних їй будівель. В фактичному користуванні у [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 418 кв.м. (т.1, а.с.218-222). 11грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, за яким останній прийняв в дар будівлі дачно-будівельного кооперативу науковий працівник «Чорномор», що складає 23/1000 частин зазначеного кооперативу, розташовані на земельній ділянці площею 418кв.м. за фактичним користуванням (т.1, а.с.224). Також у цей же день між вказаними особами був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 369 кв.м., яка належала продавцю [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Одеською міською радою народних депутатів (т.1, а.с.225). 21.01.2002 року [PERSON] отримав державний акт на вказану земельну ділянку (т.1, а.с.230). 30 жовтня 2003 року [PERSON] подарував [PERSON] належні йому 23/1000 частин ДБК «Чорномор» (т1, а.с.232), а та, в свою чергу, 17.05.2005 року подарувала зазначені частки кооперативу (дачу літ. «Л» і погріб літ. «Л1») [PERSON] (т.1, а.с.238). 30 січня 2008 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 570 кв.м., житловою площею 148,4 кв.м., погрібу літ. «Л1», відображених в технічному паспорті від 01.10.2007 року (т.1, а.с.239). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] посилалась на те, що правління ДБК «Чорномор» ще 24 липня 1998 року вирішило передати їй спірний підвал у безстрокове користування за умови проведення нею робіт з його облаштування, однак, вищенаведене свідчить про те, що спірний погріб під літ. «Л1» ще з 1999 року перебував у користуванні [PERSON], онуки позивача, яка пізніше отримала на нього правовстановчі документи та розпорядилась їм на власний розсуд. У відповідності до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно вимог ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. На підставі ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Вищевказане положення деталізується в ст. 317 ЦК України, де вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, так як підстав, передбачених законом, для визнання оспорюваних договорів недійсними у судовому засіданні встановлено не було. Крім того, суд не погоджується з твердженнями [PERSON] щодо того, що про те, що в первісних документах [PERSON] була допущена помилка їй стало відомо лише у 2011 році з матеріалів справи про визнання державного акту недійсним, так як ще у 2010 році [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON], ДБК «Чорномор», третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про визнання свідоцтва про право власності частково недійсним та визнання права власності на погріб і провадження за вказаним позовом було відкрито ще 01 листопада 2010 року (с. Бжассо Н.В.). Таким чином, можна дійти до висновку про те, що позивачем [PERSON] був пропущений строк позовної давності. Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за завою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Більш того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2011 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], ДБК «Чорномор», третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про визнання свідоцтва про право власності частково недійсним та визнання права власності на погріб - відмовлено, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна - задоволений, витребувано у останньої приміщення погребу під літ. «Л1», який є складовою частиною 23/1000 частин ДБК «Чорномор» та належать [PERSON] шляхом виселення [PERSON] з приміщення погребу під літ. «Л1» (т.2, а.с. 100-106). Разом з тим, розглянувши позовні вимоги [PERSON], суд приходить до висновку про можливість їх задоволення, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 02.03.1999 року на підставі рішення Виконавчого комітету ОМР народних депутатів від 07 серпня 1998 року №799 на ім`я [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0821га за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - обслуговування житлового будинку (т.1, а.с.34). 05.12.2000 року на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів від 10.08.2000 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю площею 0,02га за адресою: [ADDRESS], ділянка [NUMBER] з цільовим призначенням - дачне будівництво. 12 грудня 2000 року на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів від 10.08.2000 року на ім`я [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю площею 0,0118га за адресою: [ADDRESS], ділянка [NUMBER] з цільовим призначенням - дачне будівництво. 06 лютого 2002 року [PERSON] продала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0024га за адресою: [ADDRESS], ділянка [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу. 14 грудня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого остання набула право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 69 кв.м. з цільовим призначенням - для дачного будівництва (т.1, а.с.35). На підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу землі Управління земельних ресурсів ОМР відкоригувало державний акт про право власності на землю, що був виданий на ім`я [PERSON], шляхом доповнення до плану зовнішніх меж земельної ділянки відомостей стосовно додаткових площ земельних ділянок, які придбала [PERSON] у [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.34). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2011 року було визнано незаконним та скасовано рішення Одеської міської ради народних депутатів від 10 серпня 2000 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0069 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], ділянка [NUMBER] для дачного будівництва; визнаний недійсним державний акт про право власності на землю від 12.12.2000 року, виданий [PERSON] в частині права власності на земельну ділянку площею 0,0069 га, визнаний недійсним державний акт про право власності на землю від 02.03.1999 року, виданий [PERSON] на земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] в частині доповнення його земельними ділянками площею 0,0069 та 0, 0024га, призначеними для дачного будівництва. Крім того, зазначеним рішенням встановлено, що спірне приміщення погрібу «Л1», що належить [PERSON], розташоване під земельною ділянкою, яка належить [PERSON], а земельна ділянка, що раніше належала [PERSON], не може бути використана [PERSON] для обслуговування її житлового будинку та господарських споруд, оскільки вона знаходиться на деякій відстані від її земельної ділянки., на якій розташований будинок та надвірні споруди. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] зазначала, що не зважаючи на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2011 року, у [PERSON] витребувано приміщення погребу під літ. «Л1», який є складовою частиною 23/1000 частин ДБК «Чорномор» та належать [PERSON] шляхом виселення [PERSON] з приміщення погребу під літ. «Л1», остання не повернула земельну ділянку площею 0, 0069га до земель загального користування ДБК «Чорномор» та продовжує використовувати її для власних потреб. Більш того, не зважаючи на те, що державний акт відповідача у зазначених частинах був скасований, [PERSON] 21.03.2013 року отримала витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку площею 0,0069га для дачного будівництва. До заяви у якості правовстановчих документів був доданий скасований державний акт та договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений з [PERSON], що зробило можливим в подальшому незаконний продаж спірної земельної ділянки. Враховуючи, що правовстановчий документ - державний акт про право приватної власності на землю від 12.12.2000 року, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0069 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], ділянка [NUMBER] для дачного будівництва судом визнано недійсним, то і укладений на його підставі договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] слід також визнати недійсним. Відповідно до ст.ст. 91, 96, 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення права на землю кожного з них. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть коли ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved