Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], вказавши, що вона перебувала у фактичних шлюбних віносинах з відповідачем і мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. З народження дитини відповідач стосунків з дитиною не підтримує, дитину не бачить. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя по справі № 2-1921/11 з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дочки, [PERSON], [INFO] у розмірі 250,00 грн. щомісячно, але аліменти позивачка не отримує, рішення суду з боку [PERSON] не виконається. Відповідач не цікавиться життям дитини, не бере участь у її вихованні та освіті, не піклується про її духовний та фізичний стан, ніколи не телефонує. Відповідач неодноразово порушував норми закону і притягувався до кримінальної відповідальності. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його дочки - [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON], допитаний по окремому дорученню начальником СІЗО - начальником арештного дому Запорізького слідчого ізолятора проти позову заперечує, вказав, що все викладене у позовній заяві не має під собою ніяких підстав. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, спеціаліста відділу по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов пред'явлений обгрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком малолітньої [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.14). Як пояснила у судовому засіданні позивачка, вона самостійно займається вихованням та утримання малолітньої дочки, в міру власних можливостей створює для дитини необхідні умови для життя та розвитку. Батько тривалий час не бере ніякої участі у вихованні дитини, веде асоціальний спосіб життя, вживає наркотичні речовини, неодноразово був засуджений та відбував покарання за вчинення кримінальних правопорушень, влаштовував конфлікти в присутності дитини, на позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити. Як пояснив у судовому засіданні спеціаліст відділу по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради ним проводилася перевірка викладених у позовній заяві фактів. Згідно наданих і зібраних документів, доводи позивачки найшли своє підтвердження. У власному письмовому поясненні [PERSON] проти позову заперечує, але жодних доказів, що спростовують позовні вимоги батько не вказав. Має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 12 408,33 грн. (а.с.38-39). У відповідності до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Оскільки відповідач не приймає ніяких достатніх мір по виконанню своїх батьківських обов'язків, враховуючи висновок адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району від 14.09.2015р., № 05/01-25/1179, вважає за необхідне, з метою захисту прав і інтересів дитини, позбавити відповідача батьківських прав. На підставі викладеного і

Outcome: approved