Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування незаконно отриманої допомоги по безробіттю, в якому зазначив, що наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 10.09.2012 року № НТ120910 на підставі Закону України "Про зайнятість населення", [PERSON] був наданий статус безробітного з 10.09.2012 року. Наказом № НТ121001 від 01.10.2012 року відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 01.10.2012 року по 12.07.2013 рік. Наказом від 27.09.2013 року №НТ 130927 [PERSON] припинена виплата допомоги по безробіттю та його реєстрація як безробітного у зв'язку з невідвідуванням центра зайнятості без поважних причин більше 30 календарних днів з 12.07.2013 року. Загальний розмір допомоги по безробіттю, яку відповідач отримав за період з 10.09.2012 року по 22.08.2013 року становить 17384 гривні 32 копійки. При звірці бази даних безробітніх громадян з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців, було виявлено, що [PERSON] з 06.10.2003 року по 05.08.2014 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, про що 19.02.2016 року було складено акт № 8 про розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". 22.02.2016 року позивачем був виданий наказ № 6 про повернення виплат матеріального забезпечення в сумі 17384 гривні 32 копійки, які відповідач в добровільному порядку сплатити відмовляється. Вказані обставини спонукали Добровеличківський РЦЗ звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені нею вимоги та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві . Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача незаконно отриману ним допомогу по безробіттю в сумі 17384 гривні 32 копійки. Відповідач в судовому засіданні заявлених вимог не визнав повністю та пояснив, що дійсно в 2003 році він був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та на протязі 1 року 1 місяця займався господарською діяльністю, пов'язаною з наданням послуг по перевезенню пасажирів . В 2004 році, на підставі поданих ним заяв до державного реєстратора та органу податкової служби , його підприємницька діяльність була припинена. Окрім подачі зазначених вище заяв ним не вчинялося інших дій, спрямованих на припинення його підприємницької діяльності, які передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців " від 15 травня 2003 року, N 755-IV, із змінами та доповненнями ( в редакції на момент існування спірних правовідносин ) . В період з 2004 року до серпня 2012 року він займався педагогічною діяльністю, після припинення якої, у вересні 2012 року, звернувся до позивача із заявою про надання йому статусу безробітного та виплату допомоги по безробіттю. При зверненні до Добровеличківського РЦЗ ним було подано копію трудової книжки та заяву, в якій зазначено, що він не є суб'єктом підприємницької діяльності та не має доходів . В період з жовтня 2012 по липень 2013 року йому виплачувалася допомога по безробіттю. 11.07.2013 року він звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію його суб'єктом господарської діяльності фізичнною особою-підприємцем. Однак, в зв'язку з тим, що йому надійшла пропозиція щодо працевлаштування до навчального закладу, [PERSON], того ж дня подав до державного реєстратора заяву про припинення своєї підприємницької діяльності . Вважає, що мав право на отримання допомоги по безробіттю, оскільки починаючи з 2004 року він не займався підприємницькою діяльністю та не мав від неї доходів . Також не вбачає своєї вини у неповідомленні позивача про те, що він являвся суб'єктом підприємницької діяльності, оскільки вважав, що така його діяльність була припинена в 2004 році, відразу після подання відповідних заяв до державного реєстратора та органу податкової служби. Додав, що у нього відсутні докази того, що його підприємницька діяльність, яка була зареєстрована 06.10.2003 року, була припинена до надання йому статусу безробітного . Представник відповідача в судовому засіданні заявлених вимог не визнав повністю та підтримав доводи відповідача. Додав, що допомога по безробіттю виплачувалася його довірителю правомірно, так, як [PERSON] в період виплати такої допомоги не відносився до категорії зайнятого населення, оскільки не забезпечував себе роботою самостійно та не мав доходів від власної господарської діяльності . Також вважає, що в діях відповідача відсутній умисел на ухилення від подачі позивачеві відомостей про обставини, що впливають на умови виплати йому матеріального забезпечення, оскільки в період з 2004 року по липень 2013 року його підприємницька діяльність була припинена. Крім того заявив, що позивач, перед наданням особі статусу безробітнього зобов'язаний був перевірти достовірність поданих [PERSON] документів, а тому про порушення свого права повинен був дізнатися у вересні 2012 року. Враховуючи ті обсатвини, що на момент звернення Добровеличківського РЦЗ до суду з даним позовом ( 25.04.2016 року ) минуло понад три роки, просив суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову також із вказаних підстав . Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини: 10.09.2012 року [PERSON] звернувся до Добровеличківського РЦЗ з заявою про сприяння у працевлаштуванні. Серед іншого відповідач зазначив, що на той момент не має постійного чи тимчасового заробітку та не зареєстрований як фізична особа-підприємець ( а.с. 8). Із витягу із наказів про прийняті рішення по особі [PERSON] Івановича ПК № 111412090300005, встановлено, що : - наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 10.09.2012 року № НТ120910 [PERSON] надано статус безробітного ; - наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 01.10.2012 року № НТ121001 з позивачеві розпочато ( поновлено ) виплату допомоги по безробіттю з 01.10.2012 ; - наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 27.09.2013 року № НТ 130927 [PERSON] припинена виплата допомоги по безробіттю з 12.07.2013 року, у зв'язку з невідвідуванням безробітним ДСЗ без поважних причин більше 30 календарних днів і більше ( п.п.13 п.1 ст.31 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с.9, 14 ). З акту № 8 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" від 19.02.2016 року, встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємці [PERSON] був зареєстрований як фізична особа підприємець з 06.10.2003 року по 05.08.2014 року. В період перебування на обліку в Добровеличківському РЦЗ відповідач не повідомив центр зайнятості про факт реєстрації як фізичної особи підприємця, чим порушив п. 2 ст. 35 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 10). З довідки, виданої начальником відділу бухгалтерського обліку, встановлено, що в ході звірки спеціалістом Добровеличківського РЦЗ було виявлено, що безробітній [PERSON], перебуваючи на обліку з 10.09.2012 року по 22.08.2013 року дійсно був зареєстрований приватним підприємцем. Допомога по безробіттю виплачена [PERSON] підлягає поверненню особою в сумі 17384 гривні 32 копійки (а.с. 11). Наказом начальника Добровеличківського РЦЗ від 22.02.2016 року № 6, на підставі ст.36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" прийнято рішення про стягнення з [PERSON] суми допомоги по безробіттю в розмірі 17 384 гривні 32 копійки, як такої, що виплачена на підставі недостовірних відомостей з вини особи (а.с. 12). Листом начальника Добровеличківського РЦЗ від 25.02.2016 року № 03-07/210/03, [PERSON] було направлено вимогу про добровільне повернення ним протягом 15 календарних днів з дня отримання вказаного листа безпідставно виплаченої відповідачеві допомоги в розмірі 17 384 гривні 32 копійки ( а.с.13). Статтею 1 Закону України " Про зайнятість населення " передбачено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців. Відповідно до ст.2 Закону України " Про зайнятість населення " безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи ю Статтею 7 Закону україни " Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"передбачено, що видом забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю. Згідно ч.2,3 ст. 36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття ", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення внаслідок умисного невиконання особою своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Із свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької дільності - фізичної особи, виданого Добровеличківською РДА Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] був зареєстрований суб'єктом підприємницької дільності - фізичною особою 02.10.2003 року, про що у журналі обліку реєстраційних справ вчинено запис за № 04055038ф0041021 . З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що : датою державної реєстрації [PERSON] фізичною особою-підприємцем є 06.10.2003 року ; датою запису до реєстру є 11.07.2013 року; номер запису 2 427 175 0000 003187 . Крім того з'ясовано, що запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] був вчинений 05.08.2014 року за № 24270060003003187. Доводи сторони відповідача про те, що його підприємницька діяльність в період з 2004 року по 11.07.2013 року була припинена і на момент звернення до позивача із заявою щодо сприяння у працевлаштуванні [PERSON] не знав, що має статус фізичної особи -підприємця, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються зазначеним вище витягом, у якому містяться відомості про те, що [PERSON] не знятий з обліку в Новоукраїнській ДПІ по день розгляду спору, а також деклараціями за період 2005-2006 років, поданими відповідачем до органу податкової служби . Зважаючи на викладене, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач під час звернення до позивача із заявою про сприяння у працевлаштуванні та в період перебування на обліку в центі зайнятості як безробітний був фізичною особою-підприємцем, тобто належав до зайнятого населення, що виключало можливість виплати йому допомоги по безробіттю . Про вказані обставини йому було достовірно відомо, однак центр зайнятості не повідомив, чим порушив вимоги ч.2 ст. 36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття ". З огляду на ті обставини, що безпідставна виплата [PERSON] допомоги по безробіттю сталася внаслідок умисного невиконання ним свого обовязку щодо своєчасного поданя відомостей про обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг, а також враховуючи те, що відповідач відмовляється у позасудовому порядку вирішити даний спір, суд вважає, що на підставі ч.3 ст. 36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття " позивач має право вимагати стягнення з [PERSON] безпідставно виплаченої йому допомоги по безробіттю, а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню повністю. Доводи сторони відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності суд вважає необґрунтованими, оскільки, як встановлено з пояснень представника позивача про порушення свого права Добровеличківський РЦЗ дізнався в 2014 році . Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Отже з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1378 гривень 00 копійок. На підставі ст.ст. 36, 39 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", ст. ст.3,10,11,15,60,88,209,212-215, ЦПК України, суд, -

Outcome: approved