Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

В червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» [PERSON] про захист прав споживача шляхом зобовязання вчинити певні дії та заборони на вчинення певних дій. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступними обставинами. 27.06.2016 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К-4944695, згідно з яким банк надав позивачеві на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 193050,00 грн. зі сплатою за користування коштами 15,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 26.06.2019 року включно. [PERSON] на підставі зазначеного договору є споживачем кредитних послуг, що надаються ПАТ «Дельта Банк». Позивач на час укладення договору мешкав у м. Макіївка Донецької області, до жовтня 2014 року добросовісно і своєчасно виконував умови кредитного договору. Через проведення активної фази антитерористичної операції на території м. Макіївка Донецької області та подальшим тимчасовим виходом цього населеного пункту з-під контролю державної влади України [PERSON] переїхав на проживання до [INFO], тимчасово втратив можливість виконання своїх обовязків за договором з обєктивних причин. З таких підстав ПАТ «Дельта Банк» була нарахована позивачеві пеня за кредитним договором за несвоєчасне виконання ним зобовязань. [PERSON] вважає, що на його теперішні відносини з банківською установою поширюється дія норм ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно з якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Позивач повідомляє, що він зареєстрований у [INFO], а з 01.07.2014 року фактично проживає у [INFO], згадані населені пункти згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р віднесені до території здійснення антитерористичної операції. [PERSON] неодноразово звертався до ПАТ «Дельта Банк» з приводу врахування наведених норм чинного законодавства України та скасування нарахованої йому пені за кредитним договором, однак це питання дотепер не було вирішено банківською установою. Позивач звертався до Національного банку України з приводу застосування відповідних заходів впливу до адміністративної установи, проте його було повідомлено про початок ліквідаційної процедури відносно ПАТ «Дельта Банк». [PERSON] звертався також до приймальні Президента України, де йому було розяснено, що приймати рішення, віднесені до компетенції органів управління та контролю банку, має право насьогодні уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка здійснює процедуру ліквідації цієї юридичної особи. Представник позивача, яка діяла на підставі довіреності, [PERSON] в лютому 2016 року зверталась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» [PERSON] для вирішення питання про скасування нарахованої суми пені за кредитним договором, але дотепер клопотання [PERSON] задоволено не було, відповіді на своє звернення він не отримав. З огляду на це, позивач змушений був звернутись до суду за захистом свої порушених прав споживача кредитних послуг, що надаються банківською установою. При цьому належним відповідачем [PERSON] вважає Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» [PERSON] на підставі ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Належними способами захисту свого порушеного права позивач вважає зобовязання відповідача вчинити певні дії та заборону відповідачеві вчиняти певні дії. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримаву повному обсязі, навів доводи, аналогічні викладеним в позовній заяві, та просивйого позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.60), в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб [PERSON] не є належним відповідачем, вимог позивача мають бути звернені до ПАТ «Дельта Банк», адже саме з цією юридичною особою було укладено кредитний договір, і саме ця юридична особа здійснювала нарахування пені за договором. Додатково представник відповідача зазначив, що [PERSON] не було надано до банку актуальної довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи, саме така довідка підтверджує факт переміщення особи з тимчасово окупованої території України (або з районів проведення АТО) згідно із ст. 4 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Суд, вислухавши пояснення позивача, зясувавши зміст заперечень представника відповідача, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень(ст. 60 ЦПК України). 27.06.2016 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К-4944695 (а. с. 15-24). За цим договором банк надав позивачеві на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 193050,00 грн. зі сплатою за користування коштами 15,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 26.06.2019 року включно; кредит надавався позичальникові на придбання транспортного засобу. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.23 ч.1 ст. 1 вказаного Закону споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом (ст. 22 згаданого Закону). Конституційний Суд України в рішенні № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року розяснив, що дія норм Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Розглядуваний судом спір між сторонами виник на підставі цивільно-правової угоди, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у спорі виступає від імені сторони правочину АТ «Дельта Банк», не здійснюючи при цьому владних повноважень, що узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі № 6-1521цс15. Згідно з ч.5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Отже, позовні вимоги [PERSON]до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» [PERSON] про захист прав споживача підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, справа підсудна Краснолиманському міському суду Донецької області. Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості за договором кредиту № К -4944695 від 27.06.2013 року станом на 06.06.2016 року, складеного начальником Управління супроводження операцій фізичних осіб АТ «Дельта Банк» [PERSON] (а. с. 72-75), позивач тривалий час сумлінно виконував свої зобовязання за договором, до липня 2014 року. Позивач на час укладення договору мешкав у м. Макіївка Донецької області. Через проведення активної фази антитерористичної операції на території м. Макіївка Донецької області та подальшим тимчасовим виходом цього населеного пункту з-під контролю державної влади України [PERSON] переїхав на проживання до [INFO], тимчасово втратив можливість виконання своїх обовязків за договором з обєктивних причин. Вказані обставинине заперечуються сторонами. ПАТ «Дельта Банк» за договором кредиту № К -4944695 від 27.06.2013 року була нарахована [PERSON] пеня, що підтверджено довідкою ПАТ «Дельта Банк» вих. № 05-3273361 ід 21.04.2016 року (а.с.34),розрахунком заборгованості за договором кредиту № К -4944695 від 27.06.2013 року станом на 06.06.2016 року (а. с. 72-75). Розмір нарахованої позивачеві пені станом на 18.04.2016 року складав 265840,36 грн., станом на 06.06.2016 року 311820,14 грн.. [PERSON] вважає, що на його теперішні відносини з банківською установою поширюється дія норм ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», при цьому банк зобовязаний скасувати нараховану йому пеню за кредитним договором. З цього приводу позивач звертався до ПАТ «Дельта Банк», до Національного банку України, до приймальні Президента України, до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» [PERSON], проте порушене ним питання так і не було вирішено по суті дотепер, що підтверджується змістом відповідей на звернення (а. с. 25-34,66-67). Оцінюючи можливість застосування до правовідносин, що виникли між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», норм ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд виходить з наступного. Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі м. Макіївка) з-під контролю державної влади України. Згідно з паспортом громадянина України серії ВВ № 376733, виданим 26.03.1998 року Кіровським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області (а. с. 9-12), [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], вул [PERSON], буд. 197. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово;фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з п.1 Положення про паспорт громадянина України, затв. постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. На одинадцятій - шістнадцятій сторінках паспорта здійснюються відмітки про реєстрацію постійного місця проживання громадянина (абз.5 п.6 Положення про паспорт громадянина України). Позивачем також надана до суду довідка Краснолиманської міської ради Донецької області від 17.04.2015 року № 55, довідка Лиманської міської ради від 13.06.2016 року, довідка Управління соціального захисту населення від 14.07.2016 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно з якими [PERSON] з 01.07.2014 року проживає за адресою [INFO] (м. Лиман), с. Старий Караван (мікрорайон «Старий Караван»), вул. Кримська, буд.59- А (а.с.14, 76, зворотний бік). Дія норми ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» стосується громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Отже, закон повязує встановлення мораторію на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями не лише із фактом внутрішнього переміщення певної категорії осіб з населених пунктів, де проводилась АТО, але й із самим фактом реєстрації та постійного проживання громадян в таких населених пунктах. При цьому згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р до переліку населених пунктів,де проводилась АТО, віднесені і м. Макіївка Донецької області, і с. Старий Караван м. Красний Лиман Донецької області. Крім того,ст. 4 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачена безстрокова дія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Отже, суд не бере до уваги заперечення представника відповідача щодо необхідності надання позивачем актуальної довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи як передумови скасування пені, нарахованої банківською установою. При укладенні кредитного договору№ К-4944695 від 27.06.2013 року АТ «Дельта Банк» діяло як юридична особа. Відповідно до ст. 92 ЦК Україниюридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Суд також відхиляє заперечення представника відповідача з приводу заявлення позову [PERSON] не до належного відповідача з огляду на фактичну відсутність керівних органів юридичної особи АТ «Дельта Банк» та на положення ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якими уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі делегування їй повноважень має право, зокрема,вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку,укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, видає накази та розпорядження, дає доручення, обовязкові до виконання працівниками банку. Розглядаючи спір між сторонами по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Держава захищає права споживачів (ст. 42 Основного Закону). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Ст. 68 Основного Закону встановлено обовязок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Національний банк України в листі від 27.10.2014 року № 18-112/62138, адресованому банківським установам, наголошував також на необхідності безумовного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р до переліку населених пунктів, де проводилась антитерористична операція, віднесені, в тому числі,м. Макіївка Донецької області, с. Старий Караван м. Красний Лиман Донецької області. Позивачем доведено факт його реєстрації та фактичного проживання у вказаних населених пунктах. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» [PERSON] як особи, якій делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк»,обовязку виконати законні вимоги позивача [PERSON] та скасувати суму пені, нараховану на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором № К-4944695 від 27.06.2013 року. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В даному випадку суд вважає за можливе захистити права позивача шляхом зобовязання відповідача вчинити певні дії та заборону відповідачеві вчиняти певні дії. Водночас у поданій до суду позовній заяві [PERSON] просить зобовязати відповідача «…скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором…». Однак в судовому засіданні зясовано, що жодні суми штрафів за кредитним договором позивачеві банком не нараховувались, нарахована лише пеня. Відтак, відсутні правові підстави для покладання на відповідача обовязку скасовувати суми штрафів за кредитним договором № К-4944695 від 27.06.2013 року. Також суд вважає за необхідне обмежити існування такого обовязку відповідача певним періодом у часі - з 14.04.2014 року до дати вирішення спору судом. Але п.п. 9.1 9.3 кредитного договору № К-4944695 від 27.06.2013 року передбачена сплата штрафів позичальником, отже, суд вважає за необхідне на майбутнє, з часу ухвалення судового рішення до закінчення антитерористичної операції, заборонити відповідачеві здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором. Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивач [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх порушених прав споживача (правова позиція, висловлена в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» ) та відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ст. 88 ЦПК України). [PERSON] до суду заявлені дві вимоги немайнового характеру про зобовязання відповідача вчинити певні дії та про заборону відповідачеві на вчинення певних дій. Згідно з правовою позицією, висловленою у п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог. Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру визначена ставка судового збору0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що в грошовому вираженні становить 551,20 грн..Сума судового збору, що має бути сплачений, становить 1102,40 грн.. При цьому згідно з п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи часткове задоволення немайнових вимог позивача, суд покладає на відповідача витрати по сплаті на користь держави 551,20 грн. судового збору.

Outcome: partial