Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] 08.08.2017 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту, в якій позивач з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог від 26 жовтня 2017 року, яка подана до суду 31 жовтня 2017 року, просить суд зняти арешт та заборону на його відчуження з нерухомого майна - квартири [ADDRESS], накладений постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №30969800 від 27.01.2012 р. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», як кредитором, та [PERSON], як позичальником, 24 жовтня 2006 року укладено кредитний договір № 014/0075/74/67402, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 61600 доларів США. На забезпечення виконання умов зазначеного договору про надання кредитної лінії між сторонами було укладено договір іпотеки від 24.10.2006 р., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4862, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Також на забезпечення виконання умов кредитного договору між банком, як кредитором та [PERSON], як поручителем 24.10.2006 р. укладено договір поруки № 014/0075/74/67402/1, за умовами якого поручитель бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язання боржника - [PERSON] Позивачем зазначено, що в подальшому право вимоги за вказаними договорами відступлено Публічному акціонерному товариству «Комерційний Банк «Фінансовий партнер», яке відступило своє право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінстрим», яке в свою чергу відступило право вимоги [PERSON], відповідно до договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. зареєстровані в реєстрі за № 174, 175, 176 відповідно. Позивач посилається на те, що згідно ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. На цей час, позивач має право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, відповідно до умов договору. Однак, як стверджує позивачка, їй стало відомо, що постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 30969800 від 27.01.2012 р. накладено арешт на вказану квартиру [ADDRESS]. Вказаний арешт на іпотечне майно, як зазначає позивач, не надає їй можливості задовольнити свої вимоги за кредитним договором за рахунок предмету іпотеки, що порушує її права та вимоги вказаних правових норм. У зв'язку з чим, позивачка була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06.09.2017 року, після усунення позивачем недоліків поданої заяви у відповідності до ухвали судді Київського районного суду міста Одеси від 09.08.2017 року, відкрито провадження по справі на підставі вищевказаного позову [PERSON] та призначено час і місце проведення судового засідання. В судовому засіданні 31.10.2017 представник позивача [PERSON] - [PERSON] надала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд зняти арешт та заборону на його відчуження з нерухомого майна - квартири [ADDRESS], накладений постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №30969800 від 27.01.2012 р. Частиною 2 статті 31 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Судом в судовому засіданні 31.10.2017 року було ухвалено прийняти до розгляду подану представником позивача [PERSON] заяву про зменшення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту. Також в судовому засіданні 31.10.2017 року представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] надала до суду зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту, в якому позивачі за зустрічним позовом просять суд звільнити з-під арешту та зняти заборону відчуження з нерухомого майна, яке належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], накладена на підставі: - постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 30969800 від 27.01.2012 р.; - постановою Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 42050341 від 18.02.2014 р.; - постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31723978 від 16.03.2012 р.; - постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 34371864 від 19.09.2012 р. Судом в судовому засіданні 31.10.2017 року було ухвалено прийняти вказаний зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що первісний позов [PERSON] вони визнають, також підтверджують, що дійсно належне [PERSON] на праві власності нерухоме майно - квартира [ADDRESS], було передано в іпотеку за договором іпотеки від 24.10.2006 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., зареєстрованим в реєстрі за №4862, іпотекодержателем за яким на цей час є [PERSON] Однак, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №91680213 від 11.07.2017 року, позивачеві [PERSON] стало відомо, що постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №30969800 від 27.01.2012 р. накладено арешт та встановлену заборону на його відчуження на усе майно належне позивачеві [PERSON] Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №91680793 від 11.07.2017 року, позивачеві [PERSON] стало відомо, що: постановою Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 42050341 від 18.02.2014 р.; постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31723978 від 16.03.2012 р.; постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 34371864 від 19.09.2012 р., накладено арешт та встановлену заборону на його відчуження на усе майно належне позивачеві [PERSON] Позивачі за зустрічним позовом посилаються на те, що вищевказані виконавчі провадження, в рамках яких було накладено арешти та оголошено заборону відчуження майна, яке належить [PERSON] та [PERSON], закриті та взагалі на виконанні в Київському відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та в Малиновському відділі державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області відсутні відкриті виконавчі провадження, боржниками в яких є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідками вказаних відділів виконавчої служби. Як посилаються позивачеві у зустрічному позові, відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Однак, вжиті державними виконавцями вищевказані заходи примусового виконання рішення при закритті виконавчих проваджень скасовані не були, у зв'язку з чим, як стверджують позивачі за зустрічним позовом, на цей час порушуються їх права та інтереси, що вимусило їх звернутись до суду з відповідним зустрічним позовом. Позивач за первісним [PERSON] в судове засідання 14.11.2017 року не з'явилась, про час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак в матеріалах справи міститься заява від представник позивача - [PERSON], яка подана до суду 26.10.2017 року, в якій представник позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи провести за її відсутності. Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] в судове засідання 14.11.2017 року не з'явились, про час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак 10.11.2017 року до суду надійшла заява від представника [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], в якій представник позивачів за зустрічним позовом просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представники третіх осіб Київського та Першого і Другого Малиновських відділів державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши в сукупності усі документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов [PERSON] про звільнення майна з-під арешту та зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] про звільнення майна з-під арешту підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 24.10.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0075/74/67402, за умовами якого кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії (надалі кредит) з лімітом 61600,00 доларів США. Кредит надається на 240 (двісті сорок) місяців з 24 жовтня 2006 року по 24 жовтня 2026 року. Відсоткова ставка за користування кредитом складає 15,5 відсотків річних. Кредитор має право щорічно переглядати відсоткову ставку за користування кредитом в порядку, передбаченим пунктом 6.2. цього Договору. Додатково, при наданні кредиту позичальник сплачує на користь кредитора: одноразово комісію за оформлення кредиту в розмірі 1 % від суми кредиту (згідно п. 1.1. цього Договору); щорічно, до 15 (п'ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним роком обслуговування кредиту комісію в розмірі 0 % від залишку заборгованості на момент сплати комісії; одноразово, комісію за дострокове погашення кредиту протягом перших 3 років дії цього договору, в розмірі 0 % від суми кредиту (згідно п. 1.1. цього договору). Пунктом 2 вказаного кредитного договору встановлено, що кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі - у заставу передається - двохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Предмет застави оцінюється сторонами у сумі 389441 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 24.10.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4862. За умовами вказаного договору іпотеки, цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/0075/74/67402 від 24 жовтня 2006 року, (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку кредитного договору), в подальшому "Кредитний договір", укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем за умовами якого іпотекодавець зобов'язаний до 24 жовтня 2026 року, повернути іпотекодержателю кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 61600,00 доларів США, сплатити нараховані відсотки річні за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним і цим договором, та витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна, що понесені іпотекодержателем. Погашення кредитної заборгованності здійснюється щомісячно, згідно графіку, що є невід'ємною частиною кредитного договору. Процентна ставка за користування кредитом складає 15,5 % відсотків річних. Додатково, при наданні кредиту позичальник сплачує на користь кредитора комісію за розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку в розмірі 1 % від суми кредиту. У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах. Пунктом 1.2 договору іпотеки передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира під № 3, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Луніна Контр-Адмірала, в будинку під №3, в подальшому «предмет іпотеки», який належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Шостою Одеською державною нотаріальною конторою, 17.03.1999 року за реєстром №1-372, зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі № 300 пр., на сторінці № 205, за № 807. Вказана квартира складається з двох кімнат, житловою площею 28,3 кв. м., коридорів-1,4; кухні-5; ванної-6; туалету-7; вбуд. шафів-8,9, загальною площею 46,4 кв.м. Згідно з п. 4.2 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у наступних випадках: - якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому не поверненні у встановлені Кредитним договором строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій); - у разі порушення іпотекодавцем встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредитних коштів. Пунктом 4.4. зазначеного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 4.5 цього договору). При цьому витрати іпотекодержателя, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, також забезпечуються цією іпотекою, тобто ці витрати бере на себе іпотекодавець та вони підлягають відшкодуванню іпотекодержателю в повному обсязі. Згідно пункту 4.5, способами задоволення вимог іпотекодержателя є: - у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим та/або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Це застереження згідно ст.ст. 36, 37 Закону України „Про іпотеку" вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставок для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки , який в ньому випадку є правовстановлюючим документом; - реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за виконавчим написом нотаріуса, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем на підставі акту експертної оцінки, яка буде проведена на час реалізації предмету застави, а якщо така згода недосягнута - спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому початкова ціна не може бути нижчою за 90 відсотків вартості предмета іпотеки, визначеної шляхом його оцінки; - іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем, який укладається за письмовою згодою іпотекодержателя у порядку визначеному ст.6 Закону України „Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим і іпотечним боргом та іпотечні сертифікати.". При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки іпотекодержателя. Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлено пунктом 4.5. цього договору, та вибір способу задоволення таких вимог належить іпотеко держателю (пункт 4.6). Крім того, 24.10.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №014/0075/74/67402/1, за умовами якого сторони договору встановлюють, що поручитель - [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по зобов'язанням боржника - [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 014/0075/74/67402 від 24 жовтня 2006 року, в повному обсязі цих зобов'язань. Поручитель свідчить, що з умовами кредитного договору ознайомлений та згоден. Сторони договору встановлюють, що зобов'язання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим договором та вказаним в п 1.2. кредитним договором - не потребують. Сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. 30 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансовий партнер» був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І., зареєстрований в реєстрі за №174. За умовами вказаного договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, у зв'язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від «30» січня 2017 року за кредитним договором №014/0075/74/67402 від 24.10.2006 року, що укладений між первісним кредитором та позичальником - [PERSON], первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права вимоги за договором іпотеки, що укладений між первісним кредитором (як іпотекодержателем) і [PERSON], що посвідчений 24.10.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. за реєстровим № 4862, який виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору. З моменту укладання цього договору новий кредитор набуває статусу іпотекодержателя за договором іпотеки. Відступлення права вимоги за договором іпотеки розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до договору іпотеки. Предметом іпотеки за договором іпотеки, право вимоги, за яким відступається за цим договором є: нерухоме майно - двокімнатна квартира під номером 3 (три), що знаходиться в будинку під номером 3 (три), розташованому по вулиці Контр-Адмірала Луніна в місті Одеса, Одеської області. 30 січня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансовий партнер» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінстрим» був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І., зареєстрований в реєстрі за №175. За умовами вказаного договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, у зв'язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від «30» січня 2017 року за кредитним договором №014/0075/74/67402 від 24.10.2006 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником - [PERSON], первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права вимоги за договором іпотеки, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і [PERSON], що посвідчений 24.10.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. за реєстровим № 4862, який виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору. З моменту укладання цього договору новий кредитор набуває статусу іпотекодержателя за договором іпотеки. 30 січня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінстрим» та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І., зареєстрований в реєстрі за №176. За умовами вказаного договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, у зв'язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги від «30» січня 2017 року за кредитним договором №014/0075/74/67402 від 24.10.2006 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником - [PERSON], первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права вимоги за договором іпотеки, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і [PERSON], що посвідчений 24.10.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. за реєстровим № 4862, який виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору. З моменту укладання цього договору новий кредитор набуває статусу іпотекодержателя за договором іпотеки. Відступлення права вимоги за договором іпотеки розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до договору іпотеки. Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд зазначає, що [PERSON] набула статусу іпотекодержателя квартири [ADDRESS], яка є предметом договору іпотеки, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і [PERSON], що посвідчений 24.10.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. за реєстровим № 4862. У зв'язку з тим, що постановою Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 30969800 від 27.01.2012 р. було накладено арешт та встановлено заборону на відчуження майна належного [PERSON], у тому числі стовно іпотечного майна - квартири [ADDRESS], що перешкоджає реалізації іпотечного майна в добровільному порядку та відповідно позбавляє можливості [PERSON] реалізувати своє право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки, остання звернулась до суду із відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 33 та Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Таким чином, суд зазначає, що за своє правовою природою договір іпотеки є договором застави. Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Крім того, суд зазначає, що п. 4.4. договору іпотеки від 24.10.2006 року, посвідченого посвідченим нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №4862, передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 4.5 цього договору). При цьому витрати іпотекодержателя, пов'язані з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, також забезпечуються цією іпотекою, тобто ці витрати бере на себе іпотекодавець та вони підлягають відшкодуванню іпотекодержателю в повному обсязі. Таким чином, суд зазначає, що оскільки умови договорів іпотеки передбачають позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не є обов'язковим. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Крім того, судом враховується, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в зустрічному позові зазначили, що позовні вимоги [PERSON] визнають. Частиною 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що нерухоме майно - квартира [ADDRESS], є іпотечним майном, яке було передано банку в іпотеку в якості забезпечення повернення кредитних коштів [PERSON] та [PERSON], а у подальшому, у зв'язку з укладенням договору відступлення прав за договорами іпотеки, іпотекодержателем вказаного нерухомого майна стала [PERSON], яка має переважно право перед іншими особами задовольнити забезпечені вимоги за рахунок предмета іпотеки, позовні вимоги [PERSON] в частині звільнення з-під арешту та заборони на його відчуження нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], яке накладено на підставі постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №30969800 від 27.01.2012 р., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності також 1/10 частка квартири [ADDRESS]. Надалі позивачеві стало відомо, що на належне їй [PERSON] майно накладено арешт та встановлено заборону на його відчуження на підставі постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №30969800 від 27.01.2012 р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №91680213 від 11.07.2017 року. Також судом встановлено, що на належне позивачеві [PERSON] усе майно також накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на підставі: постанови Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 42050341 від 18.02.2014 р.; постанови Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 31723978 від 16.03.2012 р.; постанови Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 34371864 від 19.09.2012 р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №91680793 від 11.07.2017 року. Позивачі за зустрічним позовом в обґрунтування позовних вимог посилаються на те, вищевказані виконавчі провадження, в рамках яких було накладено вказані арешти та оголошено заборону відчуження майна, яке належить [PERSON] та [PERSON], закриті та взагалі на виконанні в Київському відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та в Малиновському відділі державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області відсутні відкриті виконавчі провадження, боржниками в яких є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідками вказаних відділів виконавчої служби, а вказані арешти та заборони на відчуження нерухомого майна порушують права та інтереси позивачів, у зв'язку з чим вони були вимушені звернутись до суду з відповідним зустрічним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Листом Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за №25305 від 26.10.2017 року, повідомлено, що у вказаному відділі державної виконавчої служби виконавчих документів відносно [PERSON] на примусовому виконанні не перебуває. Листом Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за №25304 від 26.10.2017 року, повідомлено, що у вказаному відділі державної виконавчої служби виконавчих документів відносно [PERSON] на примусовому виконанні не перебуває. Листом Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за №10466 від 26.10.2017 року, повідомлено, що у вказаному відділі державної виконавчої служби відкритих виконавчих проваджень, в яких боржником є [PERSON], на примусовому виконанні не перебуває. Листом Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за №10466 від 26.10.2017 року, повідомлено, що у вказаному відділі державної виконавчої служби відкритих виконавчих проваджень, в яких боржником є [PERSON], на примусовому виконанні не перебуває. Листом Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за №44604 від 26.10.2017 року, повідомлено, що згідно бази даних АСВП станом на 26.10.2017 року у вказаному відділі відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] та [PERSON] - відсутні. Листом Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за №5930 від 26.10.2017 року, повідомлено, що у вказаному відділі відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] та [PERSON] - відсутні. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. В свою чергу, за змістом ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, за підсумовуючим аналізом вказаної правової норми, суд дійшов висновку, що законодавець пов'язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. За змістом ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи те, що у [PERSON] та [PERSON] станом на 26.10.2017 року відсутні відкриті виконавчі провадження у Першому і Другому Київських та Першому і Другому Малиновських відділах державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, винесені оскаржувані постанови №30969800 від 27.01.2012 року, №42505341 від 18.02.2014 року, №31723978 від 16.03.2012 року, якими накладено арешт та оголошено заборону на відчуження усього майна, яке належить [PERSON] та [PERSON] порушує можливості останнім в реалізації своїх прав щодо володіння, користування та розпоряджання майном, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачами не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів. На підставі вищевикладена

Outcome: approved