Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.08.2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого, позивач надав відповідачу кредит у сумі 70 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.08.2025 року. Вказує, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та відповідач уклали договір іпотеки, відповідно до якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 45,90 кв.м, житловою площею 27,60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить йому на праві власності. Крім того, зазначає, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим змушений був звернутись до суду та просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № K2S4GK0260004 від 19.08.2005 року в сумі 196 453 доларів США 30 центів, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.03.2013 року складає 1 569 661 гривень 87 копійок звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру загальною площею 45,90 кв.м, житловою площею 27,60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України. В судове засідання представник позивача не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час і місце розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву в якій уточнив позовні вимоги, а саме - просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, позов підтримав, просив його задоволити та проводити судовий розгляд без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час і місце розгляду був повідомлений належним чином, тому суд з урахуванням положення п. 5 ст. 74, ст. 224 ЦПК України та думки представника позивача, вважає за можливе слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів долучених до матеріалів даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Як встановлено в судовому засіданні, 19.08.2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № K2S4GK0260004 (а.с.26-29). Відповідно до умов вищезазначеного договору ЗАТ КБ "Приватбанк" надано [PERSON] кредит в сумі 70 000 доларів США на споживчі цілі на строк до 18.08.2025 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № K2S4GK0260004 від 19.08.2005 року між ним та позивачем 22.08.2005 року було укладено договір іпотеки №бн (а.с.33-38). Відповідно до умов вищезазначеного договору іпотеки відповідачем було надано в іпотеку позивачу, належне йому на праві власності нерухоме майно - квартиру загальною площею 45,90 кв.м, житловою площею 27,60 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Судом також встановлено, що рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на публічне акціонерне товариство. У зв'язку зі зміною типу банку, змінено його найменування з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «Приватбанк», останнє є правонаступником усіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ «Приватбанк». Також судом встановлено, що кредитор виконав свої зобов'язання перед [PERSON], щодо надання кредиту, а позичальник порушив порядок та строки виконання зобов'язань за кредитним договором, в зв'язку з чим станом на 15.03.2013 року має заборгованість у розмірі 196 453 доларів США 30 центів, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.03.2013 року складає 1 569 661 гривень 87 копійок, з яких 68 365 доларів США 81 цент - заборгованість за кредитом, 46 818 доларів США 16 центів - заборгованість по процентам за користування кредитом, 14 807 доларів США 83 цента - заборгованість по комісії за користування кредитом, 66 461 долар США 50 центів - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.11-18). Як вбачається з матеріалів справи, що оскільки позивачем було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки за вищезазначеним договором, 23.09.2012 року відповідачу було направлено лист про необхідність дострокового повернення кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нараховані на день повернення кредиту в тридцяти денний строк з дня отримання цієї вимоги та попереджено, що у разі невиконання зазначеної вимоги, буде вжито заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.20), що підтверджується реєстром поштових відправлень листів з повідомленням від 08.02.2013 року (а.с.22-23). Згідно п. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно п. 1 ст. 1048 параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. За правилами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним взятих на себе за договором зобов'язання. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. За правилами ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на майно, а правилами ст. 39 цього Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою проведення ст. 38 цього ж Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. Статтею 41 Закону України "Про іпотеку" визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в тому числі, на підставі рішення суду. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, згідно п.16.7.1. договору іпотеки позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником та/або іпотекодавцем будь-яких зобов'язань забезпечених іпотекою, вони не будуть виконані. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» та п.16.9. іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частина 3 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що якщо інше не передбачено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно з частиною другою статті 40 Закону України "Про іпотеку", після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Пунктом 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 1 та 2 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не були дотримані вимоги вищезазначеної норми, оскільки, підтвердження отримання відповідачем, наявного в матеріалах справи листа від 08.02.2013 року №30.1.0.0/2-058 (а.с.20) позивачем не подано, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що останнім не були дотримані вимоги ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, проаналізувавши положення вищезазначеного чинного законодавства , суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення відповідача є похідними від позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим вони задоволенню не підлягають. На підставі, ст. ст. 29,33,35,38,41 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 536, 611,1049,1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: dismissed