Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У квітні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, у якому просила визнати за нею право власності на прибудову літ. «б1» у складі тамбура 2-7 пл. 4,9 кв.м., що є невід`ємною частиною будинку літ. Б-1 по [ADDRESS] . На обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що згідно свідоцтва особистої власності на домоволодіння № [NUMBER] від 08.07.1991 року вона є власником 4/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Власниками іншої частини будинку є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З метою поліпшення умов проживання [PERSON] виконала прибудову до належної їй частини будинку. За наслідками технічної інвентаризації із виготовленням технічного паспорту станом на 24.10.2019 року прибудова літ. «б1»: тамбур 2-7 пл. 4,9 кв.м. зазначена як самочинна. Після чого, з метою узаконення прибудови позивачка звернулася до виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради, однак їй повідомили, що для прийняття рішення про реєстрацію добудови необхідно подати письмові погодження всіх співвласників домоволодіння по [ADDRESS] . Ураховуючи, що співвласники домоволодіння не надали згоди для реєстрації спірної добудови позивачка змушена звернутися до суду з відповідним позовом. 24 квітня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. 06 серпня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на підстави викладені у письмовому відзиві, а саме вказували, що позивач у порушення вимог містобудівного законодавства здійснила самочинну прибудову до спільного будинку без дозволу на здійснення будівництва. Здійснення самочинної прибудови призвело до звуження проходу з 3,5 метрів до 1,2 метрів, який вони використовують як єдиний прохід до свого будинку, що унеможливлює безперешкодний прохід та під`їзд до їхньої частини будинку. Ураховуючи викладене, відповідач та його представник просили суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 4/25 частини домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння № [NUMBER] від 08.07.1991 року. Власниками іншої частини будинку (домоволодіння) є [PERSON] (16/50 частини), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.02.2020 року та рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22.08.2019 року. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 1997 року було визначено порядок користування співвласниками земельною ділянкою по [ADDRESS] та було виділено під забудову та двір загального користування земельну ділянку площею 717 кв.м. З метою поліпшення умов проживання [PERSON] здійснила прибудову до належної їй частини будинку. За наслідками технічної інвентаризації із виготовленням технічного паспорту станом на 24.10.2019 року прибудова літ. «Б1»: тамбур 2-7 пл. 4,9 кв.м. зазначена як самочинна. Згідно з висновком експерта № 16 від 10.02.2020 року вбачається, що спірна прибудова відповідає санітарно-гігієнічним та будівельно-технічним вимогам, що діють на території України. Співвласники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали згоду на узаконення позивачем здійсненої прибудови, однак відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такої згоди не надали. З метою оформлення добудови позивач зверталася до виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради. Згідно листа № Г02.1-16/509 від 06.04.2020 року її повідомили, що для прийняття рішення про реєстрацію добудови необхідно подати письмові погодження всіх співвласників домоволодіння по [ADDRESS] . У разі їх відсутності вказане питання вирішується в судовому порядку. У зв`язку з ненаданням усіма співвласниками домоволодіння погодження на реєстрацію добудови, яку здійснила позивач, вона звернулась до суду з цим позовом. Під час розгляду справи у суді відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали позовні вимоги, подавши відповідні заяви. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, вказав, що вказана добудова порушує його права та створює незручності у користуванні своїм майном. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78, ст. 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При розгляді справ, пов`язаних із самочинним будівництвом, слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України "Про містобудування", спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними. За змістом ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно з вимогами ст.ст. 5, 18 Закону України "Про основи містобудування" будівництво нерухомого майна повинно вестись згідно із затвердженим у встановленому порядку проектом, закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначена Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, який затверджено Постановою КМУ № 461 від 13 квітня 2011 року. Відповідно до Порядку, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката. Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката (п. 11). Відповідно до ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" від 20 травня 1999 року будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Згідно зі ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлень або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до ст. 39 вищезазначеного закону та п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 13 квітня 2011 року № 461 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорту, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви. Із наведених вище правових норм вбачається, що єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об`єкту до експлуатації та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів є Державна архітектурно-будівельна інспекція. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів отримання дозвільних документів на самочинне будівництво та введення об`єкту нерухомого майна в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права, а також відмови управління містобудування, архітектури та інфраструктури введення в експлуатацію вищевказаного самочинного будівництва. Посилання позивача на наявність листа виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради не свідчить про наявність відмови у вирішенні питання про реєстрацію права власності на добудову позивача, здійсненої відповідним органом у визначеному законом порядку, оскільки вказаний лист є інформаційного (рекомендаційного) характеру, у якому виконавчий комітет просить надати йому письмові погодження реєстрації виконаного будівництва з метою подальшого розгляду звернення [PERSON] . При цьому відомості про те, що позивачем були такі погодження надані та вони були предметом розгляду уповноваженого органу і їй була надана відмова у прийнятті рішення про реєстрацію (прийняття в експлуатацію) виконаного будівництва в матеріалах справи відсутні, отже суд вважає, що позивачем використані не усі засоби досудового врегулювання спору у визначеному чинним законодавством порядку. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що здійснена добудова до належної їй частини домоволодіння не порушує права та інтереси інших співвласників цього домоволодіння по [ADDRESS] . Більше того, як встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечує щодо спірної самочинної прибудови позивача, оскільки вона порушує безперешкодний доступ до його частини домоволодіння та створює перешкоди і незручності у користуванні його власностю, а саме прохід загального користування звузився з 3,5 метрів до 1,2 метрів, який вони використовують як єдиний прохід до свого будинку, у результаті чого безперешкодний прохід та під`їзд будь-якої техніки до їхньої частини будинку є неможливим. Крім того, позивач не надав доказів того, що спірна добудова побудована на земельній ділянці яка не є землею загального користування, натомість у судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Октябоського районного суду м. Полтави від 06 березня 1997 року земельна ділянка по [ADDRESS] виділялася у спільне користування співвласників. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом установлено, що спірна прибудова стоїть на землі загального користування співвласників домоволодіння по [ADDRESS] , тому у розумінні ч. 5 ст. 376 ЦК України згода співвласників домоволодіння на побудову самочинної прибудови є обов`зковою. Разом цим, посилання позивача на висновок експерта № 16 від 10.02.2020 року щодо дотримання всіх санітарно-гігієнічних та будівельно-технічних вимог при здійсненні спірної прибудови, суд не бере до уваги, оскільки як встановлено у судовому засіданні позивач у порушення ч. 5 ст. 376 ЦК України не отримав згоди всіх співвласників домоволодіння та розпочав будівництво прибудови. При цьому, за змістом ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Проте, судом установлено, що спірна добудова порушує права відповідача [PERSON] і його згода на здійснення спірної добудови позивачем не отримана. Таким чином, ураховуючи, що позивачем не наданосуду жодних доказів звернення до компетентних органів для вирішення питання про прийняття самочинної добудови в експлуатацію, а також не надано доказів згоди всіх співвласників домоволодіння на здійснення спірної прибудови з урахуванням тієї обставини, що прибудова здійснена на земельній ділянці загального користування співвласників, наявність обґрунтованого заперечення відповідача щодо порушення його права власності в частині користування конкретною земельною ділянкою на якій здійснена спірна прибудова, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed