Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

02 червня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В процесі розгляду справи позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги, в остаточній редакції просила суд стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частини від усіх видів заробітку. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона знаходилася з [PERSON] в фактичних шлюбних відносинах, від вказаних відносин мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини з відповідачем не склалися, внаслідок чого вони проживають окремо. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що ставить її в утруднене матеріальне становище. Відповідач є працездатним чоловіком, хоча і ніде не працює. Вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він ніде не працює та за рішенням Жовтневого районного суду виплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 500 гривень щомісячно. Вважає, що на двох дітей він повинен платити не більш ніж 33% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, він визнає позовні вимоги [PERSON] у розмірі 16,5 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Третя особа [PERSON], залучена судом в якості третьої особи, у судове засіданні не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі, а саме: [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 30 серпня 2013 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис №717, відповідно до якого [PERSON] народився [INFO], в графі "батько" зазначено - [PERSON], "мати" - [PERSON] (а.с. 4). Згідно довідки з місця проживання, виданої головою КСН «Азовець» 30 травня 2014 року, позивачка мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з сином [PERSON], 2013 року народження (а.с. 5). Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 05 квітня 2011 року, з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 500 гривень щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO] (а.с. 18-19). Як пояснив відповідач, він є працездатним чоловіком, однак не працює, бо не може знайти роботу по своєї спеціальності. На підставі викладеного, а також з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України, враховуючи ту обставину, що відповідач вже сплачує аліменти на користь [PERSON] у розмірі 500 гривень щомісячно, на утримання сина [PERSON], [INFO], суд вважає за доцільним стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто 02 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тому як вказаний розмір аліментів є справедливим та таким, що відповідає інтересам дитини, не суперечить вимогам діючого законодавства. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею ст.4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше трьох розмірів мінімальної заробітної плати, що у грошовому еквіваленті для даної позовної заяви складає 243,60 гривень та підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial