Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманське» , третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що перебував у трудових відносинах з ДП « ВК «Краснолиманська» з 03.11.2008 року по 01.09.2014 рік та з 27.11.2014 рік по 21.03.2018 рік, де працював в якості гірника очисного забою. Наказом № 995/к від 21.03.2018 року був звільнений по переводу на ТОВ «Краснолиманська» за п. 5 ст. 36 КЗпП України. \~ \~ \~ \~З ТОВ «Краснолиманська» він перебував у трудових відносинах з 03.09.2014 року по 15.11.2014 рік та з 22.03.2018 рік по 11.10.2019 рік, де працював в якості підземного гірника очисного забою. Наказом № 230 к від 11.10.2019 року він був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Він працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на ДП «ВК «Краснолиманська» - 9 років 2 місяця; на ТОВ «Краснолиманська» - 1 рік 9 місяців. \~ \~ \~ \~Під час виконання трудових обов`язків він отримав професійні захворювання, що підтверджено Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 30.03.2020 року, в якому зазначено, що йому встановлено професійні захворювання: хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5,S1 двобічна, стадія затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. М54.1; Хронічна двобічна сесоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ( 11 ст.), за класифікацією Остапкович В.Є. тат Пономарьової Н.І. Н90.3; Хронічний бронхіт П, ф. затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН 1-11 (один-два) ст.-захворювання професійеі, вперше встановлені. J 41.0; Метаболічна кардіоміопатія. СН0. Пресбіопія. \~ \~ \~ \~Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 30.03.2020 року причиною виникнення хронічного професійного захворювання є тривалий період роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме: ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійсьвугілля», ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманська» . \~ \~ \~ \~Висновком МСЕК від 05.05.2020 року позивачу було встановлено втрата працездатності на 65%, визнаний інвалідом 3 групи безстроково. \~ \~ \~ \~Оскільки відповідачі протягом тривалого часу порушували ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП, що призвело до виникнення у нього професійного захворювання, вважає, що зазначені обставини є підставою для відшкодування йому моральної шкоди. Позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду: \~ \~ \~ \~З ТОВ «Краснолиманська» на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 153497,50 грн., з ДП «ВК «Краснолиманська» на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 153497,50 грн., та понесені судові витрати. Представником відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що останнє місце роботи позивача ТОВ «Краснолиманське», акт П-4 від 30.03.2020 року складений на ТОВ «Краснолиманське». Оскільки згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану працівникові під час виконання ним своїх трудових обов`язків, тому відповідальність за завдану позивачу шкоду повинно нести те підприємство, де складений Акти П-4. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.( а. с. 45). Представником відповідача ТОВ «Краснолиманське» подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що загальний стаж роботи позивача на їх підприємстві становить 1 рік 9 місяців. Окрім того, враховуючи факт простою виробничих дільниць ТОВ «Краснолиманське» з 05.09.2014 року, трудова діяльність позивача на підприємстві складає 1 рік 6 місяців. Стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 24 роки 05 місяців 4 дні. Комісія недвозначно висловила свою думку з приводу непричетності ТОВ «Краснолиманське» до виникнення у позивача професійного захворювання, зокрема в п. 17 ч. 2 Акту зазначено, що за час роботи [PERSON] на ТОВ «Краснолиманське» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності засобів колективного захисту, що могло сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання. Даний випадок профзахворювання взято до обліку ТОВ «Краснолиманське» виключно на підставі вимог п. 101 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затвердженого Постановою КМУ № 337 від 17.04.2019 р. як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Враховуючи нетривалий стаж роботи роботи на підприємстві ТОВ «Краснолиманське»- не більше як 5% від загального трудового стажу, враховуючи висновки комісії, просили відмовити в задоволенні позовних вимог ( а. с. 52-55). Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а.с. 98). Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, просив справу слухати у його відсутність ( а.с. 48,58,73, 96). Представник відповідача ДП «Краснолиманське» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати за відсутності представника ( а.с. 65). Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судове засідання не з`явились, просили справу слухати без участі представника.( а. с. 68). Суд розглядає справу за відсутності сторін, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП « ВК «Краснолиманська» з 03.11.2008 року по 01.09.2014 рік та з 27.11.2014 рік по 21.03.2018 рік, де працював в якості гірника очисного забою. Наказом № 995/к від 21.03.2018 року був звільнений по переводу на ТОВ «Краснолиманська» за п. 5 ст. 36 КЗпП України. ( а.с. 14-15). З ТОВ «Краснолиманське» позивач перебував у трудових відносинах з 03.09.2014 року по 15.11.2014 рік та з 22.03.2018 рік по 11.10.2019 рік, де працював в якості підземного гірника очисного забою. Наказом № 230 к від 11.10.2019 року він був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.( а.с. 15). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.03.2020 року за формою П-4 позивачу встановлено діагноз: професійні захворювання : хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5,S1 двобічна, стадія затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. М54.1; Хронічна двобічна сесоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ( 11 ст.), за класифікацією Остапкович В.Є. тат Пономарьової Н.І. Н90.3; Хронічний бронхіт П, ф. затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН 1-11 (один-два) ст.-захворювання професійне, вперше встановлені. J 41.0; Метаболічна кардіоміопатія. СН0. Пресбіопія. ( а.с. 21-22) \~ \~ \~ \~Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 30.03.2020 року причиною виникнення хронічного професійного захворювання є тривалий період роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме: ВП «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійсьв угілля», ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманська» . За час роботи [PERSON] на ТОВ «Краснолиманське» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності засобів колективного захисту, що могла сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Краснолиманське» виключно на підставі вимог п. 101 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ № 337 від 17.04.2019 року як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. ( а.с. 22). Причина виникнення хронічного професійного захворювання : важкість праці: при фізичному динамічному навантаженні ( з переважною участю м`язів рук та плечового поясу):- фактична величина 62,5-96,0 Вт, при нормативному значенні до 45 Вт; перебування у вимушеній робочій позі 75%-90% часу зміни, при нормативному значенні до 25% часу зміни; 2) виробничий шум: еквівалентний рівень шуму на робочому місці складав 89-92 дБА при нормативному значенні =80дБА; пил переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію до 5% ( 4,2%)- фактична величина 93,4 мг/м3-121,6 мг/мкуб., при нормативному значенні=10мг/м куб. ( а. с. 22). Висновком МСЕК від 05.05.2020 року позивачу вперше було встановлено втрата працездатності на 65%, визнаний інвалідом 3 групи безстроково. ( а.с. 16). Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 4 ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України " Про охорону праці", а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров"я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов"язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.. 22 Конституції України. \~ \~ \~Трудове законодавство\~не містить\~положень про\~звільнення підприємств\~з небезпечними\~й тяжкими\~умовами праці\~від відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої\~\~їх працівникам\~такими умовами. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової ) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.. 14 Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" ( далі - Закону) до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією ( фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 Закону. Судом встановлено, що у зв"язку з встановленням у позивача професійного захворювання : хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5,S1 двобічна, стадія затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. М54.1; Хронічна двобічна сесоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ( 11 ст.), за класифікацією Остапкович В.Є. тат Пономарьової Н.І. Н90.3; Хронічний бронхіт П, ф. затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН 1-11 (один-два) ст.-захворювання професійеі, вперше встановлені. J 41.0; Метаболічна кардіоміопатія. СН0. Пресбіопія та втрати у зв`язку з цим за сукупністю 65% працездатності, йому було заподіяно моральну шкоду , яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначеного професійного захворювання у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров"я. Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора важкість праці - пил ,тобто у зв"язку з шкідливими умовами праці на підприємствах, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України " Про охорону праці". Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року " Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв"язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Отже, роботодавці ДП «ВК «Краснолиманське» та ТОВ «Краснолиманське» під час роботи позивача допустили перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України « Про охорону праці». Професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідачів, якими не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом , за винятком випадків , коли сума компенсації встановлена законом ( SNANKOV v. BULGARIA, № 68490/01 пар.62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Стаття 4 Закону України « Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. В п. 9 постанови Пленум у ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуваннями інших обставин. В даному випадку судом враховується тривалість роботи позивача на кожному із підприємств відповідачів у шкідливих умовах праці. Як видно , із записів, що містяться в трудовій книжці позивача та згідно встановлених фактів розслідування професійного захворювання, викладених в Акті, на підприємстві ДП «ВК «Краснолиманська» позивач працював 09 років 2 місяця, а на ТОВ «Краснолиманське» - 1 рік 9 місяців. Тому суд вважає визначити розмір моральної шкоди пропорційно часу роботи позивача на вказаних підприємствах, з урахуванням відсотку втрати ним професійної працездатності в розмірі 65%, стан здоров`я потерпілого, який вимушений проходити періодичне лікування для підтримки стану здоров`я та обстеження, з урахуванням тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення. За таких підстав суд визначає розмір завданої позивачу моральної шкоди в 40000 грн., та вважає за необхідним стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача- 33584 грн., в рахунок її відшкодування, а з ТОВ «Краснолиманське на користь позивача - 6416 грн. в рахунок її відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову- на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою в позовні заяві заявлена вимога про стягнення з відповідачів понесені судові витрати. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~\~ законом\~\~ порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні позиції викладені в постанові ВСУ від 02.07.2019 року в справі за № 810/795/18. В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення судових витрат представником позивача надано ордер ( а. с. 37), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ( а. с. 36), договір про надання юридичної допомоги № 9/05/20 від 15.05.2020 року ( а. с. 31-32), акт приймання передачі від 09.07.2020 року та квитанція про сплату адвокату 5000 грн. ( а. с. 33-34), розрахунок витрат на правову допомогу по договору про надання правової допомоги від 15.05.2020 року ( а. с. 33). Для розрахунку судових витрат за надання правової допомоги судом приймаються види правової допомоги, зазначені в розрахунку, за виключенням представництва інтересів позивача в суді ( 1000 грн.). Сума судових витрат на правову допомогу, яку необхідно стягнути з відповідачів, становить 520,80 грн. ( 4000х13,02%=520,80), з яких з ДП « ВК «Краснолиманське» слід стягнути 437,27 грн., а з ТОВ «Краснолиманське» слід стягнути 83,53 грн. Також з відповідачів на користь держави необхідно стягнути судовий збір, з кожного по 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial