Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

позивач звернувся до відповідача із позовом до суду, в якому після уточнення позовних вимог, які подані представником позивача 30.03.2018 та долучені до матеріалів справи, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] станом на 21.10.2013. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що станом на день звернення до суду /06.09.2013/ являвся наймачем квартири [ADDRESS]. На той момент у зазначеній квартирі, окрім нього, зареєстрована була відповідач [PERSON], однак остання з 2001 року у спірній квартирі фактично не проживає. В 2001 році відповідач [PERSON] переїхала на інше постійне місце проживання - с.Полоничі, Бузького району, Львівської області. Стверджує, що відповідач в спірній квартирі добровільно не проживає, не проводить оплату за житлово-комунальні послуги, жодних її речей у квартирі немає, таку вона залишила добровільно. Враховуючи наведене, просить уточнені позовні вимоги задовольнити. Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 21.10.2013 позов [PERSON] задоволено, вирішено визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 02.02.2018 вказане заочне рішення скасовано та призначено у справі підготовче засідання за правилами загального позовного провадження. 21.02.2018 представником відповідача [PERSON] - [PERSON]. подано відзив та 24.04.2018 доповнення до відзиву, які долучені судом до матеріалів цивільної справи, у відповідності до яких обставини, викладені у позовній заяві, вони не визнають та заперечують проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. У таких покликається на те, що відсутність [PERSON] у спірній квартирі пояснюється тим, що з 2013 року вона почала проживати у с.Полоничі, Буського району, Львівської області разом із своєю матір'ю у зв'язку із погіршенням стану здоров'я останньої, так як така хворіє гіпертонічною хворобою, що викликало необхідність догляду за нею. Враховуючи вказане, зазначає, що причини її відсутності у спірній квартирі є поважними, а це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] Крім цього, вказує, що важкий стан здоров'я самої [PERSON] у 2013 році теж зумовив необхідність її переїзду за місцем проживання своєї матері. Крім цього, зазначає, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані вимоги ст.71 ЖК УРСР, що виключає можливість задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування спірною житловою квартирою, так як відповідач не є дружиною чи дитиною позивача, що свідчить про відсутність родинних відносин між сторонами спору. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] 24.04.2018 подав відповіді на відзив та на доповнення до відзиву, які долучені до матеріалів справи, у відповідності до яких твердження представника відповідача про те, що [PERSON] не була членом сім'ї позивача є безпідставним, так як таке спростовується матеріалами справи, оскільки зі змісту ордера на спірну квартиру вбачається, що позивач і відповідач були членами сім'ї, в іншому випадку їм би не надали однієї квартири, яку вони заселили одночасно, зазначивши, що відповідач є племінницею позивача. Крім цього, вказує, що доказів, що мати відповідача потребувала постійного стороннього догляду суду не надано, так само, як і не надано суду доказів того, що саме відповідач здійснювала такий постійний догляд. А тому такі твердження не є істотними доказами, які дозволяють зробити правовий висновок про те, що не проживання відповідача за адресою спірної квартири було з поважних причин. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 24.04.2018 у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON]. про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовлено. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 24.04.2018 закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до розгляду по суті. 25.04.2018 треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], яка є дружиною позивача, та [PERSON], яка є донькою [PERSON], подали заяви, які долучені до матеріалів справи, у відповідності до змісту яких, позовну заяву вважають підставною та просять таку задовольнити, вказавши, що фактично та постійно проживають у спірній квартирі з 2004 року /[PERSON], / та з 2005 року /[PERSON]./. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилися, останній 19.11.2018 через канцелярію суду подав заяву про слухання справи у їхній відсутності, в якій вказав, що вимоги уточнених позовних вимог підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представники у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, а тому суд, із врахуванням поданих представником відповідача відзиву та доповнень до такого, які долучені до матеріалів цивільної справи, вважає можливим розглядати справу у їх відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, 19.11.2018 через канцелярію суду подала заяву про слухання справи у її відсутності, в якій вказала, що позов підтримує та просить такий задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, 19.10.2018 через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи без її участі, так як 18.07.2018 народила дитину, а тому прибуття її у судове засідання є утрудненим. Крім цього, у клопотанні надала письмові пояснення, у відповідності до яких вказала, що 05.01.2004 її мати - третя особа по справі [PERSON]. вступила у шлюб із позивачем по справі [PERSON] та переїхала постійно проживати до нього у спірну квартиру. У той час вона навчалася у школі у селі Пасіки-Зубрицькі, де і проживала разом з мамою до одруження останньої. Згодом у 2005 році, коли мати одружилася, її перевели у школу № 1 у м.Львові, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Трильовського, 17, де вона і навчалася і яку закінчила у 2011 році. Саме з цього часу з 2005 року вона теж переїхала у спірну квартиру до мами та вітчима, у якій фактично та постійно проживає по сьогоднішній день. При заселенні у дану квартиру інших речей, окрім мами і вітчима, які б підтверджували, що у даній квартирі проживає будь-хто інший, окрім останніх, там не було. Офіційно зареєструвати позивач її у спірній квартирі не міг, так як у такій була зареєстрована відповідач по справі і від неї потрібна була згода на таке. Фактично у вказаній квартирі проживає більше 13 років, та за цей час відповідач по справі [PERSON] у цій квартирі ні постійно, ні тимчасово не проживала. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача у будинку, де знаходиться спірна квартира, які будучи допитані під розписку у судовому засіданні та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та за відмову від давання показань згідно ст.ст. 384, 385 КК України, підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] впродовж тривалого часу. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що акти, складені комісією АОСББ "Сихівчани" ще у 2013 році щодо не проживання відповідача у спірній квартирі були складені у їхній пристуності. У зв'язку із неявкою у судове засідання, призначене на 19.11.2018, всіх учасників справи, та із врахуванням поданих учасниками справи заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, дослідивши усі наявні докази по справі, заслухавши показання свідків, суд приходить до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору судом. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Судом встановлено, що згідно ордеру на жиле приміщення № 026627 від 26.12.1989, виданого виконавчим комітетом Червоноармійської ради народних депутатів, вбачається, що спірну квартиру № 33 надано позивачу по справі [PERSON] з сім'єю із 4 чоловік, а саме, окрім нього, [PERSON], відповідачу по справі [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з довідки ОСББ "Сихівчани" з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 539 від 04.04.2013, яка була подана позивачем разом із поданням позову до суду /06.09.2013/, в квартирі [ADDRESS] зареєстрованими були позивач по справі [PERSON] - основний квартиронаймач, та відповідач [PERSON] - його племінниця. Як стверджує позивач, із спірної квартири відповідач ще в 2001 році переїхала на інше постійне місце проживання у с.Полоничі, Бузького району, Львівської області, не проживає в такій саме із цього часу, не проводить оплату за житлово-комунальні послуги та жодних її речей у спірному приміщенні немає. Перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачу ніхто не чинив, таку вона залишила добровільно. Факт не проживання відповідача без поважних причин у спірній квартирі станом на 21.10.2013 стверджується актами, складеними комісією ОСББ "Сихівчани" від 04.04.2013 та 17.06.2013, з яких вбачається, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні більше дванадцяти років. Вказане також узгоджується із показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача у будинку, де знаходиться спірна квартира. Крім цього, свідки [PERSON] та [PERSON] у суді підтвердили, що вказані акти, складені ще у 2013 році комісією ОСББ "Сихівчани" щодо не проживання відповідача у спірній квартирі, були складені у їхній присутності. Підстав не довіряти показанням даних свідків судом не встановлено. Крім цього, факт не проживання відповідача без поважних причин у спірній квартирі підтвердили і треті особи, які з 2004 року, а саме [PERSON], та з 2005 року, а саме [PERSON], проживають із позивачем у такій. З матеріалів справи вбачається, що відповідач була зареєстрована у спірній квартирі від 18.08.1998 і виписана 11.12.2013 на підставі заочного рішення Сихівського районного суду м.Львова від 21.10.2013, ухваленого у цивільній справі № 464/8752/13-ц, яке, як вже вказувалось вище, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 02.02.2018 скасовано. Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні до 2013 року понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, оскільки сама така відсутність відповідача у спірній квартирі як останньою, так і її представниками, не оспорюється. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Представником відповідача основною причиною відсутності [PERSON] у спірній житловій квартирі понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, вказано те, що остання змушена була проживати у селі Полоничі разом із своєю матір'ю, так як остання часто зверталась за медичною допомогою. Однак, доказів, що мати відповідача потребувала постійного стороннього догляду суду не надано, так само як і не надано суду доказів того, що саме відповідач по справі здійснювала такий догляд. Подані представником відповідача довідки, на думку суду, не є істотними доказами, які б дозволяли зробити правовий висновок про те, що не проживання у спірній квартирі відповідача протягом такого тривалого часу було з поважних причин. Крім цього, вказані представником відповідача причини відсутності [PERSON] у спірній квартирі понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, стосуються періоду, починаючи з 2013 року, однак предметом спору згідно уточнених позовних вимог є визнання відповідача такою, що втратила право на користування спірною квартирою станом на 21.10.2013, однак причини відсутності відповідача понад встановлені строки за період до 2013 року ні відповідачем, ні її представниками суду не надано. Також у судовому засіданні не встановлено, що відповідачу позивачем чинились перешкоди у користуванні спірною квартирою. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно залишила спірну квартиру та не проживала в ній без поважних причин понад встановлений законом строк збереження права користування нею, поважних причин не проживання у такій чи перешкод їй у користуванні такою, суду не надано, а тому відповідач станом на 21.10.2013 втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням станом на 21.10.2013, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР та

Outcome: approved