Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання попереднього договору купівлі-продажу, стягнення авансу та збитків, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 19 лютого 2013 року з відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 12/100 частки житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS], в момент підписання якого позивачем було передано аванс відповідачу у сумі 30000,00 доларів США. Згідно п. 3.1.1 попереднього договору відповідач взяв на себе обов'язок укласти з позивачем основний договір купівлі-продажу не пізніше 01 вересня 2013 року. Однак відповідач не виконав умови попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме при укладанні основного договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачем було встановлено, що відповідач має намір продати не 12/100 частки житлового будинку, а 12/100 частки садового будинку. Вважає, що через протиправні дії відповідача зазнала моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях. Просить суд розірвати попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19 лютого 2013 року та стягнути з відповідача суму авансу у розмірі 686 955 грн., стягнути штраф у сумі 343 477,50 грн., стягнути кошти, що були витрачені для проведення ремонтних робіт у сумі 228 985,00 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та судовий збір. Позивач підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що відповідачу передавала долари при укладанні попереднього договору. Після 01 вересня 2013 року, коли через відсутність правоустановчих документів не уклали основний договір, з дозволу відповідача заселилась у будинок та почала його ремонтувати з усного дозволу відповідача. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Пояснив, що відповідач не виконав умов попереднього договору, своєчасно не підготував правоустановчі документи до 01 вересня 2013 року. Після цього вселив позивача у непристосоване для проживання приміщення та дозволив робити ремонт, на який вона витратила 10 000 доларів США. Після цього повідомив про готовність документів, однак у нотаріуса стало відомо, що відповідач продає садовий будинок. Згідно п.5.1 позивач має право розірвати попередній договір. Вважає, що діями відповідача спричинена моральна шкода позивачу. Протоколом допита свідка [PERSON] підтверджується, що сторони розрахувались по договору у доларах. Строк дії попереднього договору не продовжували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представництво інтересів здійснювали [PERSON], [PERSON] Представники [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причині неявки не повідомили. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності відповідачу належить садовий будинок,що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.62,62). Згідно договору купівлі-продажу відповідачу належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (а.с.64-65,66). 19 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 12/100 частки житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук О.М. (а.с. 10-12). Положеннями статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо розірвання попереднього договору купівлі-продажу суд враховує, що виходячи з положень ст. 653 ЦК України розірвання договору є правомірний спосіб припинення зобов'язань та припинення зобов'язань, що були невиконані до моменту розірвання договору. Разом з тим частиною 3 ст.635 ЦК України передбачено, що зобов»язання встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку(у термін),встановленого попереднім договором, або якщо кожна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно п. 3.1.1 попереднього договору відповідач зобов'язаний укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна не пізніше 01 вересня 2013 року. Однак всупереч цим вимога сторонами не укладено основний договір купівлі-продажу нерухомого майна через відсутність правоустановчих документів. Сторони не продовжили строк дії попереднього договору. Тобто в силу положень ч.3 ст. 635 ЦК України через неукладення основаного договору 01 вересня 2013 року попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між сторонами 19 лютого 2013 року, є припиненим. Після 01 вересня 2013 року за взаємною згодою сторін позивач вселилась у будинок та лише 09 квітня 2015 року у нотаріуса при ознайомленні з проектом договору купівлі-продажу частини садового будинку та частини земельної ділянки відмовилася укласти договір купівлі-продажу (а.с.12-15). 15 квітня 2015 року позивач звернулася до відповідача з листом, в якому зазначила, що 01 вересня 2013 року договір купівлі-продажу не укладено через ненадання правоустановчих документів та у квітні 2015 року з правоустановчих документів їй стало відомо, що предметом договору є садовий будинок. Тому просила повернути 30 000 доларів США, сплатити штраф у сумі 15 000 доларів США, відшкодувати кошти, витрачені на проведення ремонту у сумі 10000 доларів США (а.с.27). При таких обставинах правові підстави для розірвання попереднього договору відсутні. Щодо позовних вимог про стягнення авансу за попереднім договором купівлі-продажу, суд виходить з такого. Зі змісту п.5.1 попереднього договору вбачається, що в момент його підписання позивачем було передано відповідачу аванс у розмірі 239 790,00 грн., що за курсом Національного банку України на день підписання даного Договору відповідає еквіваленту 30000,00 доларів США. Посилання представника позивача [PERSON] на протокол допита свідка [PERSON], в якому вказано про передачу свідку(відповідачу по справі) позивачем при підписанні попереднього договору авансу в сумі 30 000 доларів США спростовується належним чином посвідченим попереднім договором купівлі-продажу від 19 жовтня 2013 року (а.с.122-126). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Крім того, згідно з частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Статтею 5 Закону України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; Оскільки позивач не є резидентом, який має індивідуальну ліцензію на здійснення разової валютної операції, аванс підлягає стягненню у сумі 239 790 (двісті тридцять дев'ять тисяч сімсот дев'яносто) грн. 00 коп. Позивачем також заявлені позовні вимоги щодо стягнення штрафу за попереднім договором купівлі-продажу. Так, п. 5.5 попереднього договору встановлено, що у разі відмови відповідача від укладення основного договору у строк до 01 вересня 2013 року, в тому числі по причині неоформлення необхідних для укладання основного договору документів на майно, позивач має право в односторонньому порядку розірвати попередній договір. У цьому випадку відповідач зобов'язався повернути позивачу всі отримані кошти та сплачувати штраф у розмірі 119 895,00 грн., що за курсом НБУ на день підписання договору відповідає еквіваленту 15 000,00 доларів США. Судом встановлено, що 01 вересня 2013 року сторонами не укладено основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, а строки попереднього договору не продовжено. 09 квітня 2015 року у нотаріуса при ознайомленні з проектом договору купівлі-продажу частини садового будинку та частини земельної ділянки позивач відмовилася укладати договір купівлі-продажу. Виходячи з викладеного, вимоги про стягнення штрафу за попереднім договором купівлі-продажу з причини відмови відповідача від укладення договору купівлі-продажу є безпідставними. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення збитків у зв'язку з проведенням ремонту суд враховує таке. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 598 ЦК України припинення зобов'язань на вимогу однією із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно зі ст. ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є розірвання договору та відшкодування збитків. Підставами відповідальності за порушення зобов'язань положеннями ст. 614 ЦК України передбачена вина. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Позивач стверджує, що за усною домовленістю з відповідачем у будинку нею були проведені ремонті роботи. Згідно розрахунку обсягу та вартості виконаних ремонтних робіт, товарних чеків, копій квитанцій та рахунків-фактур, які долучені до матеріалів справи позивачем було витрачено кошти для проведення ремонтних робіт у сумі 228 985,00 грн. (а.с. 16-26). Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Матеріали справи містять протокол допита свідка (відповідача по справі) [PERSON], в якому, зокрема, зазначено, що без його згоди [PERSON] почала ремонтні роботи у будинку, хоча в ньому були виконані всі будівельні роботи. Отже, позивачем не доведено факт надання згоди відповідача на виконання ремонтних робіт у належному йому будинку. Вирішуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує, що стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода укладається у фізичному болі і стражданнях, що особа випробувала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа випробувала в зв'язку з протиправним поводженням у відношенні неї; у душевних стражданнях, що фізична особа випробувала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації. Підставою для пре»явлення вимог про відшкодування моральної шкоди позивач зазначає протиправні дії відповідача, внаслідок яких вона зазнала душевних страждань. Згідно роз'яснень, що містяться у пункті 2 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування морального(немайнового) шкоди " спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, у випадках, передбачених нормами цивільного законодавства та іншими законодавчими актами, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Встановлені правовідносини між сторонами не передбачають стягнення моральної шкоди. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання попереднього договору купівлі-продажу, стягнення авансу та збитків, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково: стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON] аванс за попереднім договором купівлі-продажу у сумі 239 790 (двісті тридцять дев'ять тисяч сімсот дев'яносто) грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції до 01 вересня 2015 року) при подачі позовної заяви: майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру до суду оплачується ставка судового збору 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. 00 коп. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру в розмірі 1 відсотка ціни позову в сумі 3 654 грн. 00 коп. та за подачу позову немайнового характеру в сумі 243 грн. 60 коп. Згідно п. 36 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "При застосуванні судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позовні вимоги про стягнення з відповідача про стягнення авансу та збитків задоволено частково. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 239 790,00 грн. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 694 грн. 26 коп. (239 790,00 х100: 1 259 417 =19 %). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 694 грн. 26 коп.

Outcome: partial