Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

05 лютого 2018 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 22 жовтня 2016 року в смт. Дробишеве Лиманського району Донецької області. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, просить розглянути цивільну справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, про що надала до суду відповідну заяву (а.с. 60). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, просить розглянути цивільну справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі, про що надала до суду відповідну заяву (а.с. 54 ). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, а також враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-НО № 959108, виданого Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 22 жовтня 2016 року (а.с. 17), [PERSON] помер 22 жовтня 2016 року в смт. Дробишеве Лиманського району Донецької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по вулиці Морозова, буд. 18, смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області. Зазначена 1/2 частка житлового будинку належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане виконкомом Дробишевської селищної ради 24.11.1989 та зареєстроване в Слов'янському бюро технічної інвентаризації 24.11.1989 за № 468 (а.с. 18,19). Інша 1/2 частка зазначеного житлового будинку (спільна часткова власність) належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, видане виконкомом Дробишевської селищної ради 24.11.1989 та зареєстроване в Слов'янському бюро технічної інвентаризації 24.11.1989 за № 468 (а.с. 18,19). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкове майно, після смерті [PERSON], в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняли позивачка (донька померлого- спадкоємиця за законом) [PERSON] та відповідач (дружина померлого - спадкоємиця за законом) [PERSON] (а.с.14,16), оскільки вони постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Лиманської міської ради Донецької області від 01.02.2018 № 330 (а.с.42). Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Постановою державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори від 12.12.2017 [PERSON] та [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку із відповідною часткою господарсько-побутових споруд та будівель, що знаходиться в смт. Дробишеве Лиманського району, вул. Морозова, буд.18, оскільки правовстановлюючий документ щодо належності цього майна спадкодавцеві пошкоджено (а.с. 21). На теперішній час спадкоємець [PERSON] не має можливості оформити свої спадкові права, тому вимушена звернутися з позовом до суду. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 березня 2018 року у справі № 236/278/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], який помер 22.10.2016 року в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області, та складається з 1/4 (однієї четвертої) частки житлового будинку "А-1", загальною площею 68,6 кв.м, в тому числі житловою площею 41,1 кв.м., з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд: літня кухня, сарай "Б", сарай "В", вбиральня "Г", сарай ''Д'', гараж ''Е'', колонка № 1, колодязь № 2, огорожа № 3, розташованих за адресою: вулиця Морозова, будинок № 18 в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області (а.с. 55-58). Частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 березня 2018 року встановлено, що житловий будинок "А-1", загальною площею 68,6 кв.м, в тому числі житловою площею 41,1 кв.м., з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд: літня кухня, сарай "Б", сарай "В", вбиральня "Г", сарай ''Д'', гараж ''Е'', колонка № 1, колодязь № 2, огорожа № 3, розташованих за адресою: вулиця Морозова, будинок № 18 в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області належав на праві власності [PERSON], який помер 22.10.2016 року в смт. Дробишеве, Лиманського району, Донецької області. Доне рішення набрало законної сили 16 квітня 2018 року (а.с. 55-58). Отже, позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги має право на 1/4 частку вказаного житлового будинку із господарськими спорудами, які правомірно належали [PERSON] Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Статтею 25 частиною 4 ЦК України визначено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. У відповідності зі ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved