Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У жовтні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна, набутого у шлюбі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 04 грудня 2012 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року. За період перебування у шлюбі ними було придбано житловий будинок№17а, розташований по вул. С.Лазо у м.Павлограді Дніпропетровської області, а також рухоме майно щодо розподілу якого вони не можуть досягти домовленості. Тому позивач просить виділити йому у власність 1/2 частину житлового будинку разом із земельною ділянкою; виділити відповідачу 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки; виділити позивачу: циркуляційний електронасос "спрут" вартістю 250 грн., свердловинний електронасос серії 750Qjd вартістю 1200 грн., гідроакумулятор водяний вартістю 450 грн., електроуправління на гідроакумулятор вартістю 250 грн., дзеркало "Лада-гива" вартістю 147 грн., змішувач для ванної вартістю 420 грн., змішувач для кухні вартістю 140 грн., змішувач для кухні вартістю 165 грн., всього на суму 3022 грн.; відповідачу виділити тример "Агросила" вартістю 249 грн., фільтр очистки води "Аквапром" вартістю 50 грн., фен "Philips" Hp-4940 вартістю 231 грн., водонагрівач "Fagor" вартістю 2500 грн., всього на суму 3030 грн. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, у якій згідно уточнених позовних вимог просила визнати житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: м.Павлорад, вул.Лазо Сергія,17а, її особистою приватною власністю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі договору міни від 31 жовтня 2013 року [PERSON] набула у власність спірний житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований. Набуття у власність житлового будинку та земельної ділянки відбулося за рахунок міни на двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 08.11.2001 року, міну проведено без грошової доплати. Таким чином, будинок та земельну ділянку було придбано не за спільні кошти подружжя, а за рахунок майна, яке належало [PERSON] на праві особистої приватної власності, тому просить задовольнити зустрічний позов. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача за первісним позовом позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях. Наполягав на задоволенні зустрічної позовної заяви. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню частково, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 04 грудня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року /а. с. 18-19/ . 31 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни, за умовами якого [PERSON] обмінювала свій житловий будинок №17а, що розташований по вул.Сергія Лазо в м.Павлоград Дніпропетровської області та земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована по вул.Сергія Лазо,17а в м.Павлоград Дніпропетровської області, на двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON]. Договір посвідчено 31 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1247. Як зазначено у п.3 договору міни, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, виданого Павлоградською товарною біржою 08.11.2001 року, №11/04ф-НД. Згідно п.4 договору міни від 31 жовтня 2013 року, міна проводиться без грошової доплати. Позивач [PERSON] звертався з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору міни від 31 жовтня 2013 року недійсним. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року, яке набрало законної сили 06 червня 2016 року, у задоволенні позову було відмовлено. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641 цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. З урахуванням належності [PERSON] на праві приватної власності двокімнатної квартири [ADDRESS], яка була обміняна на житловий будинок №17а та земельну ділянку по вул.Сергія Лазо у місті Павлограді, та враховуючи те, що обмін здійснено без доплати, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок та земельна ділянка не є спільним сумісним майном подружжя, а є особистою приватною власністю [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.24 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України: до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Сторони дійшли згоди щодо переліку майна та його вартості, визначивши його у наступному розмірі: тример "Агросила" вартістю 249 грн., фільтр очистки води "Аквапром" вартістю 50 грн., фен "Philips" Hp-4940 вартістю 231 грн., водонагрівач "Fagor" вартістю 2500 грн., а всього на суму 3030 (три тисячі тридцять) грн.; циркуляційний електронасос "Спрут" вартістю 250 грн., свердловинний електронасос серії 750Qjd вартістю 1200 грн., гідроакумулятор водяний вартістю 450 грн., електроуправління на гідроакумулятор вартістю 250 грн., дзеркало "Лада-гива" вартістю 147 грн., змішувач для ванної вартістю 420 грн., змішувач для кухні вартістю 140 грн., змішувач для кухні вартістю 165 грн. Факт придбання зазначеного рухомого майна у період шлюбу та його вартість визнані сторонами і відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Суд не приймає доводи представника відповідача [PERSON] про те, що під час добровільного звільнення житлового будинку [PERSON] забрав речі, що знаходилися у будинку: часи настільні, 2 комплекти постільної білизни, подушку, ковдру, два стільці, аерогриль, клейовий пістолет, прилад для спаювання пластикових труб, термос, мангал, палатку, акустичну систему, зимовий верхній одяг, шкіряне пальто, вечірню сукню, чотири рушники кухонних, шість рушників банних, дві дорожні сумки, посуд, лампу денного освітлення оптичний медіа конвертер, роутер, всього на загальну суму 18220 грн. Частина 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, положення яких були розяснені сторонам, зазначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів ту обставину, що вказане майно було дійсно придбано у період шлюбу, вартість цього майна, його місцезнаходження. Як на доказ вказаних обставин представник [PERSON] посилається на висновок працівника поліції від 18.12.2015року. Проте, вказаний не є належним та допустимим доказом наявності майна, його вартості та придбання у період шлюбу. У висновку зазначено про встановлення в ході перевірки обставин "зі слів [PERSON]Г." Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст.11 ЦПК). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Майно, зазначене у запереченнях [PERSON] не є предметом розгляду даної справи, оскільки про поділ цього майна не зазначено ні у позові [PERSON], ні у зустрічному позові [PERSON] Виходячи із наведеного, вимог ст.,ст. 60,63 ч. 1 ст. 70 СК України, положень п.п. 22,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вимог позивача про поділ майна в натурі, суд вважає, що з урахуванням призначення майна та інтересів сторін необхідно виділити позивачу наступне майно: тример "Агросила" вартістю 249 грн., фільтр очистки води "Аквапром" вартістю 50 грн., фен "Philips" Hp-4940 вартістю 231 грн., водонагрівач "Fagor" вартістю 2500 грн., а всього на суму 3030 (три тисячі тридцять) грн. та виділивши [PERSON]: циркуляційний електронасос "Спрут" вартістю 250 грн., свердловинний електронасос серії 750Qjd вартістю 1200 грн., гідроакумулятор водяний вартістю 450 грн., електроуправління на гідроакумулятор вартістю 250 грн., дзеркало "Лада-гива" вартістю 147 грн., змішувач для ванної вартістю 420 грн., змішувач для кухні вартістю 140 грн., змішувач для кухні вартістю 165 грн., а всього на суму 3022 (три тисячі двадцять дві) грн. Для приведення у рівність часток кожного подружжя у майні, суд вважає за необхідне позивача на користь відповідача слід стягнути різницю вартості часток у сумі 8 (вісім) грн.

Outcome: partial