Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

19.08.2015 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 59739 грн. 05 коп. посилаючись на ту обставину, що між сторонами 10.08.2011 року укладено кредитний договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00060777. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобов'язань ухиляється та порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів у строк встановлений договором, сплати процентів за користування кредитом відповідно до п. 2.5 кредитного договору та пені, що передбачено п. 4.3. договору. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 08.08.2015 року становить 59\~739 грн. 05 коп., з них заборгованість за кредитом - 7 746,73 грн; по сплаті відсотків - 2 897,41 грн; по сплаті комісії - 3 881,37 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 45213,54 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Так як в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд за згодою позивача визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, що передбачено ст. 224 ЦПК України. Згідно з положеннями ч.2 ст. 197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив письмові докази, суд вважає вимоги, викладені в заяві, такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно. 10.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк » та фізичною особою - резидентом України, якою є [PERSON] у простій письмовій формі укладено кредитний договір № ВLаЖГА0006077727 . Відповідно до пунктів 1.1. - 1.7. загальної частини договору та пунктів 1-10 спеціальної частини договору, банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 12 000 грн., термін повернення кредиту 10 серпня 2014 року, процентна ставка 15 %, комісія за управління кредитом 1, 75 % від суми кредиту, пеня 0, 5 %, яка розраховується за методом «факт/360»- використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів. Відповідно до п. 2.5.2. договору банківського обслуговування не пізніше дати, встановленої в графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами, відповідач зобовязаний поповнювати рахунок банку у валюті кредиту, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених у графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами, а також в сумах комісії за управління кредитом. Як вбачається з наданих позивачем письмових доказів, відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом відповідно до Графіку погашення, який є невід»ємною частиною договору. Встановив вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини, та вимоги кредитного договору, укладеного між сторонами. Судом встановлено, що між сторонами мають місце правовідносини, що повязані зі споживчим кредитним договором, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про захист прав споживачів", постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 3. ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За вимогами до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі та до відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046 -1053 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки. Штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Зазначена позивачем в позовній заяві загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 08.08. 2015 року становить 59\~739 грн. 05 коп., з них заборгованість за кредитом - 7 746,73 грн; по сплаті відсотків - 2 897,41 грн; по сплаті комісії - 3 881,37 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 45213,54 грн. Однак суд вважає, що розмір заборгованості, а саме розмір неустойки у виді пені, повинен бути зменшений за рішенням суду у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України. За вимогами ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки ( штраф, пеня) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, може бути ступінь виконання зобов'язань боржником. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань" від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементом загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України. Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (постанова Верховного Суду України, ухвалена по справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року). Враховуючи те, що діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин та це питання повинно вирішуватися на підставі аналізу конкретної ситуації, тому суд вважає, що оскільки розмір заборгованості за кредитним договором становить 7746,73 грн., а нарахований штраф - 45213,54 грн., який значно перевищує розмір збитків, враховуючи ступінь виконання боржником основного зобов»язання та ту обставину, що прострочена заборгованість виникла з 2012 року, а банк звернувся з вимогами лише у 2015 році, то є законні підстави зменшити розмір штрафу до 1000 грн. Таким чином, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за цим договором становить 15525 грн. 51 коп., з них заборгованість за кредитом - 7 746,73 грн; по сплаті відсотків - 2 897,41 грн; по сплаті комісії - 3 881,37 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 1000 грн. Відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" уповноважена особа Фонду гарантування Вкладів фізичних осіб - у справах, пов"язаних із здійсненням тимчасової адміністрації, від сплати судового збору звільняються. Згідно ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги задоволено частково на 26 %, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної суми, що становить 316 грн. 68 коп. При цьому суд керується ч.3 ст. 2 ст. 88 ЦПК України, п. 11 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, Законом України "Про судовий збір" в новій редакції.

Outcome: partial