Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що 01 листопада 1980 року, вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Проживали з відповідачем однією сім'єю до 2009 року, після чого шлюбні відносини були припинені. Рішенням суду шлюб було розірвано. За час шлюбу було придбано будинок [ADDRESS], хоча і оформлений на ім'я відповідача. Вважає, що набуте майно є спільною сумісною власністю подружжя, а від так підлягає поділу, та просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, суду надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя ,а саме будинку [ADDRESS] визнає ,не заперечує проти того що кожному з них належить по ? частки вказаного домоволодіння. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено , що 01 листопада 1980 року, [PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.11.1980 року, яке було видане Лозоватською сільською радою Криворізького району, актовий запис №65 (а.с.7). Сторони проживали однією сім'єю до 2009 року, після чого шлюбні відносини були припинені, разом не проживають, не ведуть спільного господарства. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.11.2011 року шлюб між сторонами було розірвано, справа №2-2531 . Рішення суду набрало чинності 25.11.2011 року. За час шлюбу сторонами було придбано будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 11 квітня 1989 року, який посвідчено державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1-1710 (а.с.9-10). Договір зареєстровано в КП ДОР "КБТІ", що підтверджується відповідною відміткою на його зворотному боці. Вказаний будинок був придбаний за спільні кошти, хоча і оформлений на ім'я відповідача. Ураховуючи те, що права та обов'язки сторін щодо даного будинку виникли у 1989 році, тобто в період шлюбу, правовий режим цього майна та правовідносини сторін як подружжя із приводу нього регулюються як нормами Закону України "Про власність", ЦК України в редакції 1963 року та КпШС України, так і нормами СК України та ЦК України в редакції 2004 року, які діють на час виникнення спору. На час придбання будинку діяла норма ст. 22 КпШС України, відповідно до якої, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Такі положення містяться і в статті 60 СК України. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України встановлено, що при поділі спільної сумісної власності частки співвласників є рівними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, на підставі вищезазначеного суд приходить до висновку, що позивачу належить право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. В зв'язку з вищевикладеним, з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю, визнати, що житловий будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін (по ? частині кожному) та поділити майно набуте за час шлюбу, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, залишивши у власності відповідача іншу 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Outcome: approved