Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

У лютому 2016 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, якій в подальшому уточнила, і остаточно просила суд: - визнати дійсним договір купівлі - продажу № 158 нерухомого майна - нежитлових приміщень № 20 та № 40 загальною площею 42,80 кв.м., що становить 4/100 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], який був укладений між нею - [PERSON] та ЗАТ "Елана", і посвідченого на Універсальній Товарній Біржі "Нерухомість Н" ; - визнати дійсним договір купівлі - продажу № 78 нерухомого майна - нежитлового приміщення № 40 загальною площею 15,0 кв.м., що становить 1,5/100 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], який був укладений між нею - [PERSON] та [PERSON], і посвідченого на Універсальній Товарній Біржі "Нерухомість Н"; - визнати за нею право власності на приміщення № 20 загальною площею 26,40 кв.м, що складає 2,5/100 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначила наступне. 17.10.1997 року вона, з однієї сторони, та ЗАТ "Елана", з другої сторони, уклали договір купівлі - продажу № 158 нерухомого майна нежитлових приміщень № 20, № 40 загальною площею 42,80 кв.м., що склало 4/100 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений на Універсальній Товарній Біржі "Нерухомість Н", в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 158 від 17.10.1997р., і 19.12.1997 року право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 109. Дана угода була виконана сторонами повністю. 04.09.1998 року позивачка, з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, уклали договір купівлі - продажу № 78 нерухомого майна - нежитлового приміщення № 40 загальною площею 15,0 кв.м., що склало 1,5/100 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Цей договір був посвідчений на Універсальній Товарній Біржі "Нерухомість Н", у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 78 від 04.09.1998р. Дана угода була виконана сторонами повністю. Позивачка зазначила, що після того, як вона продала приміщення № 40 загальною площею 15,0 кв.м., і у її власності залишилось приміщення № 20 загальною площею 26,40 кв.м, що становить 1,5/100 частини нерухомого майна, що розташовано за вищевказаною адресою. На даний час Універсальна Товарна Біржа «Нерухомість Н» та ЗАТ «Елана» ліквідовані як юридичні особи. Позивач звернувшись до Державної реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, отримала відмову в реєстрації договору купівлі - продажу від 17.10.1997 року, оскільки вони не посвідчені нотаріусом. Позивачка вказує, що сторони за укладеними угодами при укладені договорів купівлі - продажу керувалися ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тому ухилилися від нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу вказаних договорів купівлі-продажу і вважали, що договори укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Через неможливість в позасудовому порядку захистити свої права та інтереси, позивачка була змушена звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідачі також в судове засідання не з'явилися, надали заяви, в яких позовні вимоги визнали, справу просили розглядати у їх відсутність. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 17.10.1997 року [PERSON], з однієї сторони, та ЗАТ "Елана", з другої сторони, уклали договір купівлі - продажу № 158 нерухомого майна нежитлових приміщень № 20, № 40 загальною площею 42,80 кв.м., що склало 4/100 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Договір був посвідчений на Універсальній Товарній Біржі "Нерухомість Н", у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 158 від 17.10.1997р., а 19.12.1997 року право власності за позивачкою було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 109. В подальшому, [PERSON], як продавець з однієї сторони, та [PERSON], як покупець з другої сторони, 04.09.1998 року уклали договір купівлі - продажу № 78 нерухомого майна - нежитлового приміщення № 40 загальною площею 15,0 кв.м., що склало 1,5/100 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Даний договір був посвідчений на Універсальній Товарній Біржі "Нерухомість Н" , у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 78 від 04.09.1998р. Із наявної у матеріалах даної справи довідки МБТІ № 3-84 від 29.06.2016 року вбачається, що позивачка - [PERSON] продала приміщення № 40 загальною площею 15,0 кв.м., після чого у її власності залишилось приміщення 7-1 (№ 20) загальною площею 26,40 кв.м., що розташоване за вищевказаною адресою і становить 1,5/100 частини нерухомого майна. Із довідки Головного управління статистики у Миколаївській області № 1585/04.2-10 від 22.07.2015 р. вбачається, що ЗАТ «Елана» було ліквідовано у 2004 році. Відповідно до ст. 220 ЦК України в редакції 2003 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судовим розглядом встановлено, що сторони за укладеними договорами купівлі-продажу помністю виконали умови укладених ними угод. На теперішній час у позивача виникла необхідність зареєструвати своє право власності встановленому законному порядку, та розпорядитись нерухомим майном, однак через невідповідність договору купівлі - продажу нерухомого майна № 158 від 17.10.1997 року вимогам діючого законодавства, позивачка позбавлена можливості реалізувати у повному обсязі своє право власності. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІV, який набрав чинності з 01.01.2013 р. (далі - Закон), - обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно, інші речові права відповідно до закону, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За таких суд знаходить позов [PERSON], обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved