Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] 13.11.2013 р. звернулася до суду із позовом до територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], із яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.08.[INFO] у справі за заявою прокурора Печерського району м. Києва в інтересах [PERSON] його було визнано недієздатним, орган опіки та піклування районної держадміністрації зобов'язано призначити недієздатному піклувальника й розпорядженням Печерської районної у м. Києві держадміністрації від 11.10.2004 р. [PERSON] було призначено опікуном [PERSON], в подальшому розпорядженням районної держадміністрації від 10.04.2008 р. [PERSON] було звільнено від таких повноважень. Про існування рішення суду від 28.08.[INFO] та наявність розпорядження районної держадміністрації від 10.04.2008 р. їй стало відомо наприкінці 2010 р., коли [PERSON] почав просити стати його опікуном, таку заяву вона підтримала й рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2011 р. за заявою Печерської районної у м. Києві держадміністрації над [PERSON] було встановлено опіку, а її призначено опікуном. За роки знайомства та спільного проживання із [PERSON] у неї не виникало жодних підстав вважати його психічно хворим, був вихованим, спокійним, можливо, дещо дивакуватим, після смерті своїх батьків [PERSON] жив один, інших рідних чи родичів не мав, при цьому дуже хотів жити в сім'ї. З липня 2006 р. вони спільно проживали як чоловік та жінка однією сім'єю, мали спільний бюджет, разом вели та облаштовували сімейний побут, робили ремонт у його квартирі, разом виховували її доньку від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO]; [PERSON] помер раптово, усі витрати, пов'язані із його похованням, понесла вона. Після його смерті залишилося спадкове майно: 69/100 частин [ADDRESS] грошові кошти, які знаходяться на рахунку [NUMBER] відкритому у Печерському відділенні №3715/015 відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Просить постановити рішення, яким встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу її та [PERSON] з липня 2006 р. по 10.08.2013 р., визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно. В судовому засіданні позивачка [PERSON], її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради заперечувала проти задоволення позову [PERSON], посилаючись на відсутність підстав для задоволення її вимог. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, [PERSON], [PERSON], вивчивши письмові докази, вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] у м. Києві у віці 57 років помер [PERSON], про що 12.08.2013 р. складено відповідний актовий запис №13418 та Відділом реєстрації смерті у м. Києві видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] Після його смерті залишилося майно: 69/100 частин [ADDRESS] загальною площею 59,70 кв.м., житловою площею 43,50 кв.м., розташована на четвертому поверсі п'ятиповерхового будинку, належна спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 7.12.2009 р., виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва згідно з розпорядженням №162 від 7.12.2009 р., свідоцтво 14.12.2009 р. зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, записано у реєстрову книгу за №817; грошові кошти, які знаходяться на рахунку №39850/28 Печерського відділення №3715/015 відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Позивачка [PERSON], звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу її та [PERSON] з липня 2006 р. по [INFO], такі вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права і обов'язки. Надані суду документи, пояснення позивачки [PERSON], покази свідків свідчать про те, що у відносинах між [PERSON] та [PERSON] існували в повному обсязі всі ознаки сім'ї, передбачені законом. Твердження [PERSON] про спільне проживання із [PERSON], про наявність спільного побуту із ним, про існування взаємних прав та обов'язків між нею і відповідачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Позивачка [PERSON] в позовній заяві, в судовому засіданні стверджує, що вона, [INFO], має доньку студентку 22 років, також з ними проживає її мама, оскільки свою квартиру здає в оренду, щоб оплатити навчання онуки. З 1999 р. працює в автоматичній камері схову на залізничному вокзалі в м. Києві, у 2000 р. розлучилася з чоловіком - батьком її дитини та основна причина розлучення - азартні ігри, останнім часом він зловживав алкогольними напоями, піднімав на неї руку. Після розлучення відношення із чоловіками не склалися, а навесні 2006 р. під час зміни на роботі познайомилася з [PERSON], на той час він часто користувався камерою схову, куди ставив свої речі, казав, що давно спостерігав за нею, йому сподобався її спокійний характер, так вони і почали спілкуватися. Виявилося, що [PERSON] розуміє в електроніці, і погодився подивитися її телевізор, який вийшов з ладу. [PERSON], побувавши у неї вдома, сподобався її рідним, а з червня 2006 р. став постійно проживати у її квартирі, яка є трикімнатною, де місця вистачало їм усім. [PERSON] був інтелігентною, начитаною і порядною людиною, можливо, трохи дивакуватим, про свій діагноз нічого не говорив, позивачка думає, що соромився, знала що він отримує пенсію, та [PERSON] казав про серйозну операцію і у нього дійсно був величезний шрам у паху. [PERSON] квартира дійсно на час їх знайомства була дуже занедбана, захаращена меблями та неприбрана, оскільки його мама довго хворіла, їй було відрізано ногу, а коли у [INFO] вона померла, [PERSON] тяжко переживав, оскільки дуже її любив. Після смерті матері йому важко було самому знаходитись у квартирі, а тим більше, щось там робити. [PERSON] завжди підтримував її і її родину, допомагав, а, коли її донька вступила до університету у 2008 р., частіше ходив на підробітки, де працював електриком. Як тільки у них з'явилися фінансові можливості, влітку 2010 р. вирішили почати ремонт у [PERSON] квартирі, а розпочали з кухні, туалету, коридору і ванної, частково перенесли звідти речі і меблі, розібрали антресолі, і тоді, коли почали поновлювати сантехнічні роботи, газо- та електропостачання, звертаючись у відповідні інстанції, пов'язані з такими роботами, наприкінці 2010 р. вона дізналась про діагноз [PERSON] Звичайно, була дуже здивована, але потрібно було жити далі, він просив її оформити опікунство, говорив, що йому дуже соромно, що не розповів про це раніше, й 17.02.2011 р. вона стала його офіційним опікуном. Тільки тоді [PERSON] зізнався, що так йому спокійніше, бо раніше він боявся сам знаходитись в своїй власній квартирі, а до їхнього знайомства жив в різних місцях, тільки не вдома. За його словами, ця квартира комусь сподобалася, і він почував себе небезпечно там. Вони із [PERSON] робили ремонт у квартирі по мірі фінансових можливостей, [PERSON] самостійно відновив всю електричну проводку і його руками там багато всього зроблено, а із літа 2011 р. вони стали менше проживати у [PERSON] квартирі, оскільки здебільшого знаходилися у її квартирі у Калинівці Васильківського району Київської області, при цьому, ремонт у квартирі [PERSON] проводився їхніми спільними коштами, там і тепер не все закінчено та останні півроку до своєї смерті [PERSON] не знімав з рахунку свою пенсію, планував замінити вікна. Позивачка [PERSON] додала, що про існування у [PERSON] опікуна вона не знала, думає, що і [PERSON] про це не знав, адже опікун повинен піклуватися своїм підопічним фактично, а не на паперах, що у них із [PERSON] була спокійна, мирна родина, вони вдвох були домашніми людьми, із [PERSON] було цікаво спілкуватися, [PERSON] розповідав про своїх батьків, які були політичними в'язнями, а пізніше - репресованими, що [PERSON] ніколи не скаржився на своє здоров'я, й насправді виглядав фізично здоровою і сильною людиною, а його раптова смерть шокувала всіх, при цьому, три дні йому було зле, приїздила швидка допомога, але від госпіталізації [PERSON] відмовлявся, помер він [INFO], був похований на Калинівському кладовищі. У суду відсутні підстави не довіряти зазначеним показам позивачки, оскільки будь-яких доказів в їх спростування в судовому засіданні добуто не було, такі твердження [PERSON] про спільне проживання із [PERSON] з липня 2006 р. по день його смерті, про наявність спільного побуту із померлим, про існування взаємних прав та обов'язків між [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], хрещена мати доньки позивачки, [PERSON], яка працює разом із позивачкою комірником стаціонарних камер схову вокзалу станції «Київ-Пасажирський» Державного територіального об'єднання «Південно-Західна залізниця». У суду відсутні підстави не довіряти зазначеним показам свідків, оскільки будь-яких доказів в їх спростування в судовому засіданні добуто не було. Зазначені обставини знайшли також своє підтвердження в наданих суду: свідоцтві про смерть [PERSON], ощадній книжці на ім'я [PERSON] у Печерському відділенні №3715/015 відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (вид вкладу - пенсійний), довідці настоятеля релігійної громади Всіх Святих Землі Української Української Православної Церкви Київського Патріархату в селищі Калинівка протоієрея Омеляна Білика, економа громади Лариси Лагерчук від 1.03.2014 р., наданій [PERSON] про те, що вона дійсно 13.08.2013 р. організувала поховання [PERSON] й понесла витрат у сумі 3 180,00 грн., довідці про причину смерті [PERSON] (до форми №106/о№2316, видається для поховання) від 12.08.2013 р., зверненні прокурора прокуратури Печерського району м. Києва №14/12 вих-13 від 12.08.2013 р. на адресу завідувача Київським міським бюро судово-медичних експертиз, завідувача районним відділом реєстрації актів громадянського стану стосовно видачі [PERSON] для поховання та стосовно реєстрації його смерті, довідці вокзалу станції «Київ-Пасажирський» ДТГО«Південно-Західна залізниця» №39 від 13.02.2014 р. про доходи комірника (АКС) [PERSON] за період з січня по грудень 2013 р., договорі дарування квартири, посвідченого 6.07.1999 р. приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер 2780 стосовно належності позивачці трикімнатної [ADDRESS] загальною площею 64,40 кв.м., житловою площею 39,30 кв.м., довідці комунального підприємства Калинівської селищної ради №794 від 3.12.2010 р. стосовно зазначеної квартири (форма №3), договорі про проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення за показниками квартирних приладів обліку споживання холодної та гарячої води від 10.01.2012 р., укладеному між [PERSON] та комунальним підприємством «Липкижитлосервіс», договорі про користування електричною енергією від 1.10.2012 р., укладеному між [PERSON] в інтересах [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Київенерго», договорі про надання населенню послуг з газопостачання від 2.01.2013 р., укладеному між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Київгаз», типовому договорі про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 13.02.2013 р., укладеному між [PERSON] та комунальним підприємством «Липкижитлосервіс», рахунках на сплату за житлово-комунальні та інші послуги. Відповідач територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, заперечуючи проти позову [PERSON], свої заперечення обґрунтовує інформацією, яка міститься у відповіді Печерської районної в м. Києві держадміністрації №105/02-2736/13 від 16.12.2013 р. на адресу департаменту Київської міської ради, й у своїх заперечення представник відповідача наголошувала, що з березня 2002 р. по жовтень 2009 р. [PERSON] безперервно знаходився на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні №1, суд не приймає до уваги зазначені заперечення, докази в їх обґрунтування, виходячи з наступного. Так, Печерська районна в м. Києві держадміністрація стверджує в цьому листі, що у зв'язку з відсутність у [PERSON] близьких родичів та фізичних осіб, бажаючих взяти над ним опіку, згідно зі ст.65 ЦК України опіку над недієздатним здійснювала Печерська районна в м. Києві держадміністрація, як орган опіки та піклування. Суд звертає увагу, що в листі не зазначено проміжок часу піклування органу опіки над недієздатним, що відсутня інформація й посилання на документи, надані суду самою [PERSON], стосовно того, що протягом 10.04.2004 р. - 10.04.2008 р. [PERSON] був опікуном [PERSON], й розпорядженням районної держадміністрації №423 від 10.04.2008 р. його було звільнено від таких повноважень. Та суд звертає увагу, що єдиним доказом безперервного знаходження [PERSON] з березня 2002 р. по жовтень 2009 р. на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні №1 є надана відповідачем довідка №4/647 від 25.06.2007 р., при цьому такий документ адресований Печерському районному суду м. Києва, який у липні 2007 р. розглядав позов комунального підприємства «Липкижитлосервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] Суд погоджується із представником позивачки в тій частині, що безперервне перебування особи у психіатричному закладі є неможливим, оскільки є грубим порушенням Закону України «Про психіатричну допомогу», що максимальний строк перебування у такому закладі є шість місяців. Поміщення та перебування [PERSON] у психіатричному закладі спростовується й наданою позивачкою ощадною книжкою на ім'я [PERSON] у Печерському відділенні №3715/015 відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (вид вкладу - пенсійний), зокрема, починаючи з 2006 р., [PERSON] знімав кошти: тричі у березні, двічі у червні, тричі в липні, двічі в серпні, тричі у вересні, протягом 2009 р. він знімав кошти: чотири рази у серпні, чотири рази у вересні, тричі в жовтні, тричі в листопаді, тобто у час, коли нібито перебував у психіатричному закладі. З тих же підстав суд не приймає до уваги надану відповідачем путівку №22 про направлення [PERSON] до Пуща-Водицького психоневрологічного будинку-інтернату на державне утримання, крім того, така дійсна до 22.01.2010 р., а наявні у путівці повідомлення свідчать про те, що [PERSON] не прибув до закладу та не був зарахований на державне утримання. Суду також надані документи, які свідчать, що [PERSON] був інвалідом П групи загального захворювання, за висновком МСЕК йому рекомендовано надомну працю, він неодноразово особисто звертався до голови опікунської ради з проханням призначити опікуном [PERSON], про що свідчить той же лист Печерської районної в м. Києві держадміністрації №105/02-2736/13 від 16.12.2013 р. на адресу департаменту Київської міської ради. Пунктами 20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється позачергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обв'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживати однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбі відносин (п.5.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Позивачка [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] четвертої черги (особою, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах протягом семи років), ані позивачка, ані померлий не були в цей час в іншому зареєстрованому шлюбу, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні свідоцтві про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] виданому 16.05.2012 р. повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського районного управління юстиції Київської області. Відповідно до п.5 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Суд, враховуючи викладене, враховуючи позовні вимоги [PERSON], знаходить її позов в частині встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу її та [PERSON] з липня 2006 р. по [INFO], обґрунтованим, в судовому засіданні доведеним, таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадщину за законом мають особи, які проживають зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Позивачка [PERSON] просить визнати за нею право власності на спадкове майно, суд знаходить такі вимоги позову обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними. На підставі ст.3 СК України, ст.ст.16,1264 ЦК України,

Outcome: approved