Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

28.04.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартири за адресою: [ADDRESS]. 04.06.2015 року відповідач [PERSON] надав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] надати позивачу за зустрічним позовом [PERSON] дублікат ключів та вселити [PERSON] у спірну квартиру. Ухвалою суду від 04.06.2016 року зустрічний позов прийнято до провадження та об'єднано в одне провадження із первісним. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2015 року задоволено позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом; та відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житлом та вселення. 08.12.2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.09.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08.12.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. За результатами реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду зазначену справу передано на розгляд судді Васильків О.В. та ухвалою від 11.07.2016 року справу прийнято до провадження судді. 28.03.2017 року до участі в справі в якості третьої особи залучено [PERSON], яка 18.04.2017 року звернулась до суду з самостійними вимогами, в яких просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, відповідно до яких дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження. В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що на підставі розпорядження Київської райадміністрації №283 від 01.03.1999 року відповідачу [PERSON] було дозволено заключити договір найму на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак за вказаною адресою відповідач [PERSON] був зареєстрований та проживав з 25.05.1970 року, позивач [PERSON] з 10.07.1987 року, дружина позивача [PERSON] - третя особа [PERSON] з 29.09.1993 року. Відповідач [PERSON] з жовтня 1999 року не проживає за спірною адресою, оскільки з вказаного часу знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проживає з нею за адресою: [ADDRESS]. Оскільки відповідач [PERSON] не приймає участь по утриманню квартири та не сплачує комунальні послуги, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. При цьому позивач вважав, що на частину спірної квартири претендує дружина відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] в зустрічних позовних вимогах посилається на те, що в двокімнатній квартирі за спірною адресою він зареєстрований разом зі своїм сином - позивачем за первісним позовом [PERSON] 28.11.1998 року відповідачем [PERSON] був укладений шлюб з [PERSON], після чого відповідач [PERSON] та його дружина [PERSON] почали проживати разом в квартирі [ADDRESS], так як у сина відповідача - позивача за первісним позовом [PERSON] була сім'я, що складалась з трьох чоловік, та не було часу на догляд свого батька, який потребував стороннього догляду. Відповідач [PERSON] стверджував, що квартира, в якій він на даний час проживає, належить синові його дружини [PERSON] та іншого житла відповідач [PERSON] і [PERSON] не мають. Відповідач [PERSON] неодноразово звертався до позивача [PERSON] з проханням звільнити одну кімнату за спірною адресою для проживання відповідача, однак позивач за первісним позовом [PERSON] чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою. При цьому відповідач [PERSON] вважає за можливе встановити порядок користування квартирою, виділивши позивачу житлову кімнату більшою площею, відповідачу - житлову кімнату меншою площею, кухню, вбиральню залишити в спільному користуванні. На підставі викладеного сторона відповідача просить в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі. Позивачем за первісним позовом [PERSON] 20.08.2015 року були подані заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких позивач зазначив, що відповідач [PERSON] з часу одруження з [PERSON] добровільно виїхав з спірної квартири та став мешкати з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. При цьому відповідач [PERSON] ніякого стороннього догляду не потребував, за період з 1998 року по 28.04.2015 року з позовом до суду щодо усунення перешкод в користуванні спірною квартирою не звертався, комунальні послуги не сплачував крім стягнення за судовим наказом, витрати за яким позивач [PERSON] відповідачу відшкодував. Крім того, позивач [PERSON] звертає увагу суду, що після заміни вхідних дверей у 2007 році він дав ключі відповідачу, а також, що з наданих стороною відповідача медичних документів вбачається, що [PERSON] при зверненні до медичних установ зазначав адресу свого проживання: [ADDRESS], а не адресу спірної квартири. Третя особа [PERSON] в своїх позовних вимогах зазначила, що з 1993 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], де також зареєстровані сторони за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] В 1998 році відповідач за первісним позовом [PERSON] створив нову сім'ю та добровільно вибув на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS]. При цьому вивіз зі спірної квартири всі свої особисті речі та усе своє майно, однак не знявся з реєстраційного обліку, в зв'язку з чим позивач за первісним позовом [PERSON] та третя особа [PERSON] сплачують житлово-комунальні послуги з урахуванням формальної реєстрації [PERSON] В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо витребування доказів та допиту свідків. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просять задовольнити позов [PERSON] та підтримали позовні вимоги третьої особи [PERSON] частково, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просять відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] та позову третьої особи [PERSON], зустрічний позов [PERSON] просять задовольнити. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON], в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] просять відмовити та задовольнити позов третьої особи [PERSON] в повному обсязі. Представник третьої особи КП "ЖКС "Вузівський" до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за відсутності представника КП "ЖКС "Вузівський". Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 01.03.1999 року Київською районною адміністрацією Виконкому Одеської міської ради було прийнято розпорядження №283 «Про зміну договору найму [ADDRESS], та видачу розпорядження гр. [PERSON]», яким встановлено, що гр. [PERSON] проживає та постійно прописаний в двохкімнатній квартирі [ADDRESS] площ. 27,8 кв.м. по [ADDRESS], складом сім'ї три особи: він, син - [INFO], дружина сина - [INFO] Наймач квартири [PERSON] - мати дружини, померла [INFO] р. Гр. [PERSON] просить змінити договір найму даного жилого приміщення та видати йому розпорядження на право укладення договору найму, складом сім'ї три особи /т.2 а.с.173/. Таким чином, на час укладення договору житлового найму в квартирі проживали відповідач [PERSON], його син - позивач [PERSON] та дружина сина - третя особа [PERSON] 28.11.1998 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії І-ЖД №270562, виданим 28.11.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міської ради /т.1 а.с.63/. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем [PERSON], що після реєстрації шлюбу він став проживати із своєю дружиною за адресою: [ADDRESS], де і проживає до теперішнього часу. Зазначені обставини визнані сторонами, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. З довідки №1310 від 20.04.2015 року (з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації), виданою начальником дільниці №4 КП «ЖКС «Вузівський», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], - з 25.05.1970 року; [PERSON], [INFO], - з [INFO]; [PERSON], [INFO], - з [INFO] /т.2 а.с.105/. Судом досліджено Акт від 27.04.2015 року, складений сусідами [PERSON] та [PERSON] щодо не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з 1993 року /т.1 а.с.6/, а також Акт перевірки житла за адресою: [ADDRESS], від 12.08.2016 року, згідно з яким комісія у складі: голови комісії [PERSON], членів комісії [PERSON], [PERSON], в присутності користувачів житла [PERSON] та [PERSON], дійшла висновку, що [PERSON], [INFO], вибув із житла, що перевіряється у 1998 році, у житлі за адресою: [ADDRESS], не проживає, його майно та особисті речі відсутні /т.2 а.с.87/. В ході судового розгляду справи судом допитано свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні 17.01.2018 року свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] Свідок [PERSON] зазначила, що проживає в [ADDRESS] з 1983 року, добре знає всіх учасників справи. Відповідач [PERSON] одружився та виїхав з квартири. Останній раз свідок бачила відповідача приблизно два роки тому, коли він приїжджав до сина, однак нікого вдома не було. Також свідок [PERSON] пояснила, що коли відповідач [PERSON] виїжджав з квартири, то вивозив речі, в тому числі і меблі. Свідок підтвердила, що підписувала акт щодо не проживання відповідача в спірній квартирі, та вказала, що у неї завжди були ключі від спірної квартири і відповідач міг звернутись до свідка, якби хотів увійти туди. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні 17.01.2018 року, суду пояснила, що знає відповідача [PERSON] протягом тридцяти п'яти років. В 1989 році відповідач вдруге одружився та переїхав до дружини [PERSON]. Вони разом приходили в гості до свідка [PERSON] та свідок так само приходила в гості до відповідача та його дружини на свята. Останній раз свідок спілкувалась з відповідачем та його другою дружиною два роки тому. Допитаний в судовому засіданні 17.01.2018 року свідок [PERSON] суду пояснив, що позивача [PERSON] та третю особу [PERSON] знає з 1996 року, коли вони разом працювали. В 2009 році свідок [PERSON] робив у них капітальний ремонт протягом трьох місяців. Відповідача [PERSON] свідок [PERSON] не знає та стосовно того, що в квартиру не пускають батька нічого не чув. Таким чином, судом достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] переїхав на нове місце проживання добровільно, з власної ініціативи, та до моменту розгляду справи у суді не намагався повернутись до спірної квартири. Ствердження відповідача [PERSON], про те що позивач [PERSON] перешкоджає поверненню батька до спірної квартири умисно змінивши двері, не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Так, надані стороною [PERSON] та його представником докази звернення до Київського РВ ОГУ УМВС в Одеській області про неможливість користування житлом, звернення до державної санітарно-епідеміологічної служби в Одеській області та інші, датовані строком після звернення [PERSON] до суду 28.04.2015 року /т.1 а.с.142-151/, тому не можуть прийматись як належні докази перешкод у проживанні у спірній квартири в період до 2015 року. Факт стягнення з пенсії [PERSON] заборгованості по комунальним послугам за квартиру, які йому повертав [PERSON], не є доказами користування квартирою, жодних інших доказів, які б підтверджували наміри [PERSON] вселитись до спірної квартири суду не надано. Доводи сторони [PERSON], що він переїхав до дружини у зв'язку із необхідністю стороннього догляду, також не були доведені у судовому засіданні належними доказами, оскільки надані стороною відповідача [PERSON] медичні документи лише характеризують стан його здоров'я в певні проміжки часу, але до суду не надано жодного документа про те, що позивач по зустрічному позову, входить до переліку осіб, які можуть бути визнані такими, що потребують стороннього догляду. З урахуванням роз'яснень, що містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року /т.2 а.с.50/ судом під час нового розгляду справи детально з'ясовано, що відповідач [PERSON] добровільно виїхав до іншого житла та втратив інтерес до спірної квартири, оскільки протягом тривалого часу не здійснював спроб повернутися, не приймав участі в утриманні та ремонті квартири. Реєстрація відповідача за спірною адресою порушує права позивача [PERSON], адже без згоди відповідача [PERSON] позивач не мав можливості встановити газовий лічильник, що було з'ясовано в судовому засіданні. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що 03.08.2017 року дружина відповідача [PERSON] - [PERSON] померла, що слідує з свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого 04.08.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в зв'язку з чим доводи сторони позивача [PERSON] стосовно того, що дружина відповідача претендувала на спірну квартиру, суд не приймає до уваги. В судовому засіданні в дебатах відповідач [PERSON] зазначив, що він одружився з [PERSON] та пішов жити до неї, оскільки думав, що робить добре діло для сина, залишаючи житло. Відповідач [PERSON] пояснив, що йому добре жилось з дружиною та зараз він живе в квартирі з її сином. Тобто відповідач [PERSON] особисто підтвердив факт того, що він добровільно виїхав з спірної квартири та не проживає там тривалий час. Суд зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані ЖК Україні. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При цьому вказаною постановою передбачено також, що наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у судовому засіданні доведена відсутність наймача [PERSON] у квартирі [ADDRESS], більш ніж шість місяців без поважних причин, у зв'язку із чим наявні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та для відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], оскільки зустрічні вимоги щодо усунення перешкод спірною квартирою, надання ключів від квартири та вселення відповідача [PERSON] в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження. При цьому судом встановлено, що реєстрація відповідача [PERSON] за спірною адресою порушує права позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON], передбачені житловим та цивільним законодавством щодо вільного користування та розпорядження житлом. Згідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, в зв'язку з чим підлягають задоволенню, а також що вимоги за зустрічним позовом [PERSON] не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. Стосовно позовних вимог третьої особи [PERSON] суд вважає, що вказані вимоги також не підлягають задоволенню, так як заявлені на підставі ст. 107 ЖК України, в зв'язку з чим суд, дійшовши висновку щодо задоволення вимог за первісним позовом [PERSON], з урахуванням положень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вважає, що немає підстав для задоволенню позову третьої особи [PERSON]

Outcome: approved