Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості за приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17 грудня 2014 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3350,49 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. [PERSON] порушував зобов`язання щодо повернення кредиту та чергового платежу по кредиту. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13 листопада 2019 року має заборгованість 10592,74 грн., яка складається з наступного: - 3350,49 грн. заборгованість за кредитом; - 3003,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4238,55 грн. - заборгованість за пенею; Просить суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 грудня 2014 року у розмірі 10592,74 грн., яка складається з наступного: - 3350,49 грн. заборгованість за кредитом; - 3003,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4238,55 грн. - заборгованість за пенею, а також судові витрати по справі у сумі 1762,00 грн. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 28 грудня 2019 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. (а.с. 48). У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається матеріалів справи, відповідно до п.п 2.1 укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 17 грудня 2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3350,49 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % на місяць (18 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії договору 24 місяців, а саме з 17 грудня 2014 року по 31 грудня 2016 року. Дата останньої сплати заборгованості повинна бути не пізніш ніж 31 грудня 2016 року (п.п. 2,1) (а.с. 11). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами і правилами та тарифами складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України «Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору…» У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України «Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту». У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України «Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконала. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на станом на 13 листопада 2019 року має заборгованість 10592,74 грн., яка складається з наступного: - 3350,49 грн. заборгованість за кредитом; - 3003,70 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4238,55 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18) висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст. 1015 ЦК України. Відповідно до частини першої статті\~1048 \~та частини першої статті\~1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.\~Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» при укладанні Генеральної угоди 17 грудня 2014 року з [PERSON] визначилися, що банк надає йому строковий кредит на строк 24 місяців з 17 грудня 2014 року по 31 грудня 2016 року, а також зазначено, що останній платіж повинен бути здійснений не пізніше 31 грудня 2016 року, тому суд приходить до переконання, що вимоги банку про стягнення заборгованості за Генеральною угодою від 17 грудня 2014 року підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 31 грудня 2016 року, кінець терміну дії договору. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18. Згідно ч. 5\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»\~висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч. 1\~ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Пунктом 3 ППВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» 18 грудня 2009 № 14 роз`яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 2\~ЦПК України, та з урахуванням положення частини першої статті 13\~ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, виходячи із принципів змагальності сторін та диспозитивності судового розгляду справи не застосовує до даних правовідносин частину 2 ст. 625 ЦК України, оскільки суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, а банк не просить суд захистити його права відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, з розрахунку заборгованості за договором від 17 грудня 2014 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] вбачається, що заборгованість за кредитом станом на 31 грудня 2016 року, тобто на момент закінчення терміну дії Договору, складає 14488,28 грн, яка складається з: - 3350,49 грн. заборгованість за кредитом; - 1298,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2662,23 грн. - заборгованість за пенею (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. ст. 549, 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. В той\~же час,\~відповідно до\~ст.\~1\~Закону України\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції»,\~період проведення\~антитерористичної операції\~-\~час між\~датою набрання\~чинності Указом\~Президента України\~"Про\~рішення Ради\~національної безпеки\~і оборони\~України від\~13\~квітня 2014\~року "Про\~невідкладні заходи\~щодо подолання\~терористичної загрози\~і збереження\~територіальної цілісності\~України"\~від 14\~квітня 2014\~року №\~405/2014\~та датою\~набрання чинності\~Указом Президента\~України про\~завершення Проведення\~антитерористичної операції\~або військових\~дій на\~території України.\~Територія проведення\~антитерористичної операції\~-\~територія України,\~на якій\~розташовані населені\~пункти,\~визначені у\~затвердженому Кабінетом\~Міністрів України\~переліку,\~де проводилася\~антитерористична операція,\~розпочата відповідно\~до Указу\~Президента України\~"Про\~рішення Ради\~національної безпеки\~і оборони\~України від\~13\~квітня 2014\~року "Про\~невідкладні заходи\~щодо подолання\~терористичної загрози\~і збереження\~територіальної цілісності\~України"\~від 14\~квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Слов`янськ Донецька область. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] на момент укладання договору проживав у м. Слов`янську Донецької області та на даний час зареєстрований у м. Слов`янську Донецької області, суд приходить до переконання, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у зв`язку з чим Банк не повинен був нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню за період, починаючи з 14 квітня 2014 року. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення пені, яка станом 31 грудня 2016 року складає 2662,23 грн. не підлягають задоволенню. Таким чином\~з відповідача\~ [PERSON] \~ на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за Кредитним договором № б/н від 17 грудня 2014 року станом на 31 грудня 2016 року у розмірі 4648,49 грн, яка складається з: - 3350,49 грн. заборгованість за кредитом; - 1298,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Разом з тим, з Розрахунку заборгованість за кредитом справи вбачається, що [PERSON] сплачував заборгованість за кредитом: -07 квітня 2017 року - у розмірі 2000,00 грн.; -20 листопада 2017 року - у розмірі 880,00 грн.; -04 грудня 2017 року - у розмірі 100,02 грн. (а.с. 8). Таким чином, заборгованість за кредитним договором від 17 грудня 2014 року, станом на 13 листопада 2019 року складає 1648,47 грн. (2000 грн. сплачені 07 квітня 2017 року 1298,00 грн. нараховані відсотки станом на 31 грудня 2016 року = 702,00 грн. Заборгованість за кредитом 3350,49 грн - 702,00 грн. залишок коштів з 2000,00 грн. - 880,00 грн сплачені 20 листопада 2017 року - 100,02 грн. сплачені = 1668,47 грн. заборгованість за кредитом) У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01.02.2014 року « У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення ( Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13)». Таким чином суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» слід стягнути заборгованість в сумі 1668,47 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2019 року № 2629-VIII, \~розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2019 року складає 1921,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1921 грн. 00 коп. (а.с. 1 ). Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 1668,47 грн. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 15,75 % (( 1668,47 грн. задоволені вимоги) / ( 10592,74 грн. заявлені позовні вимоги )*100%). З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 302 грн. 56 коп. (1921 грн. сплачений судовий збір * 15,75 %), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 302 грн. 56 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial