Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Кредитною спілкою "Косівська" подано на розгляд суду позовну заяву до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача, юрист КС "Косівська", Братівник В.В. в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, просить позов задоволити. Із змісту позовних вимог, КС Косівська вбачається, що 21.03.2012 року між відповідачкою [PERSON] та КС "Косівська" було укладено кредитний договір № ДНП-00019622. Згідно умов зазначеного договору [PERSON] надано кредит в розмірі 10000,00 грн., із сплатою 48 % річних з погашенням кредиту відповідно до умов договору та зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 21 березня 2013 року. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідачка, [PERSON] зобов'язалася належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом, згідно умов договору та тарифів банку та виконувати всі інші боргові зобов'язання в порядку та строки визначені договором. В забезпечення боргового зобов"язання відповідачки [PERSON] КС "Косівська було укладено договір поруки № 00019622-ІП , в якому зазначено, що поручитель [PERSON] бере на себе зобов"язання за кредитнимии зобов"язаннями [PERSON] За невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. Відповідачка [PERSON] порушила умови кредитного договору та не здійснює погашення заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування. Станом на 07.03.2014 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 11897,97 грн, з них: 8522,21 грн -основної суми, 3375,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Непогашення боржником заборгованості по кредиту призводить до фінансових збитків КС "Косівська". Просить позов задоволити. Відповідачі в справі, [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоч про час та місце розгляду справи були повідомленими своєчасно. Подали суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позовні вимоги визнають та не заперечують в їх задоволенні. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення за наступних підстав: З кредитного договору № ДНП-00019622 від 21.03.2012 року (а.с.9) укладеного між КС "Косівська" та [PERSON] вбачається, що відповідачці, було надано кредит в розмірі 10000 грн., із сплатою 48 % річних з погашенням кредиту відповідно до умов договору та зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 21.03.2013 року. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідачка, [PERSON] зобов'язалася належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом, згідно умов договору та тарифів банку та виконувати всі інші боргові зобов'язання в порядку та строки визначені договором. Умовами кредитного договору передбачено, що кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, у разі наявності хоча б однієї із зазначених обставин: а) затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; б) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; в) несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; г) іншого істотного порушення умов договору. За невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальник зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитних договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Із розрахунку суми заборгованості (а.с.4) по кредитному договору № ДНП-00019622 від 21.03.2012 року вбачається, що станом на 07.03.2014 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 11897,97 грн, з них: 8522,21 грн -основної суми, 3375,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до договору поруки № 00019622 - 1П від 21.03.2012 року (а.с.11) відповідач в справі, [PERSON] взяв на себе зобов"язання відповідати за кредитними зобов"язаннями [PERSON], як солідарний боржник - поручитель, відповідно до умов вказаного кредитного договору. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За вищенаведених підстав суд вважає вимоги позову підставними, доведеними в судовому засіданні і такими, що підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підстраві наведеного ст.ст. 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: approved