Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», державного реєстратора Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоника Я.І., в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоника Ярослава Івановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №47819687 від 17.07.2019, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності номер №32429992, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1689015305101, за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №32429992. Свої вимоги мотивував тим, що, по-перше, право вимоги ПАТ «Дельта Банк» до позивача за кредитним договором №0101/1207/01-018 від 14.12.2007, яке перейшло до ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», вже було захищено судом шляхом ухвалення рішення про стягнення з нього на користь банку заборгованості за цим кредитним договором, а тому вчинення ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» будь-яких дій в позасудовому порядку призводить до подвійної відповідальності позивача. По-друге, вказав, що наслідком прийнятого державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». По-третє, позивач зазначив, що державному реєстратору для проведення реєстрації права власності на квартиру не було надано підтвердження отримання позивачем письмової вимоги кредитора про усунення порушень та завершення 30-денного строку з моменту її отримання. По-четверте, вказує, що з переліку документів, які стали підставою державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» слідує, що оцінка предмета іпотеки не проводилась. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з цим цивільним позовом за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2019 частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією прав щодо квартири [ADDRESS] , належну на праві власності ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі. 20.11.2019 до суду надійшов відзив представника відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на позовну заяву. Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач вказував, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.07.2014 в справі №127/11703/14-ц, яким стягнуто з позивача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0101/1207/01-018 від 14.12.2007, боржником не виконане. ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та останнє за рішенням суду є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» у справі №127/11703/14-ц. У зв`язку із невиконанням позивачем (боржником) умов кредитного договору та рішення суду, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задовольнив свої кредиторські вимоги за рахунок предмету іпотеки та набуло права власності на спірну квартиру. При цьому вказує, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Крім того, відповідач не погоджується з твердженням про те, що позивач не отримував жодних вимог від нього, оскільки після набуття права вимоги за кредитним та іпотечними договорами, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» направляло на адресу боржника вимогу про усунення порушень, яку було отримано 07.08.2018. Також зазначає, що державному реєстратору для проведення реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було надано всі необхідні документи передбачені законодавством, а подання оцінки вартості нерухомого майна не передбачено чинним законодавством. Щодо порушення мораторію, то відповідач відмічав, що при укладанні договору іпотеки від 14.12.2007 [PERSON] , одночасно підписав договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до якого надав згоду на передачу іпотекодаржателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». За таких обставин звернення стягнення здійснюється на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а відтак, відчуження вважається таким, що здійснено за згодою власника, тобто позивача. На підставі викладено просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач - державний реєстратор Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоник Я.І. своїм правом на відзив не скористався. Правом відповіді на відзив позивач також не скористався. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2020 витребувано копії документів, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, електронної реєстраційної справи на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2020 прийнято відмову позивача від позову в частині позовних вимог про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер 32429992 та закрито провадження в справі в частині вказаних позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача Спірідонов В.В. вимоги позову підтримав, просив суд його задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» Молодецький О.С. просив відмовити в задоволенні позову за обставин, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач державний реєстратор Сімоник Я.І. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному чинним законодавством. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного. Судом установлено, що 14.12.2007 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за реєстровим номером 7678, позивач набув у власність квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру [PERSON] зареєстроване 14.12.2007 року КП «ВООБТІ» в реєстровій книзі №603, за реєстровим №649/52710 (а.с.194-198, т.1). Право власності позивача на квартиру зареєстроване 07.11.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1689015305101, номер запису про право власності 28822805 (а.с.14, т.1). 14.12.2007 між ВАТ «Сведбанк» та позивачем, як позичальником, укладено кредитний договір №0101/1207/01-018, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 66500,00 доларів США на строк по 13.12.2027 включно (а.с.234-242, т.1). Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0101/1207/01-018 від 14.12.2007, між ВАТ «Сведбанк» та позивачем укладено іпотечний договір №0101/1207/01-018-Z-01, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу за реєстровим номером 7766. Відповідно до договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно - трикімнатна квартира загальною площею 62,6 кв.м., житловою площею 37,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16, 199-202, т.1). ВАТ «Сведбанк» відступило право вимоги за кредитним договором №0101/1207/01-018 від 14.12.2007 ПАТ «Дельта Банк» (а.с.208-218, т.1). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.07.2014 в справі №127/11703/14-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», стягнуто з позивача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 601037,09 грн та судові витрати (а.с.17-18, т.1). Рішення набрало законної сили 26.07.2014, однак боржником не виконано. Доказів його виконання матеріали справи не містять. 11.07.2018 ПАТ «Дельта Банк» відступило своє право вимоги за кредитним договором та договором іпотеку ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відповідно до Договору купівлі-продажу майнових прав №678/К від 11.07.2018. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2019 в справі №127/11703/14-ц замінено стягувача за виконавчим листом, виданим 25.09.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області, з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с.19-20, т.1). 17.07.2019 державним реєстратором Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоником Я.В. прийнято рішення за №47819687 про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за відповідачем ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі документів: іпотечного договору №0101/1207/01-018-Z-01 від 14.12.2007, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О., вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» №52124 від 25.07.2018, Договору купівлі-продажу майнових прав №678/К від 11.07.2018, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., кредитного договору №0101/1207/01-018 від 14.12.2007 (а.с.21-23, т.1). Позивач, звертаючись до суду, вказує на незаконність рішення державного реєстратора та просить його скасувати. Визнаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зазначає. Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Як установлено судом на забезпечення виконання кредитного договору від 14.12.2007, того самого дня між позивачем та банком було укладено іпотечний договір № 0101/1207/01-018-Z-01, за яким банку в іпотеку було передано належну позивачу квартиру [ADDRESS] . Пунктом 11 іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день визначений основним зобов`язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання як основного боргу, так і процентів. При настанні цих випадків іпотекодержатель надсилає позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим договором, у не менш ніж 30-денний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Згідно п.12.3. іпотечного договору згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.п 12.3.1 та 12.3.2. Задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в п.12.3. договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за ціною, що визначена на підставі висновку незалежного експерта (п.12.3.1). Тобто сторони узгодили позасудовий порядок звернення стягнення. Разом з тим визначили і порядок такого звернення стягнення. Вказане узгоджується з положеннями статей 35 та 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до підпункту 1 ч. 3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до ч. 1 ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції чинній на момент прийняття рішення про реєстрацію права власності) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.07.2019 за №175266825, державна реєстрація права власності на предмет іпотеки проведена на підставі таких документів: іпотечний договір, серія та номер:7765, виданий 14.12.2007, видавник: Куранова О.О. приватний нотаріус ВМНО; Вимога, серія та номер: 52124, видана 25.07.2018, видавник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»; Договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер 678, виданий 11.07.2018, видавник Антипова І.В., приватний нотаріус Київського МНО; кредитний договір, серія та номер: 0101/1207/01-018, виданий 14.12.2007. Крім того, в матеріалах копії електронної реєстраційної справи №1619015305101 на спірний об`єкт нерухомого майна наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, адресоване позивачу, з відміткою про вручення 07.08.2018. Як вказувалося, відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» та згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику (позичальнику) письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. В матеріалах справи наявна вимога ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (вих. №52124 від 25.07.2018) про усунення порушень умов кредитного договору № 0101/1207/01-018 від 14.12.2007 року, адресована позивачу [PERSON] , в якій зазначено, що прострочена заборгованість за кредитним договором складає 2 442 025,65 грн., а тому позивач має її погасити шляхом перерахування грошових коштів новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Дана вимога містить попередження про те, що якщо протягом 30-ти днів вимога не буде виконана, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», умов кредитного договору та договору іпотеки, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або ст. 38 Закону України «Про іпотеку» згідно якою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» має право продати предмет іпотеки. Як вказувалося, копії матеріалів реєстраційної справи №1619015305101 містять копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення 07.08.2018. Позивач заперечує отримання цього повідомлення. В той же час, неможливо встановити, які саме документи були направлені та отримані позивачем, що не дає можливості суду однозначно стверджувати про надання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» належних та допустимих доказів отримання боржником письмової вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, направлення позивачу повідомлення відповідно до вимог частини першої ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та дотримання процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Твердження ж відповідача з цього приводу ґрунтуються на припущеннях, що не може бути доказом в справі. Крім того, згідно ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідні вимоги щодо оцінки майна містять і умови договору. Проте, з витребуваних судом матеріалів реєстраційної справи №1619015305101 слідує, що такий висновок (звіт) про оцінку вартості предмету іпотеки на момент реєстрації права власності за відповідачем, останнім державному реєстратору не надавався. Відсутнє посилання на нього і серед документів, на підставі яких проводилась реєстрація права власності. Не надано його відповідачем і судовому засіданні. Суд не бере до уваги твердження відповідача з цього приводу, викладені у відзиві, зважаючи на положення ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умови іпотечного договору. Суд також звертає увагу, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Пунктом 4 цього Закону передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Отже в державного реєстратора Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоника Я.В. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з огляду на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 62,6 кв. м., не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як забезпечення виконання [PERSON] умов договору кредиту від 14.12.2007 року № 0101/1207/01-018, укладеного в іноземній валюті. До такого висновку суд дійшов з урахування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 20.11.2019 по справі №802/1340/18-а. При цьому судом не встановлено обставин, які би виключали застосування вказаного Закону. Спірною квартирою забезпечувалося виконання позивачем зобов`язання за споживчим кредитом, наданими йому кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, загальна площа квартири менша встановленої норми та квартира є місцем постійного проживання позичальника, іншого житла у власності не має. Сам же факт реєстрації позивача за іншою адресою не підтверджує наявності у нього іншого житла. Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями позивача щодо подвійної відповідальності позивача, зважаючи на ухвалення рішення про стягнення з нього на користь банку заборгованості за кредитним договором № 0101/1207/01-018 від 14.12.2007. Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо того, що стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, адже саме кредитор має право обрати, яким чином здійснювати стягнення заборгованості (постанова Верховного Суду від 28.08.2019 в справі №759/4036/18, постанова Верховного Суду від 22.05.2019 в справі №640/18356/17, постанова Верховного Суду від 05.12.2018 в справі №761/31346/13?ц, постанова Верховного Суду від 31.10.2018 в справі №2?1513/10). Зокрема Велика палата Верховного Суду в постанові від 18.09.2018 в справі №921/107/15-г/16, зазначила, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Питання ж виконання виданого кредитору виконавчого документа у разі, коли обов`язок боржника за виконавчим документом відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням (через виконання боржником, іншою особою тощо) підлягають вирішенню в порядку, передбаченому частиною другою статті 328 ГПК України ( для господарських правовідносин). При цьому, судом не встановлено виконання позивачем рішення суду. Щодо способу захисту порушеного права позивачем, то суд звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 в справі №802/3/18-а. Однак зазначає, що 05.12.2019 був прийнятий Закону України № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», яким зокрема внесені зміни до ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до яких у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже позивачем вірно обраний спосіб захисту свого права. З огляду на викладене позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», державного реєстратора Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Сімоника Я.І. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволений, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 384,20 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved