Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» витребування майна із чужого незаконного користування. Ухвалою суду від 04.11.2019 року прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] до ТОВ «СП «Злато Таврії» про розірвання договору оренди земельної ділянки та витребування майна із чужого незаконного володіння. Уточнені позовні вимоги мотивує тим, що позивачеві на підставі державного акту серії УС № 061420 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 9,77 га, розташована на території Новокам`янської сільської ради. 01 липня 2006 року позивачем був укладений договір оренди земельної ділянки з відповідачем ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Злато Таврії» терміном до 01 грудня 2016 року. Після закінчення строку дії договору [PERSON] неодноразово звертався до відповідача про повернення земельної ділянки з метою самому вести сільськогосподарську діяльність, однак відповідач у встановлений строк земельну ділянку не повернув. В сезон з 2017 на 2018 рік позивач засіяв належну йому земельну ділянку, однак відповідач самоправно переорав її та залишив під пар. Підставою для таких дій відповідач вказує, що [PERSON] уклав повторний договір оренди земельної ділянки від 25.07.2012 року і строк його дії до 31.12.2023 року. Повторний договір позивачем не укладався та не підписувався, на даному договорі його підпис підроблено. Відповідач також посилається на те, що позивачем підписана угода про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 02.08.2006 року, однак передбачені даною угодою зміни стосуються не строку дії договору, а оплати орендної плати. Вказана угода ніяким чином не подовжує договір оренди, укладений позивачем в 2006 році. Повторний договір оренди земельної ділянки від 25.07.2012 року [PERSON] не укладався і не підписувався, що доведено в рамках кримінального провадження. У відзиві на позов представник відповідача вказує, що 01.07.2006 року між ТОВ СП «Злато Таврії» і власниками земельних ділянок, серед яких [PERSON] , укладено договір оренди земельних ділянок терміном на 10 років 5 місяців, з 1 липня 2006 року до 01 грудня 2016 року. Орендна плата встановлена в розмірі 140 грн. за 1 гектар за кожен рік оренди з урахуванням індексу інфляції. У 2012 році між ТОВ СП «Злато Таврії» і власниками земельних ділянок, серед яких [PERSON] , укладено Угоду про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок, відповідно до якої п. 7 і 8 Договору оренди земельних ділянок 2006 року викладені в новій редакції, а саме строк дії збільшився до 31.12.2023 року, а орендну плату сторони замість твердої грошової форми визначили шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме 3% з урахуванням індексу інфляції за кожен рік оренди. У 2015 році між ТОВ СП «Злато Таврії» і позивачем укладено Угоду про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок, згідно якої сторони визначилися з коефіцієнтами, які необхідно застосовувати до нормативної грошової оцінки при нарахуванні орендної плати. Якби позивач не укладав Угоду про внесення змін до Договору оренди землі у 2012 році, якою замінено форму орендної плати з твердої грошової на відсоткову від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а разом з цим і збільшення строку дії договору до 31.12.2023 року. То він би у 2015 році не міг укласти угоду, яка визначає розмір коефіцієнтів, котрі мають застосовуватися до нормативної грошової оцінки земельної ділянки при нарахуванні орендної плати. Доказами на підтвердження обізнаності позивача є платіжні відомості з виплати орендної плати, з яких вбачається, що з 2015 року позивач отримував орендну плату у значно більшому розмірі. Що стосується позовних вимог про визнання повторного договору 2012 року недійсним і його розірвання, то вони не обгрунтовані у зв`язку з відсутністю належних і достовірних доказів про те, що підпис в Угоді не належить позивачеві. Також відповідач заявляє про порушення позивачем строку позовної давності та просить при розгляді справи застосувати строк позовної давності та його наслідки - відмову у позові. Посилання позивача на неодноразове звернення про припинення дії договору оренди землі і про використання ним земельної ділянки у 2017 і 2018 роках, не підтверджуються жодним доказом і є неправдивими. В судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали в межах і з підстав, викладених у ньому. Пояснили, що 01.07.2006 року позивачем було укладено з ТОВ СП «Злато Таврії» договір оренди земельної ділянки, строк дії якого закінчився в 2016 році. В 2015 році позивачем дійсно було підписано Угоду про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок, але ця угода стосувалась договору оренди від 2006 року, нею було збільшено орендну плату. В подальшому [PERSON] звернувся до відповідача з листом про те, що розриває договір оренди. В 2017 році він самостійно обробив і засіяв належну йому земельну ділянку. У 2018 році відповідач переорав земельну ділянку позивача, посилаючись на Угоду про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок від 2012 року, якою дію договору оренди продовжено до 2023 року. Однак позивач вказану угоду не підписував, підпис від його імені виконав брат, що підтверджується ухвалою про закриття кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] . Просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав і суду пояснив, що згідно договору оренди земельних ділянок від 01.07.2006 року орендна плата встановлена в розмірі 140 грн. за 1 гектар за кожен рік оренди з урахуванням індексу інфляції. У 2012 році між ТОВ СП «Злато Таврії» і [PERSON] укладено Угоду про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок, відповідно до якої строк дії договору збільшився до 31.12.2023 року, а орендну плату сторони замість твердої грошової форми визначили шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме 3% з урахуванням індексу інфляції за кожен рік оренди. Позивач отримував орендну плату у збільшеному розмірі включно до 2019 року, тож не міг не знати про існування угоди від 2012 року. Крім того з 2012 року пройшов встановлений законодавством строк позовної давності для позовної вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали позову, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, що пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Крім того, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС № 081420 [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 9,77 гектарів, розташованих на території Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області. Між [PERSON] та ТОВ «СП «Злато Таврії» було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки від 01 липня 2006 року, зареєстрований 02.08.06 року у Великоолександрівському реєстраційному окрузі Херсонської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 4АА002094-040671600003. Сторонами по справі 25.07.2012 року було укладено Угоду про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок, яка зареєстрована у відділу Держкомзему У Великоолександрівському районі Херсонської області 25.07.2012 року за № ХС-652090004002518 і згідно якої до основного договору внесені зміни, зокрема в частині збільшення строку його дії до 31.12.2023 року. У 2015 році між ТОВ СП «Злато Таврії» і позивачем укладено Угоду про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок, згідно якої сторони визначилися з коефіцієнтами, які необхідно застосовувати до нормативної грошової оцінки при нарахуванні орендної плати. В позовній заяві [PERSON] стверджує, що не підписував Угоду про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок від 25.07.2012 року, підпис від його імені виконав брат, що підтверджується ухвалою про закриття кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] . Згідно копії ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області № 650/452/19, доданої до позову, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за звинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 1 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. В рамках даного кримінального провадження встановлено, що [PERSON] 25.07.2012 року власноручно вніс завідомо неправдиві відомості до угоди від 25.07.2012 року про внесення змін до договору оренди земельних ділянок від 01.07.2006 року, а саме здійснив підробку підпису [PERSON] . Обґрунтовуючи вимоги позову, [PERSON] та його представник наполягали, що позивач Угоду від 25.07.2012 року не підписував, однак належними та допустимими доказами це не підтвердили. Оригіналу чи належним чином завіреної копії судово-почеркознавчої експертизи до суду не надали, клопотання про призначення судової експертизи не заявляли, а за приписами частини четвертої статті 12 ЦПК України (змагальність сторін) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд вважає, що ухвала Великоолександрівського районного суду Херсонської області № 650/452/19 про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за звинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 1 КК України, не являється належним та допустимим доказом по справі з огляду на наступне. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Але сили докази набувають тільки у рамках призначеної судової експертизи, порядок призначення якої та процедура проведення визначаються відповідно до ЦПК України та чинного законодавства України про проведення судових експертиз (ст. 106 ЦПК України), зокрема Законом України "Про судову експертизу" від 25.02.94 р. N 4038-XII та Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 р. № 53/5. Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. За відсутності висновку експерта, проведеного на підставі ухвали суду, копія ухвали суду по кримінальному провадженню не має сили доказу на підтвердження підробки підпису позивача. Суд також приймає до уваги, що відповідно до Угоди про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок від 25.07.2012 року орендну плату сторони замість твердої грошової форми визначили шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме 3% з урахуванням індексу інфляції за кожен рік оренди. Позивач отримував орендну плату, починаючи з 2015 року відповідно до Угоди 2012 року, яка виплачувалась у значно більшому розмірі, тож не міг не знати про її існування. Крім того, в судовому засіданні встановлено, і дана обставина не заперечується позивачем, що він отримував орендну плату від ТОВ СП «Злато Таврії» до 2019 року включно, тоді як термін дії Договору оренди земельних ділянок від 01.07.2006 року закінчився в 2016 році. Відповідно до вимог ст. 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача, є підставою для відмови у позові. За таких обставин позовні вимоги про визнання додаткової Угоди про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок від 25.07.2012 року недійсним правочином та її розірвання задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про зобов`язання ТОВ СП «Злато Таврії» повернути позивачеві земельну ділянку площею 9,77 га, яка незаконно використовується відповідачем, також задоволенню не підлягають, як похідні від вимоги про визнання недійсною додаткової Угоди про внесення змін до Договору оренди земельних ділянок від 25.07.2012 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed