Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог від 28 грудня 2017 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач є батьком їх спільної дитини - доньки [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03\~березня 2010 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання їх спільної доньки в розмірі ? усіх видів доходів але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач інших утриманців немає, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоровя дозволяє працювати, а тому вважає, що він має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. З посиланням на ст. 192 СК України прохала змінити розмір та спосіб стягуваних з відповідача за судовим рішенням аліментів з 1/4 від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, на тверду грошову суму в розмірі 1500 грн. щомісячно. Позивачка в судове засідання не зявилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити (а.с. 34). Відповідач в судове засідання не зявився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти зміни розміру та способу стягнення аліментів (а.с. 33). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запеечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 03 березня 2010 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини, від усіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 січня 2010 року до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого було видано виконавчий лист №2-8715/2010 (а.с. 10). Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15\~травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно довідки Сурсько-Михайліської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №18 від 05 вересня 2017 року, позивачка працює директором СБК с. Сурсько-Михайлівка, отримує постійний дохід у виді заробітної плати в середньому розмірі 2500 грн. (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ №198570 виданого 19\~березня 2003 року виконкомом Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 5), яка проживає з позивачкою (а.с. 7). Відповідач на даний час не працює, і має непостійний мінливий дохід. У звязку з чим суд вважає, що зазначені обставини є такими, що зумовили зміни матеріального стану, відповідача, і тому вимоги позивачки про зміну, як способу так і розміру аліментів, з врахуванням даних обставин, підлягають задоволенню. Верховний Суд України в своїй постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, зазначив: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.\~184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі")». При визначенні розміру аліментів, суд також враховує, фізичний стан, як відповідача, який фізично здоровий, працездатний, так і дитини, і тому суд вважає, що вимоги позивачки про визначення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно є слушними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у звязку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 183, 192 СК України,

Outcome: approved