Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання їх малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування в шлюбі в сторін народилася донька. Дитина проживає з позивачем, остання в позовній заяві зазначає, що відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, є особою працездатного віку, не має інших дітей чи непрацездатних батьків, які б перебували на його утриманні, а тому просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошові сумі у розмірі 1000 гривень, на дитину щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала письмову заяву, в якій підтримала вимоги, просила їх задоволити. В судове засідання відповідач та його представник не зявилися, представник відповідача надіслав письмове клопотання, в якому просив витребувати інформацію щодо спільного майна - автомобіля, яке було продане позивачем та половина коштів якого було залишено відповідачем на утримання дитини, також просив долучити копію трудової книжки та довідки про доходи, які підтверджують той факт, що відповідач тривалий час не працює та не отримує доходів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що01.10.2006 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, який в подальшому рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2015 року було розірвано. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO] (згідно свідоцтво про народження серії 1-ИД №053971). Як вбачається з довідки від 07.11.2016 року № 67, яка видана виконавчим комітетом Золотниківської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, дитина проживає разом з позивачем, доказів, які б спростовували дану інформацію відповідачем не надано. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН "Про права дітей" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язками батьків є піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В силу приписів частини 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В силу приписів ч. 2. ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. З урахуванням зазначених вище вимог закону, беручи до уваги, що встановлено підстави для визначення розміру аліментів відповідно до ст. 184 СК України у твердій грошовій сумі, матеріальне становище відповідача, суд вважає можливим визначити розмір аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача на утримання доньки [PERSON] [INFO] у твердій грошові сумі у розмірі 800,00 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача вказане у клопотанні, що позивачем відчужено автомобіль, половину коштів від якого відповідч передав на утримання дитини, оскільки як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру в Тернопільській області від 05.04.2017 року, [PERSON] в період з 01.10.2006 року по 15.06.2015 року не проводила жодних реєстраційних операцій з транспортними засобами. Станом на 04.05.2017 року транспортні засоби за нею не значаться. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із штампом суду на позовній заяві, позивач подала її 28.11.2016 року. Таким чином, аліменти потрібно стягувати з відповідача, починаючи з 28.11.2016 року. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial