Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Попівської об`єднаної територіальної громади, Державної іпотечної установи, треті особи: Офіс Генерального прокурора, [PERSON] в якому просять усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання Державної іпотечної установи передати, а Попівську об`єднану територіальну громаду Конотопського району Сумської області прийняти квартиру [ADDRESS] до комунальної власності. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що в 2010 році [PERSON] , який є чоловіком та батьком позивачів, на той час працівнику органів прокуратури Сумської області, на підставі ордеру №011, який виданий Кузьківською сільською радою Конотопського району була надана у користування трьохкімнатна квартира [ADDRESS] на сім`ю у складі 4-х чоловік: він - [PERSON] ; дружина [PERSON] ; донька - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] . Вказана квартира була придбана Державною іпотечною установою на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 року № 832 «Питання забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов» та окремих постанов (розпоряджень) КМУ. Кабінет Міністрів України затверджував поіменні списки громадян, яким надавались квартири. За взаємною згодою вони вирішили приватизувати вказану квартиру на [PERSON] , [PERSON] та неповнолітню [PERSON] . Для вирішення зазначеного питання вони звернулися до Кузьківської сільської ради, яка на даний час увійшла до складу Попівської об`єднаної територіальної громади. На звернення позивачі отримали відповідь про те, що квартира [ADDRESS] в комунальну власність до Кузьківської сільської ради прокуратурою Сумської області не передавалась. У зв`язку з цим у виконкомі Кузьківської сільської ради відсутні підстави для надання дозволу на приватизацію вказаної квартири. Звернувшись до прокуратури Сумської області позивачам було повідомлено, що вказана квартира на баланс прокуратури області не приймалась і для вирішення питання про приватизацію даного житла їм належить звернутися до органів місцевої влади та самоврядування або до суду. Конотопська районна державна адміністрація Сумської області рекомендувала для вирішення вказаного питання звернутися до прокуратури Сумської області. Позивачі звернулися до суду про визнання за ними права спільної часткової власності по 1/3 ч. кожній на квартиру [ADDRESS] . Під час судового розгляду справи безспірно встановлено правомірне надання трьохкімнатної квартири [ADDRESS] на той час працівнику органів прокуратури Сумської області [PERSON] та членам його сім`ї: дружині - [PERSON] , доньці - [PERSON] , доньці [PERSON] . Вказана квартира не являється службовим жилим приміщенням. Конотопський міськрайонний суд Сумської області зважаючи на позицію прокуратури Сумської області та Генеральної прокуратури України 26 червня 2019 року ухвалив рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачів про визнання права власності на спірну квартиру на підставі ст. 328 ЦК України, відмовив. Вказане рішення суду було оскаржено до Сумського апеляційного суду. Сумський апеляційний суд розглянувши апеляційну скаргу рішення Конотопського міськрайонного суду залишив без змін. Після отримання негативного результату захисту своїх прав на приватизацію спірного житла шляхом визнання права власності у судовому порядку позивачі ще раз звернулися до Генерального прокурора, керівника Державної іпотечної установи, прокурора Сумської області, Кузьківської сільської ради Конотопського району Сумської області з пропозицією врегулювати житлове питання позасудовим порядком. Державна іпотечна установа відповіді не надала. Офіс Генерального прокурора повідомив, що відповідно до діючого на момент отримання зазначеної квартири законодавства, органи прокуратури не були органами, які виконують функції з управління об`єктами державної власності та не мали права приймати, обліковувати на балансі житловий фонд. Дана квартира не належить до сфери управління органів прокуратури. Сумська обласна прокуратура повідомила, що спірна квартира не має статусу службового житла і тому вони не можуть клопотати перед Кузьківською сільською радою про передачу вказаної квартири до комунальної власності, запропонувавши звернутися до суду для захисту прав. Кузьківська сільська рада роз`яснила порядок виведення житла зі статусу службового і не надала відповіді щодо конкретної спірної квартири. Крім неможливості реалізувати своє право на приватизацію займаного житла порушується право позивачів на реєстрацію та зняття з реєстрації у ньому членів сім`ї. Так, знявшись з реєстрації у квартирі на період навчання [PERSON] не змогла зареєструватися в ній після закінчення навчання. При цьому Кузьківська сільська рада пояснила, що не має можливості це зробити оскільки квартира не перебуває у комунальній власності. Таким чином являючись належними користувачами квартири [ADDRESS] вони не мають змоги користуватися своїми правами користувачів та реалізовувати їх в повному обсязі передбаченому законодавством України до вирішення питання передачі Державною іпотечною установою та приймання Кузьківською сільською радою вказаного житла до комунальної власності. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] перебуває у державній власності, власником є держава в особі Кабінету Міністрів України, Державна іпотечна установа на праві господарського відання. При таких обставинах просять суд усунути перешкоди у користуванні нами квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання Державної іпотечної установи передати, а Попівську об`єднану територіальну громаду у склад якої увійшла Кузьківська сільська рада Конотопського району Сумської області прийняти зазначену квартиру до комунальної власності. 31.03.2021 року представником Державної іпотечної установи А.О. Чаловим на адресу суду було направлено відзив у якому останній вказав, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 року №832 «Питання забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов» та окремих постанов (розпоряджень) Кабінету Міністрів України (далі - КМУ). Державна іпотечна установа у 2009 році купувала готове житло або майнові права на незавершені будівництвом об`єкти нерухомого майна. Розподіл придбаних Державною іпотечною установою квартир здійснювався Координаційною радою з питань розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою, при Кабінеті Міністрів України, положення про яку було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2009 року №1037 «Про розподіл квартир, що придбані Держаною іпотечною установою» (далі - Порядок), та відбувався в порядку, затвердженому цією ж постановою. Кабінетом Міністрів України на виконання статті 30 Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік» було прийнято постанову від 27.07.2011 року №855 «Деякі питання передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою», якою було затверджено Порядок безоплатної передачі квартир, що придбані Державною іпотечною установою (далі - Постанова № 855). Постановою №855 було затверджено механізм безоплатної передачі квартир, що придбані відповідно до актів Кабінету Міністрів України, які закріплені за нею на праві повного господарського відання та перебувають на її балансі визначеним у таких актах органах. Відповідно до пункту 2 Постанови №855 квартири передавались безоплатно, відповідно до актів Кабінету Міністрів України: в управління відповідного органу (Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Служби внутрішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, ДПтС, Управління державної охорони, Генеральної прокуратури України); з державної власності у комунальну власність територіальних громад. На виконання вимог Постанови № 855, Установою було проведено звірку, якою затверджено передачу Генеральній прокуратурі України для надання громадянину [PERSON] квартири [ADDRESS] , та на підставі акту №6 приймання-передачі документів від 24.03.2016 року передано оригінали правовстановлюючих документів на вказану квартиру уповноваженому представнику Прокуратури Сумської області. Органи прокуратури, які за актом приймання-передачі квартири отримали від Установи квартиру [ADDRESS] , зобов`язані були здійснити державну реєстрацію прав на рухоме майно, проте, вказані дії, з невідомих ДІУ причин не були здійсненні такими державними органами. В результаті чого, в державному реєстрі прав не нерухоме майно міститься запис про те, що квартира [ADDRESS] перебуває у власності Державної іпотечної установи. Таким чином, Державна іпотечна установа зі своєї сторони, вчинила всі передбачені чинним законодавством дії для передачі квартири в управління Міністерства оборони України та подальшої реєстрації права власності на таку квартиру. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала в повному обсязі та просить його задовольнити повністю. У своїх поясненнях послалася на обставини викладені у позові. Відповідач Попівська сільська рада в судове засідання не з`явилася, надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Представник відповідача Державної іпотечної установи в судовому засіданні заперечувала з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи офісу Генерального прокурора Шерудило В.О. в судовому засідання проти заявлених вимог не заперечував. Зазначив, що відповідно частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових. До моменту виключення квартири з числа службових, питання щодо користування даною квартирою регулюється Житловим Кодексом Української PCP та постановою Ради Міністрів Української PCP від 04.02.1988 № 37 «Про службові жилі приміщення». Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 № 217-р передбачено, що Кузьківська сільська рада повинна була отримати квартиру [ADDRESS] для здійснення видачі ордера на це жиле приміщення визначеному громадянину. На підставі викладеного вказану квартиру отримав працівник прокуратури Сумської області [PERSON] за ордером виконавчого комітету Кузьківської сільської ради на жиле приміщення № 011 від 20.04.2010 року. Зазначив, що постановою Уряду від 27.07.2011 року № 855 затверджено Порядок безоплатної передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою, передбачено, що безоплатна передача квартир здійснюється відповідною комісією, що утворюється органом, уповноваженим управляти державним майном. Разом з тим, Законом України «Про прокуратуру» Офіс Генерального прокурора не наділений правом володіти відомчим житловим фондом та здійснювати квартирний облік. Водночас форма акта приймання-передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.12.2011 № 328, передбачає передачу квартир Державною іпотечною установою безпосередньо в комунальну власність. З огляду на викладене у Попівської територіальної громади (яка створена відповідно до законодавства у 2020 році та в яку входить село Кузьки) є підстави для прийняття в комунальну власність від Державної іпотечної установи квартири для подальшого здійснення її приватизації [PERSON] та [PERSON] . Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. За приписами ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист не тільки свого цивільного права, а й цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституціїі законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Статтею 20 ЦК України позивачу надано право самостійного обрання способу захисту, на свій розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] старшого помічника Конотопського міжрайонного прокурора, на підставі п.13.6 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» в 1999 році було взято на облік забезпечення жилою площею. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 року №832 «Питання забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов» та окремих постанов (розпоряджень) Кабінету Міністрів України було здійснено розподіл придбаних Державною іпотечною установою квартир, зокрема квартири [ADDRESS] . На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 217-р від 11.02.2010 року «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у с. Кузьки» та у відповідності до акту прийому-передачі від 12.03.2010 року квартиру [ADDRESS] передано Державною іпотечною установою Генеральній прокуратурі України, а у подальшому за актом приймання-передачі від 24.03.2016 року передано уповноваженому представнику прокуратурі Сумської області. Згідно зазначених документів вартість спірної квартири [ADDRESS] складає 236400 грн. 27 липня 2011 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову «Деякі питання передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою» № 855 якою було затверджено порядок безоплатної передачі квартир, що придбані іпотечною установою відповідно до актів Кабінету Міністрів України та знаходяться на її балансі визначених у цих актах органам. Пунктом 2 вказаного порядку передбачено, що квартири передаються безоплатно відповідно до актів КМ України в управління відповідного органу (Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, ДПтС, Управління державної охорони, Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). Відповідно до п. 5 Порядку 855 Безоплатна передача квартир оформляється актом приймання-передачі, складеним на підставі актів КМ України щодо надання громадянам квартир. Відповідно до ордеру на жиле приміщення № 011, виданого [PERSON] з сім`єю із 4-х чоловік (дружина [PERSON] та дочки [PERSON] , [PERSON] ) на право зайняття жилого приміщення жилою площею 37,5 кв.м., яке складається з 3-х кімнат у ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Підстава видачі ордеру: розпорядження КМУ від 11.02.2010 року №217. Даний ордер виданий Кузьківською сільською радою Конотопського району Сумської області. З метою належного виконання вимог постанов та розпоряджень Уряду між ДІУ та Генеральною прокуратурою проведено звірку щодо переданої у 2010 році квартири. Засвідчено, що квартира яка знаходиться в [ADDRESS] придбана для співробітника органу прокуратури України, Державною іпотечною установою передано Генеральній прокуратурі України та Кузьківській селищній раді для надання [PERSON] , що підтверджується актом звірки від 31.10.2012 року. Разом з тим, в матеріалах справи знаходиться акт прийому передачі документів від 24.03.2016 року укладений між Уповноваженим представником Державної іпотечної установи заступником Голови правління Зоца Ю.В. та Уповноваженим представником Прокуратури Сумської області Казімірова С.Ю. Згідно вказаного акту, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та витяг з бухгалтерського балансового рахунку Державної іпотечної установи, на якому обліковується вказана квартира були передані уповноваженому представнику Прокуратури Сумської області. Таким чином встановлено, що Державною іпотечною установою спірну квартиру було передано Генеральній прокуратурі України та Кузьківській селищній раді, а правовстановлюючі документи на неї було передано лише представнику Прокуратури Сумської області. Актом приймання-передачі квартири від 12.03.2010 року квартиру було передано Прокуратурі Сумської області. Причин неможливості в подальшому укласти відповідний акт-приймання передачі спірної квартири та передати її на баланс Кузьківській селищній раді судом не встановлено. На звернення позивачів до Генеральної прокуратури України та Прокуратури Сумської області щодо статусу спірної квартири та можливості її передачі у приватну власність зазначено, що прокуратура не є власником та розпорядником спірної квартири та не уповноважена обліковувати на балансі житловий фонд. Разом з тим, згідно пояснення представника Офісу Генерального прокурора В.Кожушко, яке міститься в матеріалах справи форма акта приймання-передачі квартир придбаних Державною іпотечною установою, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06 грудня 2011 року № 328 передбачає передачу квартир Державною іпотечною установою безпосередньо у комунальну власність. Враховуючи зазначене та те, що за актами приймання-передачі спірної квартири, остання передана прокуратурі Сумській області, а у подальшому виведена поза статус службової, даний спір будь-яким чином не впливає, а ні на права та обов`язки Генеральної прокуратури України, а ні на права та обов`язки прокуратури Сумської області, а тому останні не є учасниками даного позовного провадження. Враховуючи, що за позивачами будь-яке нерухоме майно, у тому числі квартири чи житлові будинки, на праві власності не зареєстровано та у минулому через процедуру приватизації таке право не використовувалося, останні звернулися із заявою про приватизацію спірної квартири до управління майном комунальної власності яке входить у структуру Кузьківської селищної ради. У відповідь на їх заяву було відмовлено у проведенні процедури приватизації спірної квартири, оскільки її власником наразі є Державна іпотечна установа. У відповідності до вимог Житлового кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] та члени його родини, які також проживають у вказаній квартирі згідно наданого ордеру, мають право на безоплатне (через процедуру приватизації) отримання у спільну часткову власність вказаної квартири. Однак, незважаючи на наявність такого права на оформлення права власності на зазначену квартиру, якою позивачі користуються з початку 2010 року, внаслідок порушення їх майнових прав з боку Державної іпотечної установи та Кузьківської селищної ради, не можуть реалізувати свої майнові права про які ними заявлено. Так, Державну іпотечну установу утворено Кабінетом Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2004 року № 1330 "Деякі питання Державної іпотечної установи"). Відповідно до установчих документів майно Державної іпотечної установи, на якій базується її господарська діяльність, закріплено засновником на такому правовому режимі, як право господарського відання. Зважаючи на зазначене, Державною іпотечною установою неправомірно проведено за собою державну реєстрацію прав власності на спірну квартиру [ADDRESS] , оскільки остання не може мати нерухоме майно на праві власності. Вказаними діями відповідача порушено майнові права позивачів щодо безперешкодного користування, володіння та розпорядження спірною квартирою. При цьому виключно [PERSON] , починаючи з 2010 року укладено договори на водо, тепло та електропостачання. Постійно сплачуються кошти на утримання квартири та будинку, у тому числі поточний ремонт та прибудинкової території. Тобто вчиняються дії, як фактичного власника спірної квартири. У свою чергу власник - Державна іпотечна установа, кошти на утримання спірної квартири не виділяє та не витрачає. За приписамист.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист не тільки свого цивільного права, а й цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Статтею 20 ЦК України позивачу надано право самостійного обрання способу захисту, на свій розсуд. Пленумом Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз`яснено судам способи захисту права власності, зокрема, шляхом визнання права власності (п.п. «а» п. 2 Постанови). Водночас у пункті 2 зазначеного Пленуму визначено, що відповідні положення щодо захисту права приватної власності поширюються також і на особу, яка хоча не є власником, але володіє майном з підстав, передбачених законом чи договором. Враховуючи, що наразі право власності на спірну квартиру зареєстровано за Державною іпотечною установою, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначене позбавляє позивачів захисту своїх прав та інтересів в інший спосіб, зокрема, через визнання дій органу приватизації неправомірними та зобов`язання розглянути питання передачі спірної квартири у власність йому та членам його родини, адже спірну квартиру у комунальну власність фактично не передано. Судом враховано, що жодними законами України, а ні підзаконними актами не передбачено порядку передачі спірної квартири від Державної іпотечної установи до органу місцевого самоврядування Кузьківської селищної ради. Водночас заслуговує на увагу той факт, що в матеріалах справи міститься рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.06.2019 року, яким у задоволенні позовних вимог позивачів про визнання права власності на спірну квартиру відмовлено (справа 577/217/18, провадження 2/577/20/19). Постановою Сумського апеляційного суду від 17.12.2019 року рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.06.2019 року залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема такий спосіб як визнання права. Право вибору способу судового захисту належить позивачеві. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.1, 2 ст. 5 ЦПК України). Таким чином обраний у даному позові спосіб захисту - усунення перешкод у користуванні квартирою та зобов`язання здійснити передачу та приймання квартири до комунальної власності є єдиним можливим за даних обставин задля захисту прав та інтересів позивачів. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Одночасно з цим, суд зауважує, що статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-ІVзакріплено обов`язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколами до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція приписами ст. 1 Першого протоколу покладає на державу обов`язок забезпечити для фізичних осіб та юридичних осіб право мирно володіти своїм майном і гарантувати його. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зауважував, що не існує ніякого володіння власністю до тих пір, доки особа не може заявити про своє право власності. «Заявлення права» може означати «володіння майном», про яке йдеться у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, якщо є достатні підстави для забезпечення цього права через суд у примусовому порядку. При вирішенні цієї справи, суд приймає до уваги особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовні інший спосіб (рішення ЄС у справах «Беєлер проти Італії», «Онерілдіз проти Туречиини», «Megadat.сom S. R. L. проти Молдови» та «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. (наприклад рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце проти Румунії». Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у держави-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00 параграф 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). У п. 36 рішення від 18 листопада 2004 р. у справі "Прокопович проти Росії" (Prokopovich v. Russia) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 р., п. 63). Таким чином, у справі "Прокопович проти Росії" № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції, У даному випадку позивачами заявляється через суд про своє право на володіння, користування та розпорядження квартирою, що знаходиться в [ADDRESS] . Суд зазначає, що невизначенню окремого порядку щодо передачі спірної квартири від Державної іпотечної установи до органу місцевого самоврядування Кузьківської селищної ради не може служити причиною порушення конституційного права позивачів на володіння, користування та розпорядження житлом, гарантованого державою, що являється неспіврозмірним втручанням в їх особисте життя, не буде відповідати законній меті та суспільній необхідності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За таких обставин, суд вважає за можливе усунути перешкоди у користуванні [PERSON] , [PERSON] квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання Державної іпотечної установи передати, а Попівську об`єднану територіальну громаду Конотопського району Сумської області прийняти квартиру [ADDRESS] до комунальної власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved