Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, [PERSON] , [PERSON] , у якому просить визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 828 від 29 грудня 2008 року "Про надання дозволу на збір матеріалів по вибору земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] ", визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 1019 від 30 липня 2009 року "Про затвердження проекту землеустрою [PERSON] ", скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4625887500:04:001:0723, серії ЯИ № 804134, виданий 24 листопада 2009 року Управлінням земельних ресурсів у Яворівському районі Львівської області, визнати недійсним та скасувати договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 4625887500:04:001:0723, серії ВРЛ № 327759, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Яворівської державної нотаріальної контори 01 липня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 1130 та стягнути з відповідачів судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на все його майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] та земельні ділянки, які перебували в його власності та користуванні. Відповідно до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2008 року за ним визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] та на нерухоме майно у вигляді незавершеного будівництва готовністю 17% за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Відповідно до проекту забудови земельної ділянки, який погоджений головним архітектором району 19.08.1997 року, присадибна ділянка [PERSON] складалася з двох частин, а саме із земельної ділянки площею 0,075 га безпосередньо на якій розміщувався житловий будинок з господарськими спорудами та земельної ділянки площею 0,0747 га, яка знаходилася через сільську квартальну дорогу. Дані земельні ділянки були виділені його батькові відповідно до рішення виконкому Рясне-Руської сільської ради № 45 від 19.07.1993 року. У відповідності до довідки № 1265 від 3 червня 2006 року, виданої [PERSON] , виконкомом Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, у його користуванні знаходилась земельна ділянка загальною площею 1,05 га з них в межах населеного пункту - 0,38 га за межами населеного пункту - 0,67 га. До складу земельної ділянки 0,38 га в межах населеного пункту входила і земельна ділянка 0,0747 га для сільськогосподарського використання, яку батько постійно обробляв до своєї смерті. Згідно даних погосподарської книги за господарством [PERSON] станом на 1993 рік -1995 роки в користуванні перебувала земельна ділянка загальною площею 1,21 га. Зазначає, що до нього як спадкоємця майна після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , перейшло право на користування земельною ділянкою площею 0,0747 га для ведення особистого селянського господарства. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця, він не зміг оформити свої спадкові права на спірну земельну ділянку в нотаріальному порядку, тому з метою оформлення права власності на вказану земельну ділянку площею 0,0747 га для ведення особистого селянського господарства звернувся до відповідача Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області із заявою про передачу цієї ділянки йому у власність за рахунок земель, які були в користуванні його батька [PERSON] . Однак, рішенням Рясне-Руської сільської ради № 1034 від 30 липня 2009 року «Про розгляд письмового звернення [PERSON] » йому було відмовлено у наданні у власність ділянки площею 0,0747 га для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з її передачею у власність відповідачу [PERSON] . Окрім цього, як йому стало відомо, рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району № 828 від 29 грудня 2008 року [PERSON] було надано дозвіл на збір матеріалів по вибору земельної ділянки площею 0,0853 га у власність для ведення особистого селянського господарства в селі Рясне-Руське за рахунок земель запасу сільської ради. Однак, на час винесення оспорюваного рішення спірна земельна ділянка не перебувала в статусі земель запасу сільської ради, а перебувала в користуванні його батька [PERSON] . Рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району № 1019 від 30.07.2009 року затверджено проект землеустрою [PERSON] , та на підставі вказаного рішення видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Вважає, що прийняттям рішення Рясне-Руської сільської ради порушується його право на одержання вказаної земельної ділянки у власність, як спадкоємця за законом після смерті батька. Також йому стало відомо, що під час розгляду Яворівським районним судом Львівської області адміністративної справи за його позовом до Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, [PERSON] 01.07.2011 року подарувала спірну земельну ділянку [PERSON] . Вважає, що договір дарування укладений відповідачем [PERSON] з метою унеможливлення виконання рішення суду та є фіктивним. Зважаючи на викладене, просить позов задовольнити повністю. Ухвалою від 17.01.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 06.07.2017 року представник позивача подав уточнену позовну заяву. Зазначив, що позивач прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] в порядку спадкування за законом. Згідно даних погосподарської книги за господарством [PERSON] станом на 1993-1995 роки в користуванні перебувала земельна ділянка загальною площею 1,21 га. Згідно даних земельно-кадастрової книги за 1997 рік за [PERSON] рахувалося всього земель 1,23 га, з яких 0, 95 га - за межами населеного пункту, 0,007 га - ріллі, 0,05 га - сади та інше, 0,10 га - інші сільськогосподарські угіддя, 0,06 га - під забудовами, чагарниками та інше. Оскільки його батько користувався земельною ділянкою площею 0,38 га в межах населеного пункту, до складу якої входила і спірна земельна ділянка площею 0,0747 га, то за життя він мав право на її приватизацію відповідно до ст. 116 ЗК України. Позивач не зміг оформити свої спадкові права на спірну земельну ділянку, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на вказану земельну ділянку. Тому, з метою оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,0747 га для ведення особистого селянського господарства, він звернувся до сільської ради. Однак, рішенням Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 1034 від 30.07.2009 року йому було відмовлено у надання у власність ділянки площею 0,0747 га для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з її передачею у власність відповідачу [PERSON] , чим порушено його право як спадкоємця. Також [PERSON] була не вправі укладати спірний договір дарування з [PERSON] , який був укладений не з метою подарувати земельну ділянку [PERSON] , а є оформленим з метою унеможливлення виконання рішення суду та є фіктивним. Просить визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 828 від 29 грудня 2008 року "Про надання дозволу на збір матеріалів по вибору земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] ", визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 1019 від 30 липня 2009 року "Про затвердження проекту землеустрою [PERSON] ", скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий № 4625887500:04:001:0723, серії ЯИ № 804134, виданий 24 листопада 2009 року Управлінням земельних ресурсів у Яворівському районі Львівської області, визнати недійсним та скасувати договір дарування земельної ділянки, кадастровий № 4625887500:04:001:0723, серії ВРЛ № 327759, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Яворівської державної нотаріальної контори 01 липня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 1130 та стягнути з відповідачів судові витрати представника позивача. 06.07.2017 ухвалою суду задоволено клопотання позивача та витребувано у Рясне-Руській сільській раді Яворівського району Львівської області копії земельно-кадастрових книг за 1997-1999, 2001-2004, 2005-2009 р.р. із записами стосовно [PERSON] . 19.09.2017 року представник відповідача Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області подав до суду заперечення на позовну заяву, які мотивує тим, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки останній не надав суду необхідних належних та допустимих доказів, якими обґрунтовує обставини, викладені у позовній заяві. Зазначає, що для того, щоб визнати недійсним правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування, необхідно щоб він одночасно суперечив вимогам закону та порушував права інших осіб. Позивач, звернувшись з позовом не підтвердив законного права власності чи права користування спадкодавцем зазначеною земельною ділянкою, а тому його право не може бути порушено внаслідок прийняття рішення Рясне-Руською сільською радою, оскільки спадкодавець [PERSON] не мав передбаченого законом обсягу прав, щодо володіння та користування вказаною земельною ділянкою. Таким чином, оскільки ні позивач, ні спадкодавець не набував у встановленому законом порядку прав власності чи користування земельною ділянкою, яка знаходиться у власності третьої особи в с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області ні відповідач Рясне-Руська сільська рада Яворівського району Львівської області, ні інші особи не порушили права позивача на володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, оскільки останній не мав та не має таких прав. Позивач не надав суду документ, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, а також не надав суду доказів відведення її меж у натурі. Також, згідно ст. 22 ЗК України від 18.12.1990 року приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Таким чином, з інформації вказаної позивачем у позовній заяві, вбачається грубе порушення норм чинного на той момент законодавства спадкодавцем [PERSON] , оскільки як стверджує позивач він користувався земельною ділянкою за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів. Окрім того, згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, проте, як неодноразово зазначалося, спадкодавець не мав зареєстрованих у встановленому законом порядку прав власності чи прав користування оспорюваною земельною ділянкою. Тому, просить відмовити в задоволенні позову повністю. 18.05.2018 року представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву. Відповідач [PERSON] вважає викладені в позовній заяві обставини щодо спірної земельної ділянки недостовірними, а сам позов безпідставним. Зокрема, позивач покликається на те, що згідно рішень виконавчого комітету Рясне-Руської сільської ради № 45 від 19.07.1993 року та № 22 від 21.02.1994 року [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 08 га та земельну ділянку площею 0,18 га. Також вказує, що саме до складу цих ділянок ввійшла спірна земельна ділянка площею 0,0747 га, яка знаходиться навпроти будинку, через сільську квартальну дорогу. Однак, таке твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки відносно спірної земельної ділянки площею 0,0747 га жодного рішення Рясне-Руською сільською радою не приймалося, дані землі, враховуючи їх місцезнаходження між вул. Поперечною та автодорогою Львів-Краковець в с. Рясне-Руське, відносилися до земель запасу сільської ради. Твердження в позовній заяві, що спірна земельна ділянка площею 0,0747 га перебувала в користуванні [PERSON] більше п`ятнадцяти років до дня його смерті є необґрунтованим і по тій причині, що вік та стан здоров`я [PERSON] об`єктивно доводять фізичну неспроможність щодо використання такої ділянки за її цільовим призначенням. Фактично, даною земельною ділянкою користувалася для ведення городництва її тітка - відповідач по справі [PERSON] , за заявою якої Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області було прийнято рішення № 828 від 29.12.2008 року "Про надання дозволу на збір матеріалів по вибору земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства" та в подальшому рішенням № 1019 від 30.07.2009 року [PERSON] було затверджено проект землеустрою та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Тому, безпідставним є покликання позивача на те, що у порядку спадкування може передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, оскільки жодного права користування щодо спірної земельної ділянки у [PERSON] не було. Окрім того, спірна земельна ділянка площею 0,0747 га не могла належати на праві користування для ведення особистого підсобного господарства [PERSON] , оскільки за період з 1997 року по час смерті [PERSON] відносно останнього жодних рішень сільською радою про надання земельної ділянки не приймалося. Також є неправильним твердження позивача, що Рясне-Руська сільська рада Яворівського району Львівської області не мала правових підстав приймати рішення надавати у власність спірну земельну ділянку [PERSON] , оскільки ст. 123 ЗК України регламентовано порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Саме з урахуванням норм земельного законодавства та факту перебування спірної земельної ділянки площею 0, 0747 га у комунальній власності, на підставі заяви [PERSON] сільською радою було прийнято оскаржувані позивачем рішення. Відповідно, вказані рішення не порушували і не могли порушити права [PERSON] , так як його батько [PERSON] не набув охоронюваного законом права користування спірною земельною ділянкою. Також необґрунтованими є вимоги позивача про визнання недійсним та скасування нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки від 01.07.2011 року, оскільки отримавши у передбаченому законом порядку у власність спірну земельну ділянку [PERSON] , яка є її рідною тіткою, на свій власний розсуд у визначеному законом порядку розпорядилася своїм майном, подарувавши земельну ділянку їй. Зважаючи на викладене, просить у задоволенні позову відмовити повністю, в зв`язку з безпідставністю позовних вимог. 26.09.2019 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову. В порядку забезпечення позову просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0747 га, кадастровий номер № 4625887500:04:001:0723, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Рясне-Руська Яворівського району Львівської області та перебуває у власності відповідача [PERSON] . Ухвалою від 27.09.2019 року в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою від 27.01.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про заміну сторонни відповідача задоволено, замінено відповідача Рясне-Руську сільську раду Яворівського району Львівської області на правонаступника - Львівську міську раду. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у такому та додатково пояснив, що спірна земельна ділянка площею 0,0747 га була виділена його матері [PERSON] , яка пропрацювала в колгоспі «Нове життя» з 1967 року і до розформування колгоспу, а з 1974 року всі земельні ділянки сільськогосподарського призначення правлінням колгоспу були надані в користування [PERSON] та після її смерті знахоилися в користуванні батька [PERSON] до його смерті. [PERSON] ніколи не користувалася протягом данного періоду данною земельною ділянкою для городництва. Батько до останніх днів життя обробляв і засаджував вказану земельну ділянку. Після смерті батька він зібрав половину врожаю, в подальшому почав процедуру спадкування і цю інформацію довів до відома адміністрації Рясне-Руської сільської ради. Після ухвали суду щодо успадкування майна він подав документи до Рясне-Руської сільської ради про приватизацію земельних ділянок, однак йому було відмовлено в приватизацї земельної ділянки площею 0,0747 га з підстави, що [PERSON] скоріше написала заяву і їй 29.12.2008 виділена ця земля. На час смерті його батька з 50 ділянок, які знаходяться між вул. Поперечною і трасою Львів-Краковець приватизовані були одиниці і тільки ті, які планувалися під будівництво, жодної ділянки від жителів села не забрано. Вважає, що діями Рясне-Руської сільської ради було здійснено акт неправомірного заволодіння земельною ділянкою з використанням службового становища. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав викладених у такому та додатково пояснив, що просить позов задоволити, оскільки батько позивача користувався земельною ділянкою 0,38 гав межах населеного пункту, до складу якої входила і спірна земельна ділянка 0,0747 га для сільськогосподарського використання, то за життя він мав право на її приватизацію відповідно до статті 116 Земельного кодексу України. Крім цього, згідно ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, встановлено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим кодексом. Стаття 141 Земельного кодексу України зазначає, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки, способами, які суперечать екологічним вимогам; г') використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини. Відповідно до ч.2 ст.149 ЗК України, - Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень сільських рад. Відповідно до ч.10 ст.149 ЗК України, - У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується у судовому порядку. Пунктом 8 Постанови пленуму ВСУ № 7 від 16 квітня 2004 року зазначено, вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, має право прийняти рішення про це в порядку і за умов, передбачених ст.ст. 140-149 ЗК України. У випадках визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та державних актів недійсними. Рішення про виділення померлому [PERSON] спірної земельної ділянки є чинним, ніким не скасоване. Рясне-Руська сільська рада Яворівського району Львівської області, прийняла рішення№ 828 від 29 грудня 2008 року "Про надання дозволу на збір матеріалів по вибору земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] " та рішення № 1019 від 30 липня 2009 року "Про затвердження проекту землеустрою [PERSON] " з порушенням ст. 141 ЗК України, зокрема вона не здійснила вилучення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0747 га, що розташована в с. Рясне-Руська Яворівського району Львівської області із постійного користування [PERSON] в судовому порядку, що являється самостійною підставою для скасування даних рішень. У відповідності до пункту 10 Постанови пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року, відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереження її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватись також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Тобто, до [PERSON] , як спадкоємця майна після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , перейшло право на користування земельною ділянкою площею 0.0747 га для ведення особистого селянського господарства, якою до дня смерті користувався [PERSON] більше 15-ти років. Спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Тобто не майна чи речей, а саме прав і обов`язків (ст. 1216 ЦКУ (Цивільний кодекс України від 16.01.2003 № 435-IV)). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, яким є день смерті, і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦКУ). Поняття права постійного користування земельною ділянкою вміщене у ч. 1 ст. 92 ЗКУ ( Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III). Ним є право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Іншими словами, постійний землекористувач може безстроково володіти земельною ділянкою (впливати на неї відповідно до свого інтересу), а також користуватися нею (отримувати її корисні властивості для задоволення власних потреб). У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону про держреєстрацію прав (Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV) право постійного користування земельною ділянкою є речовим правом на нерухоме майно, яке є похідним від права власності. Таке право підлягає державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації (якщо воно оформлене після 01.01.2013). Право постійного користування земельною ділянкою, що виникло до вказаної дати, визнається дійсним за наявності однієї з таких умов: -його реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення;-на момент виникнення такого права діяло законодавство, що не передбачало його обов`язкової реєстрації. У ст. 1219 ЦКУ міститься перелік прав та обов`язків, які не входять до складу спадщини. Це: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 ЦКУ. У вказаному переліку немає права постійного користування земельною ділянкою. Тож таке право в силу ст. ст. 1216, 1218, 1219 ЦКУ спадкується. Отже смерть фізичної особи - постійного землекористувача не відноситься до вміщеного у ст. 141 ЗКУ переліку підстав припинення права користування земельною ділянкою. Зазначив, що з огляду на вищевикладене можна констатувати, що до спадкоємців переходить право постійного користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у спадкодавця. Померлий [PERSON] до своєї смерті постійно разом із дуржиною до її смерті, обробляв спірну земельну ділянку, після смерті [PERSON] спірну земельну ділянку почала обробляти [PERSON] . Оскільки, прийняттям Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області незаконних рішень № 828 від 29 грудня 2008 року "Про надання дозволу на збір матеріалів по вибору земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] " та № 1019 від 30 липня 2009 року "Про затвердження проекту землеустрою [PERSON] ", а також отриманням [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку та в подальшому дарування даної земельної ділянки [PERSON] , порушено право позивача на спадкування права на користування земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0747 га, що розташована в с. Рясне-Руська Яворівського району Львівської області, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав викладених у такому. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] позов заперечив та пояснив, що позов безпідставний, сторона позивача покликається на те, що згідно рішень виконавчого комітету Рясне-Руської сільської ради №45 від 19.07.1993 року та №22 від 21.02.1994 року [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га (для будівництва будинку) та земельну ділянку 0,18 га (для обслуговування будинку та ведення підсобного господарства). При цьому стверджується, що саме до складу цих ділянок ввійшла спірна земельна ділянка площею 0,0747 га, яка «знаходиться навпроти, через сільську квартальну дорогу ( [ADDRESS] ), цільове призначення - ведення особистого підсобного господарства». Однак таке твердження сторони позивача не відповідає дійсності, оскільки відносно спірної земельної ділянки площею 0,0747 га жодного рішення Рясне-Руською сільською радою не приймалося і у власність батькові позивача така земельна ділянка не передавалася. Перше рішення №45 від 19.07.1993 року стосується земельної ділянки площею 0,08 га (для будівництва будинку), а друге рішення №22 від 21.02.1994 року стосується присадибної земельної ділянки (0,1585 га). Друге рішення щодо передачі [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки з таким самим цільовим призначенням (для будівництва і обслуговування житлового будинку) є повністю незаконним, оскільки чинним законодавством прямо заборонено повторно безоплатну приватизацію по тому самому виду використання. Але основне є те, що даним рішенням №22 від 21.02.1994 року жодним чином батькові позивача [PERSON] не надавалася у власність спірна земельна ділянка площею 0,0747 га для ведення підсобного господарства. Якщо йти від протилежного, то в рішенні №22 від 21.02.1994 року мало б бути зазначено мінімум площу 0,32 га (а саме 0,25 га для ОЖБ в селі та 0,07 га для ведення підсобного господарства).Так в рішенні №22 від 21.02.1994 року йдеться лише про 0,18 га для обслуговування житлового будинку (а після встановлення меж земельної ділянки в натурі площа виявилася 0,1585 га. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; - в т.ч., укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельну ділянку; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Жодних з вище перелічених фактів під час судового розгляду справи встановлено не було. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Фактичне землекористування, в тому числі проживання спадкодавця [PERSON] неподалік від місцезнаходження спірної земельної ділянки та можливого нагляду за нею (за вирощуванням картоплі, овочів тощо) на прохання родичів жодним чином не може свідчити про набуття права користування [PERSON] такою земельною ділянкою. Фактичне землекористування не породжує жодних прав, які охороняються законом та захищаються в судовому порядку. Просив в позові відмовити, в зв`язку з його безпідставністю. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов заперечила та пояснила, що спірна земельна ділянка була батьківською з 1939 року, її з батьками у 1950 році виселили до Сибіру , їй було 10 років, коли вони повернулися і почали працювати на цій землі, вона, сестра [PERSON] і брат [PERSON] , всі працювали допомагали батькам, батько пішов в колгосп працювати, помер у 1974 році, мати померла в 1992 році, вони (всі троє дітей) на спірній земельній ділянці допомагали працювати, потім вона вийшла заміж і з 1971 року проживає у Львові. Спірна земельна ділянка це був город, який обробляли з 1992 по 2007 рр вона, брат [PERSON] та сестра, вона приїжджала на тиждень по декілька разів. Син брата - позивач, поїхав жити в Ужгород і залишив батька жити самого, батько бідував. Вона звернулася до сільської ради з заявою щоб їй виділили землю і в 2007, після смерті брата [PERSON] їй виділили спірну земельну ділянку і вона її приватизувала. У позові просила відмовити. В судовому засіданні 18.06.2019 представник відповідача Рясне-Руської сільської ради Гавелко Ю.В. позов заперечила з підстав викладених у письмових запереченнях від 19.09.2017, просила у позові відмовити у повному обсязі. Представник відповідача Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити повністю. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знала батька позивача, були сусідами, батько позивача користувався земельною ділянкою за дорогою, обробляв сам, деколи син йому допомагав, після смерті батька позивача користуються інші люди. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, добре знав батька позивача, повідомив, що батько позивача користувався землею біля хати і спірною земельною ділянкою, яка знаходилася навпроти його будинку на [ADDRESS], обробляв її особисто, з часу розпаювання колгоспу, приблизно з 1995 року, років 30 користувався, садив городину, окрім [PERSON] він на ділянці більше нікого не бачив. В [PERSON] було три земельні ділянки і він з дружиною їх обробляв, хто користується зараз спірною земельною ділянкою не знає. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що добре знає сім`ю позивача, спірна земельна ділянка є по сусідству з будинком його сина, батько позивача обробляв спірну земельну ділянку завжди і він йому допомагав в цьому на комбайні, [PERSON] ніколи не мала відношення до цієї земельної ділянки і не обробляла її, і не допомагала батькові позивача, близько чотирьох років земельну ділянку обробляла племінниця, а останні два роки ніхто не обробляє. Батькові позивача цю землю дав колгосп, це був його город, а його сестри не були причетні до цієї землі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає де знаходиться спірна земельна ділянка, був сусідом, і зараз там буває, все життя спірну земельну ділянку обробляв батько позивача, після смерті [PERSON] [PERSON] три роки трохи обробляла, а два роки вже ніхто не обробляє Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків та оглянувши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи суд дійшов висновку про відмову у позові, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.01.1976 р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.06.2007 року [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину з законом від 18.12.2007 року [PERSON] успадковано після смерті батька земельну частку (пай), розміром 0,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває в колективній власності ПА «Обрій», розташованого в с. Карачинів Яворівського району Львівської області, грошові вклади. Відповідно до рішення виконавчого комітету Рясне-Руської сільської ради народних депутатів Яворівського району Львівської області № 45 від 19.07.1993 року "Про надання земельної ділянки у приватну власність під будівництво індивідуального житлового будинку в с. Рясне-Руське" [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га в с. Рясне-Руське в кварталі індивідуальної житлової забудови. Відповідно до рішення виконавчого комітету Рясне-Руської сільської ради народних депутатів Яворівського району Львівської області № 22 від 21.02.1994 року "Про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства в селах сільської ради" [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого підсобного господарства в с. Рясне-Руське. Відповідно до рішення виконавчого комітету Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 180 від 17.07.1997 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність" [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд і для ведення підсобного господарства площею 0,15 га в с. Рясне-Руське. Відповідно до рішення виконавчого комітету Рясне-Руської сільської ради народних депутатів Яворівського району Львівської області № 04 від 16.01.1997 року "Про затвердження списків громадян, які мають у користуванні більше 1 га землі" у користуванні [PERSON] мав у користуванні 1,12 га землі. Відповідно до рішення виконавчого комітету Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 45 від 20.05.1999 року "По виділення земельних ділянок в тимчасове користування під городи громадянам сільської ради" [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0,05 га під город в тимчасове користування терміном на п`ять років в урочищі "Чорна нива". Відповідно до спадкової справи № 392/2007 [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Факт прийняття спадщини стверджується поданням заяви. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16.10.2008 року в цивільній справі № 2-1913/2008 року за позовом [PERSON] до Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, третіх осіб ЛОКП «БТІ та ЕО», Новояворівської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задоволено позовні вимоги та визнано за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] та на нерухоме майно у вигляді незавершеного будівництва готовністю 17% за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21352373 від 22.12.2008 року будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до довідки № 1265 від 13.06.2006 року, виданої виконкомом Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області [PERSON] проживає в [ADDRESS] і користується земельними ділянками площею 1,05 га, з них в межах населеного пункту 0,38 га та за межами населеного пункту - 0,67 га. Відповідно до рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського районного суду Львівської області № 828 від 29.12.2008 року надано дозвіл на збір матеріалів по вибору земельної ділянки площею 0,0853 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області [PERSON] за рахунок земель запасу сільської ради та надано дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0853 га [PERSON] на підставі заяви від 12.12.2008 року. Відповідно до рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського районного суду Львівської області № 1034 від 30.07.2009 року [PERSON] відмовлено щодо передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0747 га, яка знаходиться в с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області, в зв`язку з передачею даної земельної ділянки у власність [PERSON] . Відповідно до рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського районного суду Львівської області № 1015 від 30.07.2009 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,1585 га, що знаходиться в с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області. Відповідно до рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського районного суду Львівської області № 1019 від 30.07.2009 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON] площею 0,0747 га, яка знаходиться в с. Рясне-Руське та передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0747 га, яка знаходиться в с. Рясне-Руське. Відповідно до договору дарування земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Яворівської державної нотаріальної контори Вахулою О.В. 01.07.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування згідно якого дарувальник [PERSON] безоплатно передала у власність, а обдарована [PERSON] приймає у дарунок земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0747 га, що розташована в с. Рясне-Руське Яворівського району Львівської області. Відповідно до листа Управління Держкомзему у Яворівському районі Львівської області № 1059 від 21.05.2010 року [PERSON] користувався земельною ділянкою площею 0,0747 га для ведення особистого селянського господарства, однак відповідних документів, які б підтверджували право користування земельною ділянкою у нього не було. На підставі рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області земельна ділянка передана у власність [PERSON] . На час перевірки вказана земельна ділянка не обробляється [PERSON] . Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 13.09.2016 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень, скасування державного акта про право власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки у зв`язку тим, що між сторонами виник спір про право на земельну ділянку і справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 13.09.2016 року залишено без змін. Відповідно до відповіді на адвокатський запит Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 09.03.2017 року № 200 станом на 10.06.2007 року згідно з земельно-кадастровою книгою, у користуванні [PERSON] знаходилася земельна ділянка площею 1,18 га на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області. До Рясне-Руської сільської ради не надходило звернень від [PERSON] щодо оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,0747 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області. Відповідно до відповіді на адвокатський запит Архівного відділу Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 02.05.2019 року № 28 в документальних матеріалах архівного фонду колгоспу "Нове життя", а саме в протоколах загальних зборів (зборів уповноважених) відсутні рішення про надання [PERSON] у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельної ділянки в с. Рясне-Руське. Відповідно до відповіді на адвокатський запит Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 02.05.2019 року № 391 Рясне-Руською сільською радою не приймалося рішення про надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,0747 га в с. Рясне-Руське в період з 22.02.1994 року по 10.06.2007 року. Суд критично оцінює покликання позивача на те, що до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,0747 га для ведення особистого селянського господарства виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі ст.ст.116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України (в редакції від 14.10.2008 року) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Згідно із п. "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до ч.1 ст. 125 ЗК України (в редакції від 14.10.2008 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з матеріалів справи, державні акти про право власності чи право користування на спірну ділянку на ім`я [PERSON] не видавались. Відповідно до ч. 1 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою,яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Позивач такого договору не представив та не покликається на нього. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Позивачем не долучено правовстановлюючих документів на підтвердження права користування оспорюваною земельною ділянкою площею 0,0747 га в с. Рясне-Руське його батька [PERSON] , надані у справі покази свідків підтверджують лише фактичне землекористування [PERSON] спірною земельною ділянкою, інших належних та допустимих доказів суду не представлено. Суд критично оцінює твердження сторони позивача про те, що згідно рішень виконавчого комітету Рясне-Руської сільської ради №45 від 19.07.1993 року та №22 від 21.02.1994 року [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га (для будівництва будинку) та земельну ділянку 0,18 га (для обслуговування будинку та ведення підсобного господарства) і саме до складу цих ділянок ввійшла спірна земельна ділянка площею 0,0747 га, яка «знаходиться навпроти, через сільську квартальну дорогу ( [ADDRESS] ), цільове призначення - ведення особистого підсобного господарства», оскільки рішення №45 від 19.07.1993 року стосується земельної ділянки площею 0,08 га (для будівництва будинку), а друге рішення №22 від 21.02.1994 року стосується присадибної земельної ділянки (0,1585 га). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Фактичне землекористування, в тому числі проживання спадкодавця [PERSON] неподалік від місцезнаходження спірної земельної ділянки та можливого нагляду за нею (за вирощуванням картоплі, овочів тощо) жодним чином не може свідчити про набуття права користування [PERSON] такою земельною ділянкою. Фактичне землекористування не породжує жодних прав, які охороняються законом та захищаються в судовому порядку. З долучених матеріалів справи вбачається, що за період з 1994 року по 10.06.2007 року Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області рішень щодо надання земельної ділянки [PERSON] площею 0,0747 га не приймалося. Таким чином, оскільки у [PERSON] було відсутнє право користування земельною ділянкою площею 0,0747 га в с. Рясне-Руське, покликання позивача про те, що порушено його право спадкування на спірну земельну ділянку є безпідставними. Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування і мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 21, 378 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, а право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках встановлених законом. Суд критично оцінює покликання позивача на те, що Рясне-Руською сільською радою спірна земельна ділянка була передана у власність [PERSON] без вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому ЗК України, а саме з користування [PERSON] , оскільки як встановлено судом, спірна земельна ділянка перебувала в комунальній власності, відносилася до земель запасу та доказів перебування її в користуванні [PERSON] суду не надано. Таким чином, судом не встановлено порушення цивільних прав позивача [PERSON] при ухваленні рішень Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 828 від 29 грудня 2008 року "Про надання дозволу на збір матеріалів по вибору земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] " та рішення № 1019 від 30 липня 2009 року "Про затвердження проекту землеустрою [PERSON] ", а отже позовні вимоги про визнання недійсними рішень сільської ради не підлягають задоволенню, як і похідна від них позовна вимога про скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку. Окрім того, не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання недійсним та скасування нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч.1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Оскільки, в судовому засіданні не знайшло підтвердження порушення норм закону при передачі земельної ділянки площею 0,0747 га у власність [PERSON] , отримавши її у власність в передбаченому законом порядку, вона мала право на власний розсуд розпорядитися своїм майном, подарувавши земельну ділянку відповідачу [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову [PERSON] до Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування Державного акта на землю визнання недійсним договору дарування відсутні, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо порушення його прав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК Українивимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed