Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

До суду звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що [INFO] року помер їх батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 9.990 га. розташованої на території Васильківської сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя батько склав заповіт відповідно до якого все своє майно де б воно не було і з чого не складалося в тому числі житловий будинок заповів в рівних частинах [PERSON] та [PERSON], а тому вони є спадкоємцями за заповітом. Відповідно до діючого законодавства позивачі звернулися до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька [PERSON], однак нотаріусом постановою від 01.04.2014 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, тобто через те, що вказаній земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер. Крім цього в заповіті не вірно вказано прізвище [PERSON], оскільки замість її прізвища за паспортом, свідоцтвом про укладення шлюбу - "[PERSON]" в заповіті помилково вказано - "[PERSON]". Вказану помилку було допущено секретарем виконавчого комітету Васильківської сільської ради при складанні заповіту. Вказана помилка є однією з причин, чому позивачі не мають можливості у законному порядку прийняти спадщину після смерті свого батька. Встановлення даного факту належності [PERSON] заповіту впливає на спадкові права [PERSON], і оскільки позивачі заявляють вимогу про визнання за ними права власності на спадщину, вимога про встановлення юридичного факту повинна розглядатися за правилами позовного провадження. Що стосується відсутності витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку позивачі зазначають наступне. Згідно повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру № 5 від 14.11.2013 року у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості та кадастровий номер вказаній земельній ділянці не присвоєно. Земельна ділянка була передана [PERSON] на підставі рішення 14 сесії ХХІІІ скликання Васильківської сільської ради № 64 від 15 вересня 2000 року і відповідно на підтвердження права власності йому було видано 24.09.2000 року Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 118419. Закон України «Про Державний земельний кадастр» було прийнято 07.07.2011 року, тобто вже після отримання [PERSON] Державного акту на земельну ділянку. Внести до Державного земельного кадастру передбачені Законом України «Про Державний земельний кадастр» відомості про формування земельної ділянки та присвоїти їй кадастровий номер можливо лише за заявою власника. Проте [PERSON], який є власником вказаної земельної ділянки вже помер, а тому здійснити таку державну реєстрацію земельної ділянки та отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не можливо. Однак не зважаючи на те, що земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, [PERSON] був належним власником цієї земельної ділянки, і його право власності належним чином зареєстровано та підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю. Від спадщини у вигляді земельної ділянки позивачі не відмовлялися, фактично її прийняли, проте через відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не можуть оформити спадкове майно на своє ім'я та розпоряджатися ним на правах власників, а тому змушені звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності від 07 травня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач надав заяву з проханням розглянути справу у відсутність представника Васильківської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Третя особа по справі представник Управління Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області пояснила, що у Державному земельному кадастрі відсутні відомості щодо земельної ділянки відповідно до Державного акту серії I-ДП № 118419 від 24.09.2000 року та кадастровий номер не присвоєно, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Свідки, допитані в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] дійсно залишив заповіт своїм донькам [PERSON] та [PERSON], інших спадкоємців, крім них, немає. Вислухавши позивача, третю особу по справі, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 9.990 га. розташованої на території Васильківської сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.11.2012 року, копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 118419 від 24.09.2000 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого все своє майно де б воно не було і з чого не складалося в тому числі житловий будинок заповів в рівних частинах [PERSON] та [PERSON], а тому позивачі є спадкоємцями за заповітом, що підтверджується копією заповіту від 17.09.1998 року посвідченого секретарем виконавчого комітету Васильківської сільської ради. Проте, в заповіті не вірно вказано прізвище [PERSON], оскільки замість її прізвища за паспортом, свідоцтвом про укладення шлюбу - "[PERSON]" в заповіті помилково вказано - "[PERSON]". Вказану помилку було допущено секретарем виконавчого комітету Васильківської сільської ради при складанні заповіту. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 04.03.1976 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.09.1978 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11.06.1992 року, поясненнями свідків. На підставі пояснень свідків встановлено, що [PERSON] дійсно залишив заповіт своїм донькам [PERSON] та [PERSON], проте при складанні заповіту було допущено помилку в прізвищі [PERSON], прізвище, якої вказано як [PERSON]. Даний факт не спростовано відповідачем по справі. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У відповідності з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права інших осіб. Встановлення даного факту належності [PERSON] заповіту впливає на спадкові права [PERSON], і оскільки заявлено вимогу про визнання за позивачами права власності на спадщину, вимога про встановлення юридичного факту повинна розглядатися за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Спадкоємців які б мали відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає, оскільки його дружина [PERSON] померла, ще [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.09.2006 року, копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], а малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей у спадкодавця немає. Відповідно до діючого законодавства позивачі звернулися до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька [PERSON], однак нотаріусом постановою від 01.04.2014 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через відсутність витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, тобто через те, що вказаній земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.04.2014 року. Згідно повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру № 5 від 14.11.2013 року у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості та кадастровий номер вказаній земельній ділянці не присвоєно. Земельна ділянка була передана [PERSON] на підставі рішення 14 сесії ХХІІІ скликання Васильківської сільської ради № 64 від 15 вересня 2000 року і відповідно на підтвердження права власності йому було видано 24.09.2000 року Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 118419. Закон України «Про Державний земельний кадастр» було прийнято 07.07.2011 року, тобто вже після отримання [PERSON] Державного акту на земельну ділянку. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Таким чином внести до Державного земельного кадастру передбачені Законом України «Про Державний земельний кадастр» відомості про формування земельної ділянки та присвоїти їй кадастровий номер можливо лише за заявою власника. Проте, [PERSON], який є власником вказаної земельної ділянки вже помер, а тому здійснити таку державну реєстрацію земельної ділянки та отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не можливо. Однак не зважаючи на те, що земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер, [PERSON] був належним власником цієї земельної ділянки, і його право власності належним чином зареєстровано та підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved