Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

12 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] [PERSON] Хорхе та [PERSON] про витребування майна з незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки (а.с.2-5). В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] в позовній заяві зазначає, що 01.10.1987 року між ним та [PERSON] укладено шлюб. Під час шлюбу із позивачем [PERSON] 21.04.2000р. придбала квартиру [ADDRESS] (нова назва - [PERSON] ) в м. Дніпропетровськ. 14.11.2013р. після реконструкції зазначеної квартири [PERSON] оформила право власності вже на змінену квартиру. Від імені [PERSON] 30.05.2016р. було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який завірено приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за номером 568, покупцем за яким була [PERSON], яка в свою чергу вже через декілька днів після реєстрації права власності за собою вступила до складу учасників ТОВ "СІЛЬГОСПТАНДЕМ" і внесла зазначену квартиру як внесок до статутного фонду ТОВ "СІЛЬГОСПТАНДЕМ". Постановою Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016р. ТОВ "СІЛЬГОСПТАНДЕМ" визнано банкрутом (а.с. № 228-235 т. № 2). 28.10.2016р. були проведені торги з реалізації майна банкрута - ТОВ «Сільгосптандем», в результаті яких відповідач [PERSON] Хорхе придбав зазначену квартиру. 09.11.2016р. [PERSON] Хорхе уклав з [PERSON] договір іпотеки, посвідчений нотаріально, згідно до умов якого [PERSON] Хорхе в якості забезпечення зобовязань за договором позики, в той же день передав квартиру в іпотеку [PERSON]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська м. Дніпропетровська від 22.06.2017р. по справі №201/15400/16-ц договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], який завірено приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за номером 568 визнано недійсним, оскільки [PERSON] не мала наміру на продаж квартири. Через зазначене, позивач просить витребувати від [PERSON] [PERSON] Хорхе квартиру [ADDRESS] (нова назва - [PERSON]) в м. Дніпропетровськ та визнати недійсним договір іпотеки, укладений 09.11.2016 р. між [PERSON] [PERSON] Хорхе та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 3465 посилаючись на положення ч.2 ст. 388 ЦК України, оскільки на думку позивача а ні [PERSON], а ні ТОВ "СІЛЬГОСПТАНДЕМ" не набували права власності на квартиру, а рішенням суду встановлено, що квартира вибула з власності та володіння [PERSON] без її волі, крім того, відсутня була і воля позивача на такий перехід права власності. Відповідач по справі [PERSON] [PERSON] Хорхе проти позову заперечує, надав до суду відзив. У відзиві відповідач зазначає, що предмет цього позову вже розглядався Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справа 201/15400/16-ц за позовом дружини позивача [PERSON] та в задоволенні вимог [PERSON] щодо витребування квартири [ADDRESS] (нова назва - [PERSON]) в м. Дніпропетровськ рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська м. Дніпропетровська від 22.06.2017р. незміненого в цій частині ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017р. відмовлено. Квартира на думку відповідача не може бути витребувана позивачем оскільки ним не оскаржено результати торгів на підставі яких [PERSON] [PERSON] Хорхе набув права власності. Посилаючись на другий абзац частини другої статті 388 Цивільного кодексу України відповідач зазначає про неможливість витребування майна, що придбано добросовісним набувачем з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення. Та зазначає про безпідставність вимоги про визнання договору іпотеки недійсним через закінчення строку дії договору іпотеки. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надавав, подав зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] [PERSON] Хорхе про звернення стягнення на предмет іпотеки. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], яка належать [PERSON] [PERSON] Хорхе на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності від 28 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] в рахунок погашення заборгованості по договору позики від 09 листопада 2016 року б/н, яка станом на 09 січня 2018 року становить 600000,00 грн. шляхом передачі іпотекодержателю [PERSON] предмету іпотеки у власність відповідно до договору іпотеки від 09 січня 2018 року, укладеного між [PERSON] [PERSON] Хорхе та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Кременьчуцького МНО [PERSON] від 09 листопада 2016 року за № 101. Позивач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, якою додав позовну вимогу: визнати недійсним договір позики від 9 листопада 2016 року, укладений між [PERSON] [PERSON] Хорхе та [PERSON]. Такі позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що за день до укладання зазначеного договору позики (08.11.2016р.) ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська забезпечено позов [PERSON] з позовною заявою про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним протоколу загальних зборів, визнання недійсними публічних торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації права власності до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СІЛЬГОСПТАНДЕМ", ПРАВОБЕРЕЖНА ТОВАРНА БІРЖА, [PERSON], [PERSON] [PERSON] Хорхе, треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального окружу [PERSON], Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (справа№ 201/15400/16-ц) шляхом накладення арешту саме на ту квартиру, що стала предметом іпотеки, [PERSON] [PERSON] Хорхе також був відповідачем по цій справі та також в нього витребовувалась квартира. За умовами договору позики стверджується, що 600 000,00 грн були надані готівкою, у той час коли граничні суми розрахунку готівкою були встановлені діючим законодавством в розмірі 150 000 гривень. Зазначене вказує на укладення договору позики з метою ускладення виконання рішення суду про витребування майна без реального факту виконання правочину, що має наслідком визнання такого правочину недійсним. Відзиви від відповідачів на заяву про збільшення позовних вимог не надходило. У судове засідання сторони не зявились, від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Відповідачі [PERSON] [PERSON] Хорхе та [PERSON] належним чином повідомлені про судові засідання та двічі не забезпечили явку, представник [PERSON] [PERSON] Хорхе надав клопотання про перенесення розгляду справи у звязку із участю представника у іншому судовому засіданні. За положенням ч.1, п.2 ч.2 ч.4, 5 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору. Крім того, суд не визнає поважними причинами неявки відповідача [PERSON] [PERSON] Хорхе та його представника поважними оскільки у відповідності до довіреності (а.с. 57) [PERSON] [PERSON] Хорхе уповноважив двох осіб окремо один від іншого представляти його інтереси у суді, а отже неможливість явки лише одного представника не може вважатись поважної причиною не явки іншого представника. Оскільки від позивача за зустрічним позовом [PERSON] заяв про розгляд позову за його відсутністю не надходило ухвалою Жовтневого районного суду від 22.06.2018р. зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] [PERSON] Хорхе про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду. За зазначених підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, з увагою на їх належність, допустимість та достовірність, виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON], яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні судом встановлені наступні факти. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року по справі (а.с. 73) задоволено заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову [PERSON] до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СІЛЬГОСПТАНДЕМ", ПРАВОБЕРЕЖНА ТОВАРНА БІРЖА, [PERSON], [PERSON] [PERSON] Хорхе, треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального окружу [PERSON], Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] А про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним протоколу загальних зборів, визнання недійсними публічних торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування реєстрації права власності задоволено - до набрання законної сили за цією справою накладено заборону на вчинення дій, спрямованих на відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] ( колишня назва вул. К.Цеткін в м. Дніпропетровську), реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 212352312101, загальною площею 265,1 кв.м., житловою площею 186,6кв.м, що належить на праві власності [PERSON] Хорхе (РНОКПП [NUMBER]). [PERSON] [PERSON] Хорхе та [PERSON] 9 листопада 2016 року уклалидоговір позики (а.с. 100). За умовами п.1.1 та 2.1 договору позики та [PERSON] передає 600\~000,00 грн., а [PERSON] [PERSON] Хорхе приймає позику. Пункт 4.1. договору позики стверджує, що позика надається у готівковому порядку. В забезпечення зобовязань за раніше зазначеними договором позики [PERSON] [PERSON] Хорхе та [PERSON] уклали договір іпотеки від 09.11.2016р., посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 3465 (а.с. 91 - 95). За п. 1.2 договору іпотеки предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] (колишня назва вул. К.Цеткін в м. Дніпропетровську), реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 212352312101. За пунктом 1.3 договору іпотеки сторони визначили вартість майна предмету іпотеки в 1000000,00 грн. Таким чином, договори позики та іпотеки були укладені на наступний день після судової заборони на вчинення дій спрямованих на відчуження в будь-який спосіб на предмет іпотеки. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України), які не були стороною правочину, на час розгляду справи судом не мають права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендують на те, щоб майно в натурі було передано їм у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. З урахуванням особливостей мети забезпечення позову заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України). Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-ІV від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", сам по собі не може бути підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо. Таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України у постановах від 25 травня 2016 року № 6-605цс16, від 24 травня 2017 року №6-640цс17, від 18 січня 2017 року №6-2552цс16 та від 30 травня 2018 року № 61-1223св17. З огляду на наведене, позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 09.11.2016 р. між [PERSON] [PERSON] Хорхе та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 3465 підлягають задоволенню. Крім того, за положенням ч.1 та 3 ст. 1087 ЦК України - розрахунки за участю фізичних осіб, не пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України. На виконання вимог статті 1087 Цивільного кодексу України та відповідно до статей 33 та 40 Закону України "Про Національний банк України" Правління Національного банку України винесло постанову N 210 від 06.06.2013р. «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 липня 2013р. за N 1109/23641 за п.2 якої фізичні особи мають право здійснювати розрахунки на суму, яка перевищує 150 000 гривень, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку на поточний рахунок, внесення та/або перерахування коштів на поточні рахунки (у тому числі у депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті). Отже, надання позики розміром 600 000,00 грн. у готівковому порядку, як про це зазначено умовами п.4.1 договору позики, є порушенням граничного розрахунку, встановленого Національним банком України, що у свою чергу є порушенням ч.3 ст. 1087 ЦК України та ст. 203 ЦК України та застосування наслідків, передбачених ст. 215 ЦК України у вигляді недійсності такого правочину. Здійснення розрахунку за договором позики у спосіб, який порушує встановлений порядок розрахунків поряд з тією обставиною, що за день до укладення такого договору ухвалою суду накладено арешт на це майно за позовом до учасника правочину та послідуючому укладанні договору іпотеки вказує на те, що позика не мала реального характеру, сторони цього договору уклали його лише з метою можливості подальшої реєстрації публічного обтяження на квартиру іпотеки, що зроблено виключно з метою створення перешкоди власникові майна, у якого квартира вибула без його волі, у витребуванні такого майна. За положенням ст. 234 ЦК України - фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 серпня 2017 р. у справі № 6-2690цс16). Тобто укладення правочину з метою ускладнення виконання рішення суду про витребування майна без реального факту виконання правочину має наслідком визнання такого правочину недійсним. Отже, є обґрунтованими і вимоги щодо визнання недійсним договору позики від 9 листопада 2016 року, укладеного між [PERSON] [PERSON] Хорхе та [PERSON]. Щодо позовних вимог про витребування із незаконного володіння [PERSON] [PERSON] Хорхе квартири [ADDRESS] суд приходить до необґрунтованості таких вимог через наступне. У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу від 01.10.1987р. серія V АК №366324 (а.с. 6) між [PERSON] та [PERSON] Станіславовою, яка прийняла прізвище чоловіка [PERSON] укладено шлюб. За договором купівлі -продажу квартири від 21.04.2000р., завіреним приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за №837 (а.с. 7) [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Аналогічним договором завіреним приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за №839 (а.с. 8) [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] Обставини того, що після проведення ремонтних робіт дані квартири були обєднані в одну квартиру, а тому 14.11.2013р. в Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції позивачка отримала свідоцтво про право власності на квартиру № 13 у вказаному будинку, з номером права власності № 12809103 були встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017року по справі №201/15400/16-ц (а.с. 139-145). За положенням статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка діяла на час придбання квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже[ADDRESS] та 14 в будинку № 8 по вул. К. Цеткін в м. Дніпропетровськ є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і подальші реконструкції квартир в єдину за №13 є також сумісною власністю подружжя за положенням ч.1 ст. 60 СК України. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017року по справі №201/15400/16-ц було встановлено, що проміжним власником квартири, яка вибула з законного володіння позивачки, є [PERSON]. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2016р. № 201/6047/16-ц, 30.05.2016р. був укладений договір купівлі-продажу квартири з [PERSON]С та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим номером 568. Після вчинення даної угоди [PERSON]С вступила до складу учасників ТОВ «Сільгосптандем», в якості внеску до статутного капіталу внесла придбану квартиру, яка є предметом позову. 15.06.2016р. були проведені загальні збори учасників ТОВ «Сільгосптандем», на яких було розглянуто питання про збільшення статутного капіталу Товариства та про включення до складу учасників [PERSON]С Постановою Господарського суду Запорізької області від 05.09.2016р. визнано ТОВ «Сільгосптандем» банкрутом, в якому зазначено, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Сільгосптандем№5 від 06.05.2016р. у звязку з незадовільним фінансовим станом вирішено припинити діяльність Товариства шляхом його ліквідації, створено ліквідаційну комісію. Також затверджений порядок проведення ліквідаційної процедури, яким, зокрема встановлений строк для предявлення вимог кредиторів у два місяці з моменту внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Отже, з цього слідує, що ще до моменту придбання квартири ТОВ «Сільгосптандем» перебувало в статусі ліквідації і після того як [PERSON]С придбала спірну квартиру та увійшла до складу засновників Товариства (відповідно до Протоколу № 7 від 15.06.2016р.), це підприємство з 17.06.2016р. знову набуло статусу «в стані припинення» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до якого мається загальний доступ. 23.08.2016р. до господарського суду Запорізької області звернувся голова ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосптандем» із заявою про порушення справи про банкрутство, 25.08.2016р. Господарським судом Запорізької області було відкрито провадження у справі № 908/2234/16 за заявою ТОВ «Сільгосптандем» про порушення справи про банкрутство даного Товариства. 05.09.2016р. Господарським судом Запорізької області ТОВ «Сільгосптандем» було визнано банкрутом, була відкрита ліквідаційна процедура та на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України було розміщено відповідне повідомлення про визнання боржника ТОВ «Сільгосптандем» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Договір про організацію та проведення аукціону від 12.09.2016р. №1209/16, за яким замовником аукціону зазначено ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СІЛЬГОСПТАНДЕМ" в особі його ліквідатора, не містить жодних послинь на проведення цих публічних торгів в виконання судового рішення. Так, згідно свідоцтва, виданого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], 28.10.2016р. були проведені торги з реалізації майна банкрута, тобто ТОВ «Сільгосптандем», в результаті яких відповідач [PERSON] Хорхе придбав квартиру квартири [ADDRESS] (колишня назва вул. К. Цеткін в м. Дніпропетровську), реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 212352312101, загальною площею 265,1 кв.м., житловою площею 186,6кв.м, яка вибула з законного володіння позивачки. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017р. апеляційна скарга відхилена, рішення залишено без змін. Отже, наведене рішення набуло законної сили. За положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких підстав, раніше наведене не підлягає встановленню. Проте, слід зазначити, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017року по справі №201/15400/16-ц в задоволенні позову [PERSON] в частині витребування із незаконного володіння [PERSON] [PERSON] Хорхе квартиру [ADDRESS] було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2017р. таке рішення суду першої інстанції залишено без змін. Отже, судами першої та апеляційної інстанцій вже надано правову оцінку вказаним обставинам, яка зводиться до того, що позов є передчасним без скасування торгів за якими було набуто право власності, а за положенням ч.2 ст. 388 ЦК України неможливо витребувати майно, що придбано добросовісним набувачем з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення. Посилання позивача на постанову Донецького апеляційного господарського суду по справі №908/2234/16 та доводи щодо дій [PERSON]С та ТОВ «Сільгосптандем», ліквідатора ТОВ «Сільгосптандем» направлених на укладення фіктивних договорів задля реалізації квартири, що була отримана незаконним шляхом, не мають значення для цієї справи, оскільки позовних вимог про визнання торгів з реалізації майна банкрута, тобто ТОВ «Сільгосптандем», в результаті яких відповідач [PERSON] Хорхе придбав квартиру [ADDRESS] (колишня назва вул. К.Цеткін в м. Дніпропетровську), реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 212352312101, загальною площею 265,1 кв.м., житловою площею 186,6кв.м. та жодним чином не доводять обізнаність [PERSON] Хорхе про незаконність придбання квартири, тобто не заперечують його добросовісність. Через зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог в частині витребування із незаконного володіння [PERSON] [PERSON] Хорхе квартири [ADDRESS]. На підставі ст.141 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів [PERSON] [PERSON] Хорхе та [PERSON] на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. з кожного. Враховуючи викладене,\~на підставі\~ст.ст.203,215,216,234, 388, 1087 ЦК України, , ст.ст.12, 13, 76,77,81, ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280-282, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

Outcome: dismissed