Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], яким просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором №LGХRFB06820139 від 12 вересня 2006 року у розмірі 24045 (двадцять чотири тисячі сорок п'ять) гривень 81 (вісімдесят одна) копійка, з яких: 1240 (одна тисяча двісті сорок) гривень 03 (три) копійки - це заборгованість по кредиту; 58 (п'ятдесят вісім) гривень 56 (п'ятдесят шість) копійок - це заборгованість по процентах за користування кредитом; 644 (шістсот сорок чотири) гривні 47 (сорок сім) копійок - це заборгованість з комісійної винагороди за надання фінансового інструменту; 20481 (двадцять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня 52 (п'ятдесят дві) копійки - це сума пені за несвоєчасність виконання грошових зобов'язань за договором; 1621 (одна тисяча шістсот двадцять одна) гривня 23 (двадцять три) копійки - це сума штрафу за порушення виконання грошових зобов'язань за договором, а також понесені судові витрати. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 01 серпня 2014 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначив, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) йому відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 02 липня 2014 року та 01 серпня 2014 року (шляхом публікації в пресі оголошення про виклик), та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 ЦПК України занесена до журналу судового засідання. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), 12 вересня 2006 року, звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ: 14360570) шляхом підписання та подання заяви позичальника №LGХRFB06820139 від 12 вересня 2008 року, якою просив видати йому строковий кредит у розмірі 2019 (дві тисячі дев'ятнадцять) гривень 93 (дев'яносто три) копійки з метою придбання товару та сплати страхового платежу (а.с.4). Підписавши заяву позичальника №LGХRFB06820139 від 12 вересня 2008 року, [PERSON] також підтвердив, що ця заява разом із запропонованими ПРИВАТБАНКОМ Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (СТАНДАРТ) і тарифами, складає між ним та банком кредитно-заставний договір, оригінал якого він отримав (а.с.4). За кредитно-заставним договором, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у межах сум, вказаних у заяві позичальника, тобто у сумі 2019 (дві тисячі дев'ятнадцять) гривень 93 (дев'яносто три) копійки, на строк 12 місяців, з 12 вересня 2008 року по 12 вересня 2009 року включно, шляхом перерахування: 1843 (одна тисяча вісімсот сорок три) гривні на рахунок №260034793, відкритий у ОД «Райффайзен Банк Аваль», з призначенням платежу "Перерахування коштів згідно рахунку-фактури № Рубеж-2895 від 12.09.2008р."; 176 (сто сімдесят шість) гривень 93 (дев'яносто три) копійки на сплату страхового платежу на поточний рахунок Страхової компанії ЗАТ СК "Добробут та Захист" № 26500178 в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит зі сплатою відсотків у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 66 (шістдесят шість) гривень 66 (шістдесят шість) копійок, шляхом сплати кожного місяця, з 12 по 19 число кожного місяця, платежу у розмірі 239 (двісті тридцять дев'ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок (а.с.4,5-7,38). П'ятнадцятого вересня 2008 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" перерахував 1843 (одна тисяча вісімсот сорок три) гривні на поточний рахунок № 260034793, відкритий у ОД «Райффайзен Банк Аваль», з призначенням платежу «Перерахунок коштів згідно з рахунком-фактурою № Рубеж-2895 від 12 вересня 2008 року» (а.с.35) та 176 (сто сімдесят шість) гривень 93 (дев'яносто три) копійки на сплату страхового платежу на поточний рахунок Страхової компанії ЗАТ СК "Добробут та Захист" № 26500178 в ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (а.с.34). Третього квітня 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], яким просив стягнути з нього заборгованість, що виникла за кредитно-заставним договором №LGХRFB06820139 від 12 вересня 2008 року (а.с.1-2). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником у цьому зобов`язанні, отриманого ним кредиту, сплати процентів за його користування та комісійної винагороди. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 12 вересня 2008 року, [PERSON] та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" уклали змішаний кредитно-заставний договір №LGХRFB06820139, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредиту) банк взяв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у розмірі 2019 (дві тисячі дев'ятнадцять) гривень 93 (дев'яносто три) копійки, а [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду за надання фінансового інструменту на умовах, визначених заявою позичальника №LGХRFB06820139, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка")(СТАНДАРТ), тарифами (а.с.4,5-7,38). Сторони договору встановили, що банк зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 2019 (дві тисячі дев'ятнадцять) гривень 93 (дев'яносто три) копійки шляхом перерахування 1843 (одна тисяча вісімсот сорок три) гривні на рахунок №260034793 з призначенням платежу "Перерахування коштів згідно рахунку-фактури № Рубеж-2895 від 12 вересня 2008 року (а.с.35) та 176 (сто сімдесят шість) гривень 93 (дев'яносто три) копійки на сплату страхового платежу на поточний рахунок № 26500178 в ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (а.с.34). На підтвердження факту виконання банком як кредитодавцем, вказаного зобов'язання, позивач надав меморіальні ордери (а.с.34,35). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач та відповідач, як сторони кредитно-заставного договору встановили, що кредит надається позивачем строком на 12 місяців, з 12 вересня 2008 року по 12 вересня 2009 року включно, при цьому позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти (із розрахунку у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом) та щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 66 (шістдесят шість) гривень 66 (шістдесят шість) копійок, шляхом сплати кожного місяця, з 12 по 19 число, платежу у розмірі 239 (двісті тридцять дев'ять) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок. Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором №LGХRFB06820139 від 12 вересня 2008 року (а.с.3), виписки по рахунку [PERSON] (а.с.59,60), з урахуванням сплат здійснених останнім (а.с.60,61), позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. У зв'язку з чим, у [PERSON], як позичальника, перед ПРИВАТБАНКОМ, як кредитодавцем, станом на 19 березня 2014 року утворилась заборгованість у вигляді: 1240 (одна тисяча двісті сорок) гривень 03 (три) копійки - це заборгованість по кредиту; 58 (п'ятдесят вісім) гривень 56 (п'ятдесят шість) копійок - це заборгованість по процентах за користування кредитом; 644 (шістсот сорок чотири) гривні 47 (сорок сім) копійок - це заборгованість з комісійної винагороди за надання фінансового інструменту. Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання у вигляді повернення кредиту, сплати процентів та комісійної винагороди за надання фінансового інструменту, на підставі кредитно-заставного договору (а.с.4,5-7), а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту, сплати процентів та комісійної винагороди за надання фінансового інструменту. Тому матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості, де: 1240 (одна тисяча двісті сорок) гривень 03 (три) копійки - це заборгованість по кредиту; 58 (п'ятдесят вісім) гривень 56 (п'ятдесят шість) копійок - це заборгованість по процентах за користування кредитом; 644 (шістсот сорок чотири) гривні 47 (сорок сім) копійок - це заборгованість з комісійної винагороди за надання фінансового інструменту, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, кредитно-заставним договором №LGХRFB06820139 від 12 вересня 2008 року встановлено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту, за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні (положення пункту 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (СТАНДАРТ)). Також, кредитно-заставним договором №LGХRFB06820139 від 12 вересня 2008 року встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 (п'ятсот) гривень та 5% від суми позову (положення пункту 5.3. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (СТАНДАРТ)). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором №LGХRFB06820139 від 12 вересня 2008 року (а.с.3), виписки по рахунку [PERSON] (а.с.59,60), з урахуванням сплат здійснених останнім (а.с.60,61), позичальник несвоєчасно сплачував кредит та проценти, у тому числі більше ніж на 30 днів. У зв'язку з чим, банк використав своє право на нарахування пені та штрафу, а у [PERSON], як позичальника, виник обов'язок сплатити зазначену пеню, розмір якої склав 20481 (двадцять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня 52 (п'ятдесят дві) копійки, а також штраф у розмірі 1697 (одна тисяча шістсот дев'яносто сім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок. При цьому, судом враховано, що штраф та пеня є різновидами такого виду забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, а тому їх одночасне застосування і стягнення не призводить до подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а тому не свідчить про порушення положень частини першої статті 61 Конституції України. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з нього пені, розмір якої склав 20481 (двадцять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня 52 (п'ятдесят дві) копійки, а також штрафу у розмірі 1697 (одна тисяча шістсот дев'яносто сім) гривень 76 (сімдесят шість) копійок., також слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи, що відповідачем не було вчинено фактичних дій, передбачених частиною третьою статті 267 ЦК України, судом, до спірних правовідносин не застосовувались положення цієї статті. При цьому, на виконання положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, судом враховано висновки Верховного Суду України, надані ним у постанові від 20 листопада 2013 року, прийнятої у справі №6-126цс13. Отже, оскільки право позивача, як кредитора у грошовому зобов`язанні, порушене саме відповідачем, воно підлягає судовому захисту, при цьому у спосіб, що правильно визначений позивачем. Зважаючи на викладене, позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.14), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved