Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON], з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів, а також прав та інтересів свого неповнолітнього сина [PERSON] (далі за текстом - первісний позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 17.09.2014р. (а.с. 92)) стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 6284,23грн. та складається з вартості квартирної плати і послуг з утримання будинку та прибудинкової території, судових витрат і виконавчого збору; вселити позивача та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у квартиру [ADDRESS] та встановити порядок користування квартирою, згідно якого виділити позивачу та його сину житлову кімнату з балконом, позначену на плані №5 площею 17,50кв.м., а відповідачу [PERSON] з дітьми - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити в користуванні житлові кімнати, позначені на плані №6 площею 17,60кв.м. та №7 площею 10,60кв.м. Кухню, коридор, санвузол і ванну залишити в спільному користуванні сторін. Позов обґрунтований тим, що позивач незважаючи на те, що фактично не проживав в квартирі сплачував комунальні послуги, в т.ч. згідно наказів суду, а оскільки квартира перебуває в державному житловому фонді, відповідач, яка проживає у квартирі [ADDRESS] та фактично користувалася комунальними послугами зобов'язана відшкодувати позивачу понесені ним витрати. Крім того, відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою позивачем та його сином, а тому з метою захисту прав на житло необхідно примусово вселити позивачів у квартиру та встановити порядок користування квартирою. В дане судове засідання позивач не з'явився, 23.09.2014р. подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю (а.с. 103). Відповідач [PERSON] щодо позову заперечила, подала зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа КП «КВЖРЕП №9», згідно якої просить визнати позивача та його сина такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS], так як не проживають в ній більше шести місяців. Заперечуючи щодо первісного позову та звертаючись з зустрічним, [PERSON] вказала, що за комунальні послуги вона сплачує, що підтверджується відповідними платіжними документами. Перешкод у користуванні квартирою позивачами не вчиняла, разом з тим, позивач самостійно виїхав з помешкання та тривалий час без поважних причин не проживав у квартирі, а тому втратив право на користування нею. В дане судове засідання відповідач за первісним позовом не з'явилася, 23.09.2014р. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, зустрічну позовну заяву підтримала повністю, в задоволенні первісного позову просила відмовити (а.с. 101). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, 06.10.2014р. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи. суд при вирішенні спору виходить з наступного. Згідно рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18.09.2013р. №464 було внесено зміни до договору найму житлового приміщення та відкрито особовий рахунок на [PERSON] на квартиру [ADDRESS], що складається з трьох кімнат жилою площею 45,02кв.м. і кухні, сім'я 4 чоловіки, у зв'язку зі смертю наймача [PERSON]. Особовий рахунок на [PERSON] - закрити (а.с. 96). Згідно поквартирної картки наданої ВЖРЕП №9, наймачем квартири [ADDRESS] значиться з 18.09.2013р. первісний позивач - [PERSON], який прописаний (зареєстрований) за даною адресою з 05.07.1996р. та є сином [PERSON] (а.с. 95). Також, з поквартирної картки вбачається, що наймачем квартири [ADDRESS] була [PERSON], яка померла [INFO] Крім того, у квартирі зареєстровані її дочка [PERSON] (дата реєстрації 09.10.1998р.), [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (сини [PERSON].), а також з 28.12.2013р. зареєстрований [PERSON], [INFO] (син [PERSON].). Відповідно до ч.1 ст. 64 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, позивач та відповідач за первісним позовом, будучи зареєстрованими у квартирі [ADDRESS], як члени сім'ї колишнього наймача [PERSON], є споживачами комунальних послуг і згідно статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та ст. 64 ЖК України, зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги та нести відповідальність як солідарні боржники. З матеріалів справи вбачається, що комунальні послуги (послуги опалення, газо, водо та електро - постачання) оплачувалися як первісним позивачем так і первісним відповідачем, що підтверджується, зокрема, фіскальними чеками та роздруківкою з особового рахунку по квартирі (а.с. 19, 85, 86, 102, ). Не проживання позивача за місцем своєї реєстрації не позбавляє його обов'язку сплачувати комунальні послуги у разі смерті наймача. Крім того, накази суду про стягнення з нього боргу як зі споживача, не оспорені, а частину коштів сплачувалися первісним позивачем самостійно. Тому, вимоги щодо стягнення з первісного відповідача стягнутих в примусовому порядку та сплачених самостійно первісним позивачем витрат на комунальні послуги, витрат виконавчого провадження та судового збору, а всього в сумі 6284,23грн., є необґрунтованими. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині необхідності постановлення рішення про вселення позивача та його сина у квартиру, первісний позивач посилається на вчинення йому перешкод у проживанні у помешканні відповідачем, в підтвердження чого надав акти від 02.04.2013р. та від 02.08.2013р. оформлені комісією до складу якої входили представники третьої особи - ВЖРЕП №9 (а.с. 13, 14). Проте, суд вважає, що вказані акти не є належними доказами того, що [PERSON] чинила перешкоди [PERSON] та його сину [PERSON] у користуванні квартирою. Зі змісту вказаних актів вбачається, що обставини неможливості проживання первісного позивача у квартирі з 2000 року через протидію відповідача зафіксовані з його слів та не підтверджені поясненнями свідків. В актах вказується про неналежний догляд відповідача за квартирою та про наявність заборгованості за комунальні послуги, спричинення шуму у квартирі. При цьому, в акті від 02.04.2013р. вказується, що на час перевірки в квартирі перебував малолітній син відповідача, який не відкрив двері. На час складання актів син позивача [PERSON] взагалі не був зареєстрований у квартирі [ADDRESS]. Надані позивачем інші докази (повідомлення про відмову внесення відомостей до ЄРДР від 29.03.2013р., лист на ім'я начальника служби у справах дітей Косяк Н.Г. від 05.04.2013р. (а.с. 63) також не свідчать про вчинення відповідачем перешкод у користуванні квартирою. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом вказала, що позивач самостійно виїхав з квартири та проживає разом зі своєю дружиною за іншою адресою. У позивача були власні ключі від квартири і він міг безперешкодно відкривати ними замок на вхідних дверях та заходити до помешкання. Будь-яких перешкод у користуванні позивачем та його сином квартирою не здійснювала, а лише заперечувала щодо реєстрації останнього в квартирі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також дали свідчення про відсутність перешкод з боку відповідача у користуванні квартирою позивачем та його сином. Зокрема, свідок [PERSON] вказала, що знає сторін давно, однак про конфлікт дізналася рік назад, до цього конфлікту між сторонами не було. Позивач в квартирі не проживає. Свідок [PERSON] вказав, що є другом цивільного чоловіка відповідача, проживає в іншому населеному пункті та по мірі потреби інколи ночує в квартирі відповідача. Влітку 2013 року свідок залишився в квартирі один, двері були зачинені на замок, однак позивач відчинив двері сам, зайшов до квартири та запитав де його сестра. Позивача в квартирі свідок бачив декілька разів, перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Свідок [PERSON] вказав, що є цивільним чоловіком відповідача за первісним позовом та проживає з нею у квартирі, знає її брата (позивача), який неодноразово приходив до квартири. Позивач мав свої ключі від вхідних дверей до квартири та самостійно заходив до неї. В квартирі є ліжко для позивача. Спору між сторонами щодо проживання позивача у квартирі не має, перешкод у проживанні не чинили. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини неможливості проживання його та сина у квартирі [ADDRESS], у зв'язку з вчиненням перешкод у цьому з боку відповідача, а тому в позові в цій частині слід також відмовити. Разом з тим, відмовляючи в позові в частині вселення позивача у квартиру, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову про визнання [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS], у зв'язку з не проживають в ній більше шести місяців. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є наймачем квартири та зареєстрований в ній. Зі змісту пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вбачається, що в силу статті 61 ЖК України, саме житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення, зокрема, саме вони вправі, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. При цьому, суд наголошує, що згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, підставою для звернення з позовом до суду є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача. Проте, звертаючись з зустрічним позовом [PERSON] не вказала які її права та інтереси порушено відповідачем за зустрічним позовом, не доведено цього і при розгляді справи в суді, а тому суд вважає, що зустрічний позов до [PERSON] є необґрунтованим. Вимоги до неповнолітнього [PERSON] також задоволенню не підлягають за недоведеністю позову. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Однак, при розгляді справи судом було встановлено наявність спору між сторонами щодо порядку користування квартирою [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, квартира складається з трьох жилих кімнат, кухні, ванної кімнати, туалету, балкону та коридору (технічний паспорт а.с. 11,12). Як вказувалося вище, в квартирі зареєстровано 5 осіб, разом з тим, в ній проживає чоловік [PERSON] [PERSON] без реєстрації шлюбу та з пояснень відповідача займають кімнату під номером 5, площею 17,50кв.м. Тому, враховуючи обставини, що фактично склалися при користуванні квартирою, враховуючи, що кімнати під номером 5 та під номером 6 мають майже однакову площу, необхідність забезпечення користуванням усіма мешканцями квартири допоміжними нежитловими приміщеннями, суд вважає за необхідне встановити наступний порядок користування квартирою: - виділити в користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату позначену на плані під №5 площею 17,60кв.м.; - виділити [PERSON] з дітьми - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] житлові кімнати, позначені на плані під №6 площею 17,50кв.м. та під №7 площею 10,60кв.м.; - кухню, коридор, туалет, ванну кімнату та балкон залишити в спільному користуванні сторін. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, первісний позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати покладаються на сторін пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial