Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою від 15.09.2008 року в сумі 6000 Євро або у гривневому еквіваленті 61640 грн. 42 коп. та 3% річних від вищевказаної суми, а саме 810 Євро або у гривневому еквіваленті 8321 грн. 46 коп., а всього 6810 євро або 69961 грн. 88 коп.. Представник позивача [PERSON] в подальшому неодноразово уточнював позовні вимоги у зв'язку із збільшенням курсу Євро по відношенню до гривні. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до розписки від 15.09.2008 року [PERSON] зобов'язався повернути позивачу кошти в сумі 6000 Євро протягом трьох місяців в строк до 15.12.2008 року. Розписка була написала відповідачем власноручно. У визначений строк відповідач не повернув вказану суму коштів. Позивач неодноразово спілкувався з відповідачем по телефону та шляхом направлення СМС повідомлень аж до кінця 2012 року. Відповідач не заперечував проти обов'язку повернути кошти, просив зачекати ще, та дати йому можливість зібрати всю суму коштів. В телефоні позивача збереглись СМС повідомлення від відповідача, що свідчить про переривання строку позовної давності. Просить визнати причину пропуску строку позовної давності поважною та поновити цей строк, стягнути з [PERSON] на користь позивача борг у сумі 6000 Євро або 97084 грн. 80 коп., 3% річних від вказаної суми в розмірі 810 Євро або 13106 грн. 44 коп., а всього 6810 Євро або 110191 грн. 24 коп. В судовому засіданні 13.03.2014 року позивач [PERSON] позовні вимоги та викладені в позові обставини підтримав. Пояснив, що відповідач [PERSON] 15.09.2008 року придбав у нього автомобіль МАН 26403 та в той же день позичив у нього 6000 Євро нібито на дорогу додому та на придбання деяких речей для придбаного автомобіля, про що була останнім складена розписка. Відповідач зобов'язався повернути вказану суму протягом 3-х місяців. Однак свої зобов'язання не виконав, 6000 Євро не повернув. Він неодноразово телефонував відповідачу з приводу повернення вказаної суми коштів, а також направляв СМС повідомлення, що мало місце в 2012 році. Просить поновити строк звернення до суду з даним позовом з поважних причин, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В наступні судові засідання позивач не являвся, про розгляд справи був повідомлений належним чином. В розгляді справи приймав участь представник позивача - [PERSON]. Представник позивача - [PERSON] в судових засіданнях підтримав уточнені позовні вимоги [PERSON]. Пояснив, що відповідач [PERSON] власноруч написав розписку про отримання коштів від позивача в розмірі 6 000 Євро та зобов'язався їх повернути до 15.12.2008 року. Вказану розписку слід вважати письмовим договором позики, оскільки основні умови стосовно суми позики та дати її повернення - вказані. Відповідач в письмових запереченнях та його представник в судовому засіданні заперечували факт отримання коштів, однак це спростовується розпискою [PERSON], спілкуванням сторін по телефону з приводу повернення грошових коштів та текстом СМС повідомлення з телефону позивача, про яке повідомлялось суду про привітання зі святами. В 2012 році відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки позивача з приводу повернення коштів, отриманих по розписці. Зі змісту СМС повідомлення, направленого відповідачем [PERSON] на номер телефону позивача, стало зрозумілим, що останній не має бажання повертати борг. Крім того, представник позивача пояснив, що 19.02.2013 року позивачем було подано позов до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою, який помилково було направлено до Криворізького районного суду м.Кривого Рогу. Ухвалою від 28.02.2013 року позов було повернуто позивачу за непідсудністю. Після чого, 21.05.2013 року позивач звернувся з даним позовом до Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу. Вважає, що строк позовної давності був перерваний визнанням відповідачем обов'язку по поверненню боргу по розписці, що зафіксовано в СМС повідомленнях за 2012 рік. Просив визнати поважними причину пропуску строку позовної давності та поновити цей строк з поважних причин. Також пояснив, що курс Євро встановлений НБУ по відношенню до гривні станом на 25.06.2014 року збільшився відносно того, який був при подачі позовної заяви до суду та становить 1618 грн. 08 коп. за 100 Євро. У зв'язку з чим була уточнена сума, яка підлягає стягненню з відповідача у гривневому еквіваленті та становить: 6000 Євро - 97084 грн. 80 коп., 3% річних від вказаної суми в розмірі 810 Євро, що становить по курсу НБУ станом на 25.06.2014 року - 13106 грн. 44 коп., а всього 6810 Євро, що по курсу НБУ станом на 25.06.2014 року становить - 110191 грн. 24 коп. Просить уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином. Його інтереси в суді на підставі договорів про надання юридичних послуг від 15.10.2013 року та від 01.09.2014 року представляла [PERSON]. Із письмових заперечень відповідача (а.с.73-74) слідує, що з позовом він не згоден із слідуючих обставин. Позивач є для нього сторонньою людиною. Приблизно у вересні 2008 року між ним та позивачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки МАН 26403, який був придбаний ним за 30000 Євро. З продавцем [PERSON] він розплатився частково, залишок суми склав 5000 Євро. Позивач передав йому придбаний у нього автомобіль, який був доставлений в м.Кривий Ріг за місцем проживання відповідача. Після ретельного обстеження придбаного транспортного засобу та користування ним протягом трьох днів він зателефонував позивачу та повідомив, що бажає повернути автомобіль та отримати виплачені за нього кошти, оскільки останній виявився у несправному стані, але позивач відмовився від такої пропозиції. [PERSON] відремонтував транспортний засіб та в телефонній розмові з позивачем запропонував йому, щоб кошти, витрачені на ремонт автомобіля були зараховані в рахунок його боргу за придбання машини. Позивач на зазначену пропозицію погодився. Залишок суми, яку відповідач був винен позивачу за мінусом ремонту автомобіля - було перераховано його дружиною на картковий рахунок повідомлений позивачем [PERSON] в розмірах: 10000 грн., 900 грн. та 1200 грн. Після цього, з позивачем вони не підтримували зв'язок, претензій один до одного не мали. Майже через 4 роки та 6 місяців [PERSON] звернувся з даним позовом до суду про повернення боргу за розпискою, однак в позові не вказує на що і для чого він позичив кошти невідомій людині. Вважає, що встановлений законодавством трирічний строк позовної давності закінчився в грудні 2011 року. Позов подано з пропуском строку позовної давності. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також відповідачем 02.09.2014 року подано до суду заяву (а.с.177), із якої слідує, що відповідач вважає пропущеним строк позовної давності звернення позивача [PERSON] з позовом до нього про стягнення коштів за борговою розпискою. Договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався. відповідно до п.31 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2012р. №5 зазначено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", у спорах забороняється вимагати повернення боргу, строк давності якого минув. Тому позовна давність за позовом про стягнення боргу за борговою розпискою застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Зі сплином строків давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (про стягнення неустойки). Просить відмовити в задоволенні позову у зв'язку із сплином строків позовної давності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що строк позовної давності по вимогам щодо стягнення коштів з [PERSON] за борговою розпискою від 15.09.2008 року - сплив, оскільки в грудні 2008 року позивачу стало відомо про порушення відповідачем зобов'язань по поверненню боргу по вказаній розписці. Позивач звернувся з позовом лише в травні 2013 року. Позивачем та його представником не було доведено суду, що строк позовної давності було перервано. Просить суд винести рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухав позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідив письмові докази у справі, суд вважає встановленими наступні обставини. 15.09.2008 року [PERSON] складена розписка про те, що він 15.09.2008 року у [PERSON], який проживає в [ADDRESS] позичив кошти в сумі 6000 Євро та зобов'язується повернути їх протягом трьох місяців (а.с.7, 97). Із листа Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" від 25.03.2014 року слідує, що за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року грошові перекази на ім'я [PERSON] (ІПН [NUMBER]) відсутні (а.с.108). Згідно копії листа відокремленого підрозділу -західне територіальне управління Приватного акціонерного товариства "МТС УКРАЇНА" від 18.11.2013 року, направленого на ім'я [PERSON] вбачається, що тексти СМС повідомлень не зберігаються на обладнанні МТС (а.с.116). Із листа Приватного акціонерного товариства "Київстар" від 04.06.2014 року, наданого на ухвалу суду про витребування доказів слідує, що абонентська інформація зберігається в ПрАТ "Київстар" впродовж останніх 3-х років, а тому надати інформацію за період з 2008 року по 24.05.2011 року виявилось неможливим (а.с.131). Номер мобільного телефону позивача [PERSON] - [NUMBER], номер мобільного телефону [PERSON] - [NUMBER], що не заперечується представниками сторін. В період з 23.09.2011 року по 31.12.2013 року абонент номеру [NUMBER] здійснював вихідні телефонні дзвінки на номер мобільного телефону [NUMBER]: 21.06.2012 року, 27.06.2012 року, 30.06.2012 року, 18.07.2012 р., 01.08.20012р., 12.09.2012 року, а також були направлені текстові СМС повідомлення на номер відповідача: 07.09.2012 року. 12.09.2012 року [PERSON] отримав текстове СМС повідомлення від [PERSON] (а.с.210-211). Надати інформацію про зміст СМС повідомлень Приватне акціонерне товариство "МТС УКРАЇНА" не має технічної можливості (а.с.209, 242). Згідно виписки щодо руху грошових коштів за період з 25.02.2009 року по 10.04.2009 року по рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON] слідує, що 10.04.2009 року на вказаний рахунок надійшла з Криворізького відділення "Південне" ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" готівка в розмірі 900 грн. (а.с.178-179,181-182). Станом на 25.06.2014 року офіційний курс НБУ становить 1618,08 грн. за 100 Євро (а.с.197). Також встановлено, що [PERSON] 19.02.2013 року звертався в Криворізький районний суд Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. Ухвалою від 28.02.2013 року вказану позовну заяву було повернуто позивачу за непідсудністю справи вказаному суду (а.с.244-247). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з договору позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі коштів. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу Приписами ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] власноруч 15.09.2008 року склав розписку, з якої слідує, що він позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 6000 Євро. Строк повернення суми позики, визначений розпискою - протягом трьох місяців, закінчився 16.12.2008 року. Відповідач в добровільному порядку не повернув вказану суму боргу, у зв'язку з чим позивачем був нарахований борг з урахуванням 3% річних від суми заборгованості. До письмових заперечень відповідача та пояснень представника відповідача наданих в судовому засіданні стосовно того, що дана розписка була складена [PERSON] не на підтвердження факту отримання коштів від позивача у сумі 6000 Євро, а у зв'язку з тим, що останній зобов'язаний був віддати вказану суму коштів, як залишок, за придбаний у [PERSON] автомобіль МАН 26403, суд відноситься критично та не може їх взяти до уваги, оскільки в самій розписці йдеться про те, що відповідач позичив гроші у позивача. Інших доказів суду а ні відповідачем, а ні його представником суду надано не було. Також встановлено, що знайшов своє підтвердження в судовому засіданні факт того, що відповідач [PERSON] дійсно 10.04.2009 року перерахував позивачу через відділення "Південне" в м.Кривий Ріг Публічного акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" грошові кошти в сумі 900 грн. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вказаних норм закону, судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Виходячи із змісту ст.60 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні позивачем та представником позивача не доведено у встановлений законом спосіб, що телефонні дзвінки здійснені позивачем в 2012 році на мобільний телефон відповідача [PERSON] стосувались саме повернення коштів, отриманих по розписці. Також не доведено, що позивач дійсно спілкувався саме з відповідачем по телефону та з приводу повернення грошових коштів. Зміст СМС повідомлень, про які зазначав позивач і його представник, суду не надані, оператори мобільного зв'язку - ПрАТ "МТС Україна" та ПрАТ "Київстар", послугами яких користувались сторони, не мають технічних можливостей надати тексти таких СМС повідомлень, оскільки вони не зберігаються на обладнанні компаній мобільного зв'язку. Письмовий текст СМС повідомлення, направленого сторонами, яке, як зазначав в судовому засіданні позивач та його представник, зберігається в мобільному телефоні позивача та воно стосується привітання зі святом. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст.257, ч.2 ст.258 та ч.3 ст.267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність -1 рік. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, що було зроблено відповідачем [PERSON] та його представником під час розгляду даної справи. Приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України, передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Приписами ч.1, 3 ст.264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Позивачем [PERSON] та його представником у належний спосіб не доведено суду, що в даному випадку мало місце переривання строку позовної давності після перерахунку грошових коштів 10.04.2009 року, у зв'язку з визнанням відповідачем зобов'язання по поверненню коштів по розписці. Таких доказів суду не надано. Загальний строк позовної давності закінчився 10.04.2012 року. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Із розписки відповідача [PERSON] про отримання коштів від 15.09.2008 року слідує, що виконання зобов'язань мало настати протягом трьох місяців, тобто до 15.12.2008 року. Отже, позивачу з 16.12.2008 року стало відомо про порушення своїх прав щодо повернення суми позики, а тому з цього моменту у позивача виникло право на пред'явлення позовної вимоги до відповідача. Однак, в подальшому відповідач частково перерахував позивачу 10.04.2009 року грошові кошти в сумі 900 гривень. Таким чином, було перервано строк позовної давності. Після переривання строк позовної давності починається заново. Отже позивачу з 11.04.2009 року стало відомо про порушення своїх прав щодо повернення залишку суми позики, а тому з цього моменту у позивача виникло право на пред'явлення позовної вимоги до відповідача. Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] до Криворізького районного суду Дніпропетровської області - 19.02.2013 року (а.с.246), до Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області - 21.05.2013 року (а.с.10), який надійшов до суду 31.05.2013 року, що підтверджується штампом суду (а.с.3), тобто після спливу 3-х років з початку перебігу позовної давності. Договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався. Загальний строк позовної давності встановлений законом - минув. Встановлено, що ніяких заходів щодо повернення суми позики позивач своєчасно, на протязі трьох років з 11.04.2009 року - не приймав. У встановлений законом строк своїм правом по примусовому стягненню з відповідача заборгованості - не скористався. Належних доказів про поважність причин пропуску строку позовної давності позивач та представник позивача суду не надали. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.266 ЦК України - зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги щодо сплати суми позики з урахуванням 3% річних від простроченої суми. Суд не знаходить поважних підстав для поновлення позивачу та його представнику строку позовної давності, а тому у поновленні строку позовної давності - необхідно відмовити. Встановивши обставини по справі, та з'ясувавши положення чинного законодавства України, яке регулює спірне питання, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, слід відмовити позивачу [PERSON] в стягненні з відповідача [PERSON] на його користь сплаченої суми судових витрат в загальному розмірі 1102 грн. 61 коп.

Outcome: dismissed