Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб з відповідачем виявився невдалим. Чоловік не бере участі у веденні домашнього господарства та не надає належної матеріальної допомоги сім'ї. Відповідач не здатен підтримувати нормальної атмосфери в сім'ї, дбати про побудову сімейних відносин, що засновуються на взаємній любові, повазі, дружбі, взаємодопомозі. Вважає, що призначати їм з чоловіком строк для примирення буде недоцільно, оскільки протягом останніх років нею вживалися спроби налагодити їхні стосунки і їм так і не вдалося створити нормальної сім'ї та вийти на належний рівень взаємовідносин, взаєморозуміння та довіри. Шлюб носить лише формальний характер. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Також, оскільки протягом всього часу окремого проживання з відповідачем за донькою доглядає саме вона, вважає, що і в подальшому донька має залишитись проживати з нею. До початку розгляду справи по суті відповідач подав до суду письмові заперечення в яких вказав, що більшість наведених у позовній заяві відомостей не відповідають дійсності, а вимоги позивача необґрунтовані та безпідставні. Зазначив, що під час спільного проживання позивач та дитина знаходились на його повному матеріальному забезпеченні. Протягом першого року роздільного проживання він віддавав позивачу близько 60-80% свого доходу, який він мав на той час. З кінця лютого-початку березня 2011 року вони проживають окремо, це було їхнє спільне рішення, яке було викликане необхідністю зменшення кількості побутових конфліктів до мінімуму, так як такі побутові непорозуміння негативно впливали на їхню дитину. При цьому ними спільно було прийнято рішення стосовно того, що сімейні стосунки між ними не припиняються. Просить залишити позовну заяву про розірвання шлюбу без задоволення в зв'язку із тим, що у цій позовній заяві наведена неправдива, неповна та недостовірна інформація стосовно їхньої сім'ї, а також у зв'язку із тим, що задоволення даного позову суперечить інтересам їхньої дитини. Вжити заходів щодо примирення їхнього подружжя, а саме встановити максимально припустимий термін для їхнього з позивачем примирення, протягом якого їхні шлюбні стосунки будуть збережені. Навіть якщо протягом цього терміну вони не дійдуть згоди щодо подальшого сімейного життя вони, принаймі, зможуть укласти взаємовигідний договір щодо здійснення батьківських прав та обов'язків. У разі відмови у встановленні терміну для примирення їхнього подружжя встановити, що дитина має проживати разом з ним. Так як в нього з дитиною дуже багато спільних інтересів, час який вони з нею проводять разом завжди проходить цікаво та різноманітно. Він забезпечений стабільною добре оплачуваною роботою, місцем для проживання, не вживає алкоголь, не палить, займається спортом, музикою, має вищу технічну освіту, а також достатньо високий культурний рівень. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю за всіх обставин викладених у позові. Просили позов задоволити повністю.Крім того позивачка пояснила, що вже більше чотирьох років вона з відповідачем не проживає, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, і примирення між ними не можливе, оскільки шлюб існує формально. При цьому просить суд залишити дитину на виховання з нею, враховуючи те, що дитина постійно з нею проживає, і вона надасть найбільш ефективне піклування про дитину. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та підтримав подані на позовну заяву заперечення, також пояснив, що позивачка має намір вивезти дитину у м. Миколаїв, що позбавить його побачення з дитиною. Також дитина має намір проживати з ним, і він надасть все необхідне виховання для неї. Відповідач дійсно підтвердив той факт, що вони з дружиною більше трьох років не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Дитина протягом вказаного часу проживає з мамою. Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони з 15 вересня 2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1126, що підтверджується оригіналом повторного свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14 травня 2009 року. Згідно положень ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що протягом тривалого часу( більше трьох років) сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків, втратили один до одного почуття любові та поваги, перспектив для збереження сім'ї не вбачається, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є цілком обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Також, судом встановлено, що від спільного проживання в шлюбі сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №568. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 24.03.2000 року належить квартира [ADDRESS]. На даний час [PERSON] та [PERSON] проживають та зареєстровані у вищевказаній квартирі. Згідно довідки КЗ "РОЦПЗН" №624 від 25.02.2015 року [PERSON] на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога на даний час не перебуває. Відповідно до "Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок", схваленої Постановою Верховної Ради України №475-ХІУ від 05 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Згідно принципу п.6 "Декларації прав дитини" від 20 листопада 1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. В судовому засіданні не встановлено, та не підтверджено належними та допустимими доказами те, що позивач зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами чи веде аморальний спосіб життя, що може зашкодити розвиткові дитини. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] з нею є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та бзпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Згідно ст. 5 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. При задоволенні позову, суд виходить з загальних засад цивільного законодавства, а саме вимог справедливості, добросовісності та розумності. При цьому суд виходить з вимог Конституційного суду України у рішенні від 2 листопада 2004 року, де вказано, що справедливість є одним із загальнолюдських вимірів права. На підставі викладеного та

Outcome: approved