Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, згідно якого просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини від його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] залишити на проживання із нею. Судові витрати поклати на відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Додатково відповідач пояснив, що він разом із позивачкою та сином [PERSON] проживають за однією адресою. Всі оплати по комунальних послугах оплачує він, крім того утримання дитини він повністю взяв на себе. Також вказав, що він є інвалідом третьої групи, та потребує значних коштів на лікування та підтримання здоров"я на належному рівні. Тому вважає, що якщо аліменти і мають бути призначені, то не більше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що оскільки син [PERSON] проживає з ними в одній квартирі, тому вимога позивача щодо визначення місця проживання дитини є передчасною. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07 травня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 406, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 066203. Свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №173738, актовий запис №2256 підтверджується, що батьком [PERSON], 14 серпня 2012 року, є [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім"ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитну не може бути меншим, ніж 30 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Статтею183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З оглянутої довідки про доходи №402 від 16.05.2016 року вбачається, що [PERSON], працює в Центральній міській лікарні на посаді медсестри по масажу фітотерапевтичного відділення, що підтверджується також записом трудової книжки АХ№909138 заведеної на [PERSON] 20 березня 2002 року. З довідки МСЕК серіїАВ №0404743 вбачається, що відповідачу встановлена третя група інвалідності. Судом також встановлено, що сторони проживають за однією адресою, оплату за житлово-комунальні послуги вносить відповідач, що підтверджується наданими суду квитанціями. На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 182, 183 СК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимога позивача в частині визначення проживання дитини не підлягає до задоволення, оскільки як встановлено судом, сторони проживають за однією адресою, тому така вимога є передчасною та безпідставною в силу ст. 161 ч. 1 СК України. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial