Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

представник позивача просить суд визнати за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] померлої [INFO] року, право власності на об'єкт нерухомості, земельну ділянку площею 3,05 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, право на яку у спадкодавця виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07 травня 2001 року, обґрунтовуючи позов наступним. [INFO] року, у віці 88 років, померла їхня мати [PERSON], яка до дня смерті проживала у [ADDRESS]. Факт смерті матері підтверджується актовим записом про смерть № 40 від 14 грудня 1998 року, зареєстрованим виконкомом Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 14 грудня 1998 року. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 3,05 га, яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказане право власності на земельну ділянку, виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07.05.2001 року, тобто після її смерті. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-ІУ "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи зазначені у заповіті. Вказане право на земельну ділянку є спадковим, яке після смерті чоловіка, згідно її заповіту, фактично перейшло до мене, її сина, єдиного спадкоємця за заповітом. Спадщина ним прийнята шляхом звернення з заявою про її прийняття до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори та оформлення спадкових прав на частину спадкового майна, житловий будинок. Спадкова справа заведена нотаріусом зазначеної вище нотконтори та зареєстрована в реєстрі за № 351. Правом власності, згідно частини першої статті 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплаває із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно частини 1 статті 125 Земельного кодексу України, у редакції діючій на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку посвідчується оригіналом державного акта виданого у відповідності до частини 1 статті 126 цього Кодексу. Згідно п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 ( зареєстрованого в МЮ України 22. 02. 2012 року за № 282/20595) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а відповідно до пункту 4.20 вказаного Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. За життя матері у неї в установленому порядку не виникло право власності на земельну ділянку та вона не встигла отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку, а відтак на час відкриття спадщини був відсутній правовстановлюючий документ який би підтверджував це майнове право. За таких умов, коли правовстановлюючий документ на земельну ділянку спадкодавця за життя не було видано, а відтак її юридичне право власності на земельну ділянку на час смерті не було підтверджено, нотаріальна контора не може визнати його право спадкоємця на земельну частку (ділянку), яка законом віднесена до нерухомого спадкового майна, а тому 03 квітня 2013 року за вих. № 814/01-16 нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» \в редакції Закону N 5037-УІ від 04.07.2012 року\, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в разі смерті особи, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду стосовно речових прав не нерухоме майно, що набрало законної сили. Враховуючи, що власник нерухомого майна померла і згідно частини 4 ст. 25 ЦПК України її цивільна правоздатність припинилася в момент смерті, його право власності на земельну ділянку визнано та підтверджено після смерті та він не може особисто отримати правовстановлюючий документ на неї чи належним чином уповноважити другу особу здійснити вказану вище дію, виникла необхідність звернутися до суду для визнання права власності на об'єкт нерухомості, земельну ділянку площею 3,05 га яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07 травня 2001 року, за мною, спадкоємцем за заповітом. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Частиною першою ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Представник відповідач в особі Черняхівської сільської ради Кагарлицького району Київської області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджено телефонограмою, проте до суду не з'явився. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. При цьому представник відповідача про причини своєї неявки не повідомив, не подав відзив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши надані позивачем письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Вимогами ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-ІУ "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. [INFO] року, у віці 88 років, померла мати позивача [PERSON], яка до дня смерті проживала у [ADDRESS]. Факт смерті [PERSON] підтверджується актовим записом про смерть № 40 від 14 грудня 1998 року, зареєстрованим виконкомом Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 14 грудня 1998 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку площею 3,05 га, яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказане право власності на земельну ділянку, виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07.05.2001 року, тобто після її смерті. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи зазначені у заповіті. Вказане право на земельну ділянку є спадковим, яке після смерті чоловіка, згідно її заповіту, фактично перейшло до позивача, її сина, єдиного спадкоємця за заповітом. Спадщина позивачем прийнята шляхом звернення з заявою про її прийняття до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори та оформлення спадкових прав на частину спадкового майна, а саме: на житловий будинок. Спадкова справа заведена нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори та зареєстрована в реєстрі за № 351. Правом власності, згідно частини першої статті 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплаває із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно частини 1 статті 125 Земельного кодексу України, у редакції діючій на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку посвідчується оригіналом державного акта виданого у відповідності до частини 1 статті 126 цього Кодексу. Згідно п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 ( зареєстрованого в МЮ України 22. 02. 2012 року за № 282/20595) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а відповідно до пункту 4.20 вказаного Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. За життя спадкодавця в установленому порядку не виникло право власності на земельну ділянку та спадкодавець не встигла отримати Державний акт на право власності на земельну ділянку, а відтак на час відкриття спадщини був відсутній правовстановлюючий документ який би підтверджував це майнове право. За таких умов, коли правовстановлюючий документ на земельну ділянку спадкодавця за життя не було видано, а відтак її юридичне право власності на земельну ділянку на час смерті не було підтверджено, нотаріальна контора не може визнати позивачу право спадкоємця на земельну частку (ділянку), яка законом віднесена до нерухомого спадкового майна, а тому 03 квітня 2013 року за вих. № 814/01-16 нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи, що власник нерухомого майна померла і згідно частини 4 ст. 25 ЦПК України її цивільна правоздатність припинилася в момент смерті, його право власності на земельну ділянку визнано та підтверджено після смерті та він не може особисто отримати правовстановлюючий документ на неї чи належним чином уповноважити другу особу здійснити вказану вище дію, виникла необхідність звернутися до суду для визнання права власності на об'єкт нерухомості, земельну ділянку площею 3,05 га яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07 травня 2001 року, тому позовні вимоги підлягають до задоволення та визнання за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] померлої [INFO] року, право власності на об'єкт нерухомості, земельну ділянку площею 3,05 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Черняхівської сільської ради Кагарлицького району, право на яку у спадкодавця виникло та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданим 25 лютого 2002 року, згідно рішення 13 сесії Черняхівської сільської ради Кагарлицького району 23 скликання від 07 травня 2001 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved