Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість у розмірі 20942,08 гривні за кредитним договором без номера від 18.01.2013 р. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.01.2013 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, скаладють між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Одночасно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачних цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову. У зв'язку зі порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2017 р. має заборгованість 20942,08 грн., яка складається з наступного: 590,53 грн. - заборгованість за кредитом, 15264,43 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3613,69 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських постуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 973,43 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання, в якому просив розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Також надав письмові пояснення, в яких зазначив, що з розрахунку заборгованості та тарифів, доданих до позовної заяви, вбачається, що нарахування комісії за даним типом карт не передбачено, в колонці "Комісія та пеня" відображається нарахування тільки пені. Щодо формули нарахування процентів на поточну та на прострочену заборгованість пояснив, що до 04.2014 р. діяла наступна формула нарахування процентів: нарахування процентів на поточну заборгованість: N*M/365*Y=Z, де N-поточне тіло кредиту, М-процентна ставка, 360/365 - кількість днів у році, Y-кількість днів, за які здійснюються нархування, Z-сума нарахованих процентів. З 04.2014 р. банком були внесені зміни до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів в частині розрахунку процентів, згідно яких у разі виникнення прострочених зобов'язань проценти нараховуються в подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Діючі з 04.2014 р. формули нарахування процентів: нарахування процентів на поточну заборгованість: N*M/365 (2 або 1)*Y=Z, N-заборгованість за кредитом (поточне тіло кредиту, нараховані відстотки та санкції (в попередньому місяці)), M-процентна ставка, 360/365 - кількість днів у році, 2 або 1 - коефіцієнт процентної ставки (1-застосовується у разі належного виконання зобов'язань, 2-підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості), Y- кількість днів, за які здійснюється нарахування, Z-сума нарахованих процентів. Формула нарахування процентів на прострочену заборгованість: N*M/365*2*Y=Z, де N - заборгованість за кредитом (прострочене тіло кредиту, виставлені до сплати та не погашені проценти та санкції станом на перше число попереднього місяця), М- процентна ставка, 360/365 - кількість днів у році, 2 - коефіцієнт підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, Y - кількість днів, за які здійснюється нарахування, Z-сума нарахованих процентів. У разі зміни процентної ставки розрахунок процентів на заборгованість, що виникла до зміни нараховується за діючою процентною ставкою на момент використання цих коштів, якщо частина боргу використана уже після зміни процентної ставки, розрахунок процентів на цю частину заборгованості здійснюється за новою процентною ставкою. Дана умова не діє при нарахуванні процентів на прострочену заборгованість. При розрахунку процентів цифри, починаючи з третього знака після коми, відкидаються. Сума після коми ручного розрахунку може відрізнятися від розрахунку, який доданий до позову у зв'язку з автоматичним заокругленням (а.с. 69-70, 85-86). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов не визнала, вказавши, що позивач стверджує, що підписана [PERSON] заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку скаладає між ним та банком договір. Однак це суперечить змісту самої заяви, в якій зазначено, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг. Підписаної її довірителем Пам'ятки клієнта, в якій відображені всі основні умови кредитування, позивач не надав. Не містять підпису відповідача і вказані у заяві Умови, а відповідно відсутні належні і допустимі докази, які б стверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі її довіритель, підписуючи заяву. В анкеті - заяві [PERSON] не зазначено, що йому видавалася будь-яка картка, її номер, вид та ліміт. Довідка, яку надає позивач як на підтвердження видачі на підставі кредитного договору № б/н від 18.01.2013 р. кредитної картки № 5211537900912176 з терміном дії 03/16, не є належним та допустимим доказом, оскільки вона не підписана уповноваженою особою та не підтверджує факту отримання [PERSON] картки за таким номером та не має прив'язки до конкретного договору. Щодо тарифів, про які йдеться у заяві, то зі змісту долученого витягу з Тарифів обслуговуання кредитних карт "Універсальна" вбачається, що в ньому йдеться про тарифи у 2013, 2014, 2015 роках, а тому зрозуміло, що з цими тарифами її довірителя не могло бути ознайомлено 18.01.2013 р. Тарифів відповідного зразка, зазначеного в Умовах та правилах надання банківських послуг з підписом її довірителя, банком не надано. Таким чином, з матеріалів справи не можливо встановити, чи був укладений будь-який договір між сторонами, якщо так, то який та на яких умовах. Не можливо встановити чи видавалася її довірителю картка, на підставі якого договору, яка саме, за яким номером та строком дії, чи отримував він таку картку, коли саме та чи розписувався про її отримання. Щодо розрахунку заборгованості, то слід зазначити, що позивачем у позовній заяві вказано, що [PERSON] встановлений кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн., однак заборгованість по тілу кредиту складає 590,53 грн. Вказана сума не підтверджена будь-яким доказом, відсутні дані про те, що банк приймав рішення про збільшення кредитного ліміту. У своїх додаткових поясненнях представник позивача зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості та тарифів, доданих до позовної заяви, вбачається, що нарахування комісії за даним типом карт не передбачено, в колонці "Комісія та пеня" відображається нарахування тільки пені. Проте з виписки за період з 01.01.2009 р. по 30.05.2017 р. вбачається, що з даної картки щомісячно утримувалася комісія в розмірі 15,00 грн., починаючи з 07.02.2013 р. по 09.08.2014 р., що суперечить поясненням позивача. Більше того, сума комісії зараховувалася в тіло кредиту, що і призвело до незаконного збільшення з 300,00 грн. до 590,53 грн. Крім того, дослідженням розрахунку заборгованості встановлено, що позивачем нараховувалися проценти до 01.09.2014 р., виходячи з розміру процентної ставки 20,40 %, з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. - 34,80 %, з 01.04.2015 р. по 28.02.2017 р. - 43,20 %. Більше того, як визнано позивачем, ним з квітня 2014 року була змінена формула нарахування відстоків, які з цього часу нараховуються не тільки на тіло кредиту, але і на нараховані відсотки та санкціїї в попередньому періоді, а також 28.01.2013 р. та 19.09.2013 р. збільшено розмір пені відповідно до 50 грн. та 100,00 грн. До позовної заяви долучений витяг з Умов та правил надання банківських послуг згідно з п. 1.1.3.2.1 якого банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта. Якщо банк протягом 7 днів не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається що він приймає нові умови. Стверджуючи, що саме ці Умови та правила складають між банком та [PERSON] кредитний договір, позивач порушив ці умови, оскільки свого обов'язку щодо інформування в строк не менше як за 7 днів про зміну тарифу не виконав, доказів виконання не надав. А тому є безпідставним нарахування процентів у більшому розмірі, так само як неправомірним є збільшення пені та штрафу без повідомлення клієнта. За таких обставин, процентна ставка 20,40 % річних є фіксованою та не може змінюватись протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до тарифів банку, як про це стверджує позивач, оскільки без дотримання вимог ст. 1056-1 ЦК України така умова договору є нікчемною. Крім того, зі змісту позовної заяви, додаткових пояснень та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення грошових зобов'язань за один і той самий період позивачем нараховано як пеню, так і штрафи, внаслідок чого її довірителя двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності. Враховуючи те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те ж порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України. Просила у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Однак, якщо суд все ж таки прийде до переконання, що мало місце укладення кредитного договору між її довірителем та позивачем, внаслідок чого виникли кредитні зобов'язання, просила відмовити у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Пропуск зумовлений тим, що кредитний ліміт був викорстаний востаннє 19.01.2013 р., жодних платежів на погашення заборгованості не вчинено, строк виконання зобов'язання є 25 число місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, тобто з 26 лютого 2013 року розпочасся перебіг строку позовної давності, саме з цієї дати позивачу стало відомо про порушення його права. Таким чином, 26.02.2016 р. був останнім днем трирічного строку позовної давності, який позивач пропустив та про поновлення якого не просив (а.с. 114). Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, ознайомившись з письмовими поясненнями представника позивача, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається. Стаття 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~про договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до копії анкети заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку [PERSON] від 18.01.2013 р., останній погодився з тим, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Він зобовязується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Вказана заява містить особистий підпис [PERSON] У заяві зазначені персональні дані клієнта, додаткова інформація та інформація про працевлаштування. У ній також мається посилання на те, що Памятка клієнта є відривною частиною анкети, яка залишається у клієнта. У полі «Прошу надати мені перелічені нижче послуги» платіжна картка «Універсальна» з поміж інших карток виділена жирним шрифтом (а.с. 5, 82, 98). До матеріалів позову також долучені світлокопії паспорта [PERSON] з підписом останнього, датованим 18.01.2013 р. (а.с. 31). Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 7-30) та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с. 6), які долучені до позову, не містять підпису відповідача, а в матеріалах позову відсутні допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи розумів останній, підписуючи вищевказану заяву, тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 18.01.2013 р. Більше того, у вказаних Тарифах мається посилання на зміну тарифів у 2014 р. 2015 р., які відбулися на підставі відповідних наказів банку (а.с. 77-81, 93-97, 101-105), з якими не міг бути ознайомлений відповідач, підписуючи заяву 18.01.2013 р. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором без номера від 18.01.2013 р., укладеного між ПриватБанком і клієнтом [PERSON], станом на 28 лютого 2017 року загальна сума заборгованості становить 20942,08 гривні, яка складається з: 590,53 гривень - заборгованість за кредитом; 15264,43 гривень - заборгованість за процентами, 3613,69 гривні - заборгованість за комісією; 1473,43 гривні - штрафи (а.с. 3-4, 74-75, 90-91, 99-100). Випискою по рахунку № 5211 **** **** 2176, яка згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін'юсту від 12.04.2012 р. № 578/5 має статус первинних документів, підтверджено, що 18 січня 2013 року з вказаного рахунку було здійснено купівлю товарів на суми 91,98 грн., 37,24 грн., а 19 січня 2013 року отримано через банкомат готівкові кошти в сумі 100,00 гривень, що свідчить про те, що відповідач отримав кредитну картку № 5211 **** **** 2176, користувався нею, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки, знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за кредитним договором. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт виникнення кредитних правовідносин між сторонами на підставі анкети-заяви [PERSON] від 18.01.2013 р. та користування останнім кредитною карткою № 5211 **** **** 2176. Щодо умов кредитування та розрахунку заборгованості суд виходить з наступних міркувань. Як встановлено в судовому засіданні та вказано позивачем у позовній заяві [PERSON] був встанововлений кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн. Однак, згідно позовних вимог до складу заборгованості включено заборгованість за кредитом в розмірі 590,53 грн., хоча до матеріалів справи не долучено будь-якого доказу, який свідчив би про зміну кредитного ліміту в сторону його збільшення. Більше того, як вбачається з виписки по рахунку за період з 01.01.1999 р. по 30.05.2017 р. (а.с. 71-73), [PERSON] щомісячно нараховувалася комісія з 08.02.2013 р. по 09.08.2014 р. (08.02.2013 р. - 15 грн.; 12.03.2013 р. 15 грн.; 11.04.2013 р. 15 грн.; 31.05.2013 р. 15 грн.; 03.08.2013 р. 15 грн.; 07.08.2013 р. 15 грн.; 15.08.2013 р. 15 грн.; 11.09.2013 р. 15 грн.; 10.10.2013 р. 15 грн.; 08.11.2013 р. 15 грн.; 06.12.2013 р. 15 грн.; 11.01.2014 р. 15 грн.; 07.02.2014 р. 15 грн.; 07.03.2014 р. 15 грн.; 09.04.2014 р. 15 грн.; 09.05.2014 р. 15 грн.; 07.06.2014 р. 15 грн.; 05.07.2014 р. 15 грн.; 09.08.2014 р. 15 грн.) всього на суму 285 грн. Вказана сума була включена до тіла кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 3-4), хоча згідно письмових пояснень представника позивача нарахування комісії за кредитним договором [PERSON] не передбачено. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати суму заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 300,00 грн. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із ч. 3 вказаної норми фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У ч. 4 вказаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Як встановлено в судовому засіданні, зазначено позивачем у позовній заяві та підтверджується розрахунком заборгованості, [PERSON] був встанововлений кредитний ліміт\~ у розмірі 300,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 20,40 % на рік (з розрахунку 360 днів в році) на суму залишку заборгованості за кредитом. З такою відсотковою ставкою та порядком її нарахування відповідач був згідний, що підтверджується його історією користування кредитними коштами до 19.01.2013 р. Натомість, з розрахунку заборгованості (а.с. 3 - 4) вбачається, що з 01.09.2014 р. відповідачу був змінений тарифний план умов його кредитування, внаслідок чого з 01.09.2014 р. відсотки за користування кредитом були збільшені до 34,80 %, з 01.04.2015 р. - до 43,20 %. Шляхом преведення математичних розрахунків встановлено, що і порядок нарахування процентів змінився, внаслідок чого суттєво збільшилася відповідальність боржника. Про зміну порядку нарахування процентів підтвердив у своїх письмових поясненнях і представник позивача. Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач був належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки в односторонньому порядку та порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, про проведення зміни його тарифного плану, зокрема, в чому полягали такі зміни, що призводило до збільшення його відповідальності, хоча відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Крім того, згідно розрахунку заборгованості\~ будь-які дії, які свідчили б про прийняття умов про збільшення відсоткової ставки, [PERSON] не вчиняв. Тому суд вважає, що заборгованість по несплачених процентах повинна вираховуватись виходячи з базової відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування слід проводити в тому порядку та на тих умовах, які застосовувалися з початку користування кредитною карткою, та на які погодився боржник з врахуванням вказаної позивачем формули: N*M/365*Y=Z, де N-поточне тіло кредиту, М-процентна ставка, 360/365 - кількість днів у році, Y-кількість днів, за які здійснюються нархування, Z-сума нарахованих процентів. Враховуючи те, що з часу виникнення заборгованості має місце 1462 дні прострочення (з 26.02.2013 р. по 28.02.2017 р.), процентна відсоткова ставка на рік складає 20,40 %, заборгованість за кредитом становить 300,00 грн., тому шляхом проведення математичних розрахунків суд приходить до висновку, що заборгованість по несплачених процентах за період з 26.02.2013 р. по 28.02.2017 р. складає 248,54 грн. (300*20,40%/100/360*1462). Як встановив суд та підтверджується даними\~ розрахунку заборгованості, саме такого порядку розрахунків дотримувався позивач, нараховуючи відсотки за 20,40 - процентною ставкою. Вказане свідчить, що саме на таких умовах було укладено договір № б/н від 18.01.2013 р., з такими умовами та порядком нарахування процентів був ознаймлений [PERSON], на такі умови погодився, підписавши анкету-заяву від 18.01.2013 р. та користуючись кредитними коштами. Отже, загальна сума заборгованості за процентами складає 254,98 грн. (6,44 грн. (нараховані проценти до 08.02.2013 р.)+ 248,54 грн.(нараховані проценти за період з 26.02.2013 р. по 28.02.2017 р.). Щодо нарахування штрафів (фіксованої частини та процентної складової) та пені/комісії суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на користь банку 3613,69 гривень заборгованості за пенею та комісією та 1473,43 гривні нарахованих штрафів. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що обидва стягнення нараховуються за порушення строків по кредиту. При цьому, суд звертає увагу, що сума в розмірі 3613,69 грн. заявлена як заборгованість за пенею, про що ствердив у своїх письмових поясненнях представник позивача, та відображена вона у позиції № 14 розрахунку заборгованості (а.с. 3-4). Однак, з виписки по рахунку (а.с. 71-73) вбачається, що суми, які увійшли до складу заборгованості за пенею, відображені як штраф за прострочку за кредитом. Враховуючи заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а також що в судовому засіданні встановлені суперечності по нарахуванні пені в розмірі 3613,69 гривень, законність та порядок їх нарахування не встановлені, підстав для обрахунку розміру пені немає.\~\~ При визначенні розміру штрафу суд враховує, що згідно п. 2.17.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному сайті ПриватБанку та які діяли на час укладення відповідачем кредитного договору, його розмір при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Тому, враховуючи те, що 5 % від суми заборгованості, наявної у спірний період з врахуванням проведених вище судом розрахунків, складає 27,43 грн. ((300,00 грн.(тіло кредиту)+ 248,54 грн.(нараховані %))*5%/100%)), + 500 грн., розмір штрафу становить 527,48 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № б/н від 18.01.2013 р. станом на 28.02.2017 р. складає 1076,02 гривень, яка складається з 300,00 гривень - заборгованості за кредитом, 248,54 гривень - заборгованості за процентами, 527,48 гривень - заборгованості за штрафами. Відповідачем було подано до суду заяви про застосування строку позовної давності (а.с. 114). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то\~ початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. [PERSON] являвся користувачем платіжної картки "Універсальна", за якою порядок розрахунків визначений помісячно з врахуванням погашення як заборгованості за тілом кредиту, так і сплати процентів. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписок по рахунку, відповідач [PERSON] не здійснив жодного погашення за наданим кредитом. Щодо автоматичного погашення простроченої заборгованості 12.06.2014 р. на суму 86,31 грн., то суд звертає увагу на те, що згідно виписки по рахунку № 9992 **** 8624656 з вказаного рахунку відбулося автоматичне списання коштів для погашення заборгованості по карті 52**76. Сума в розмірі 86,31 грн. утворилася внаслідок нарахування бонусів в розмірі по 5,00 грн. за покупки, здійснені 07.02.2013 р., 11.03.2013 р., 10.04.2013 р., 30.05.2013 р., 02.08.2013 р., 06.08.2013 р., 14.08.2013 р., 10.09.2013 р., 09.10.2013 р., 07.11.2013 р., 06.12.2013 р., 10.01.2014 р., 06.02.2014 р., 06.03.2014 р., 08.04.2014 р., 08.05.2014 р., 06.06.2014 р. (а.с. 89 звор.), однак, як вбачається з виписки по рахунку основної картки 5211****2176 будь-яких покупок у вказані дати не проводилося. Враховуючи вказане, немає підстав вважати, що відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання ним боргу перед банком. \~Збільшений позивачем строк позовної давності до 50 років суд не приймає до уваги, оскільки договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України), а правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та правила надання банківських послуг, п. 1.1.7.31 яких встановлено позовну давність тривалістю 50 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки ці Умови та правила не містять підпису позичальника, що також зазначено у правовій позиції Верховоного Суду України, висловленій в справі № 6-16цс15. Враховуючи те, що востаннє відповідач скористався кредитними коштами 19.01.2013 р., згідно умов кредитування погашення заборгованості він повинен був здійснити до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, тобто до 25.02.2013 р., відповідно право вимоги у кредитора виникло з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 26.02.2013 р. та в межах трьохрічного строку позовної давності (до 26.02.2016 р.), однак позов банк подав до суду 23.03.2017 р. (а.с. 38), тобто поза межами строку позовної давності, при цьому банк не порушував питання щодо поновлення строків позовної давності, не зазначив поважності причин пропущення позовної давності, на застосування якої наполягає відповідач, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Тому суд приходить до переконання, що у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити за спливом строку позовної давності. На підставі ст. 61 Конституції України, ст.ст. 253, 254, 256, 257, 260, 261, 267, 530, 536, 549, 551, 610, 611, 612, 625, 634, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1\~ Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed