Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до [PERSON] , в якому ставить питання про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 09.09.2011 року між ПАТ «ВТБ-Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є акціонерне товариство «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 227/2011-86, за яким позивач надав кредит відповідачу у розмірі 110 000,00 гривень. Відповідно до п. 1.1. вищевказаного Договору, Банк надав відповідачу кредит, на умовах зазначених в кредитному договорі, а відповідач зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором. Згідно з умовами кредитного договору, а саме п. 3.2 відповідач зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі 07.09.2029 року, або достроково у випадках, передбачених цим договором. Відповідно до пп. 3.3.1 п. 3.2 договору, проценти за користування кредитом нараховуються Банком за ставкою у розмірі 15,5% річних. У порушення прийнятих на себе зобов`язань [PERSON] за користування кредитними коштами припинив сплачувати. Починаючи з грудня 2018 року позивач неодноразово повідомляв відповідача про неналежне виконання умов кредитного договору, тому що, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦКУ). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ГКУ). Станом на 04.02.2019 року заборгованість за кредитним договором № 227/2011-86 від 09.09.2011 року, становить 126 194,90 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 90 791,83 грн.; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 27 025,26 грн.; пеня на суму простроченої заборгованості за період з 04.02.2018 року по 04.02.2019 року - 8 377,81 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 227/2011-86 від 09.09.2011 року у сумі 126 194,90 гривень та судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Таскомбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного Договору № 227/2011-86 від 09.09.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 110 000,00 грн. на строк до 07.09.2029 року з відсотковою ставкою у розмірі 15,5% річних. Згідно з договором про відступлення права вимоги № 270317 АВ від 27.03.2017 року, ПАТ «ВТБ-БАНК» відступило право вимоги за кредитними договорами ПАТ «Таскомбанк». Однак, в порушення умов договору [PERSON] не сплачував суми кредиту та відсотки за його користування, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України «Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору…» Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України «Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту». Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України «Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 04.02.2019 року має заборгованість - 126 194,90 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 90 791,83 грн.; заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 27 025,26 грн.; пеня на суму простроченої заборгованості за період з 04.02.2018 року по 04.02.2019 року - 8 377,81 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з ст. ст. 549, 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. В той же час, відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення Проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Горлівка Донецька область. Враховуючи те, що відповідач на момент укладання договору і на даний час зареєстрований у м. Горлівка Донецької області, суд приходить до переконання, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у зв`язку з чим Банк повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню за період з 04.02.2018 року по 04.02.2019 року. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягають задоволенню, оскільки вони були нараховані після 14 квітня 2014 року. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за кредитним договором № 227/2011-86 від 09.09.2011 року станом на 04.02.2019 року у розмірі 117 817,09 грн., яка складається з наступного: -заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 90 791,83 грн.; -заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 27 025,26 грн. Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Кредитом в сумі 117 817,09 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1921 грн. 00 коп. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 117 817,09 грн. Отже процентне співвідношення задоволених вимог становить 93,36 % ((117 817,09 грн. - задоволені вимоги) / (126 194,90 грн. - заявлені позовні вимоги )*100%). З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 1793,45 грн. (1921 грн. - сплачений судовий збір * 93,36%), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 1793,45 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial