Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позовну заяву тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2019 року, визнано протиправними дії та бездіяльність Державної казначейської служби України, допущені нею при розгляді заяви (звернення) [PERSON] від 08.08.2019 року. Зобов`язано Державну казначейську службу України надати обґрунтовану та повну відповідь на заяву (звернення) [PERSON] від 08.08.2019 року відповідно до ЗУ «Про звернення громадян». Це рішення не оскаржувалось і набуло законної сили. Серед інших обставин цим рішенням встановлено, що протягом періоду часу з липня 2016 року по травень 2017 року на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у вінницькій області Ковальчук М.О. було подано кілька заяв з доданими до них виконавчими листами з проханням здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішень судів у різних справах за її позовами до Держави Україна в особі різних державних органів шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. 22.05.2017 року [PERSON] зверталась до Головного управління ДКСУ у Вінницькій області із заявами у яких просила повідомити її про кількість і стан виконання виконавчих документів про стягнення коштів на її користь, а також коли і які конкретно дії вчинено на виконання вказаних у заяві рішень, а також які суми на виконання яких саме рішень перераховано на вказаний у заяві рахунок. За наслідками розгляду цієї заяви, листом Головного управління ДКСУ у Вінницькій області № 12-13/573-2284 від 24.05.2017 року повідомлено позивача про те, що на виконання вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845 отримані від [PERSON] виконавчі листи надіслано на виконання до ДКСУ, тому воно не володіє інформацією які конкретно суми на їх виконання були перераховані на рахунок позивачки, оскільки перерахування коштів відповідно до компетенції здійснюється ДКСУ. 06.06.2017 року [PERSON] звернулась з заявою до ДКСУ з проханням надати відповідь на поставлені нею питання у заяві від 22.05.2017 року. За наслідками розгляду цієї заяви, листом ДКСУ № 5-13/4390-11351 від 10.07.2017 року повідомлено позивача про те, що станом на дату відповіді виконані лише два виконавчі листи, зокрема у справах 127/2239/16-ц та 127/2037/16-ц, а питання щодо перерахування коштів на користь [PERSON] по інших чотирьох виконавчих листах (у справах 127/2779/16-ц, 127/15283/16- ц, 127/9997/16-ц, 127/12167/16- ц) розглянеться після виконання судових рішень, що надійшли раніше. 09.04.2019 року та 08.05.2019 року [PERSON] подала заяви до Головного управління ДКСУ у Вінницькій області, у яких просила здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання рішень судів у справах № 127/14443/18 та 127/15455/16-ц шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ДКСУ та повідомити її про результати розгляду заяв письмово відповідно до ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян». Оскільки, [PERSON] не надано відповідей головним управлінням ДКСУ у Вінницькій області на вказані звернення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян», 08.08.2019 року вона направила письмове звернення до ДКСУ у якому просила повідомити: коли і яку конкретно заяву було ДКСУ отримано (дата її заяви, дата її отримання, номер справи, у якій видано виконавчий лист); коли і які конкретно дії було ДКСУ вчинено на виконання вказаних у її заявах рішень з посиланням на дати та номери справ; коли і які конкретно суми на виконання яких саме рішень було ДКСУ перераховано на вказаний у її заявах рахунок; які конкретно причини перешкоджали вчасно перерахувати всі стягнуті на її користь кошти. За результатами розгляду даного звернення, листом ДКСУ № 5-11-11/14941 від 03.09.2019 року надано відповідь, у якій вказано, що у Казначействі за бюджетною програмою 3504030 обліковуються виконавчі листи у справах 127/14443/18 та 127/15455/16-ц тому враховуючи передбачені у державному бюджеті межі бюджетних призначень та черговість надходження рішень до органів Казначейства, питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу у справі 127/14443/18 розглянеться казначейством до кінця 2019 року, а питання щодо перерахування коштів по виконавчому листу в справі 127/15455/16-ц орієнтовано в І півріччі 2020 року за умови належного фінансування програми. Проаналізувавши відповідні норми права та вказані обставини суд також установив, що ДКСУ всупереч ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян» не надано відповідь на всі порушені у письмовому зверненні питання, зокрема, щодо виконання виконавчих листів у інших справах крім справ 127/14443/18 та 127/15455/16-ц, а щодо виконавчих листів у справах 127/14443/18 та 127/15455/16ц не вказано коли і які конкретно дії було ДКСУ вчинено на виконання винесених у них рішеннях відповідно до п.п.38,39 Порядку № 845, чим порушено право позивача на одержання обґрунтованої та повної відповіді на її заяву (звернення) від 08.08.2019 року. Таким чином, рішенням ВОАС від 18.11.2019 року визнано протиправними дії та бездіяльність ДКСУ допущені нею при розгляді заяви (звернення) [PERSON] від 08.08.2019 року. Виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань, тяжкість вимушених змін в життєвих стосунках, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, вважає що розмір моральної шкоди повинен становити 5000 грн. Просила суд, стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] , 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області Бубела Н.А. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнала у повному обсязі, підтримала відзив на позовну заяву. Представник відповідача Державної Казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення зі слідуючих підстав. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2019 року у справі № 120/3288/19а позов [PERSON] до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії та бездіяльність Державної казначейської служби України, допущені нею при розгляді заяви (звернення) [PERSON] від 08.08.2019 року. Зобов`язано Державну казначейську службу України надати обґрунтовану та повну відповідь на заяву (звернення) [PERSON] від 08.08.2019 року відповідно до ЗУ «Про звернення громадян» (а.с.4-7). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За нормою ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Згідно ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян», громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як зазначила позивач, їй була спричинена моральна шкода, яка полягала у стражданнях, тяжкості вимушених змін в життєвих стосунках, зусиллях, які необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди судом враховуються положення п. п. 3, 5, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. З огляду положення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Разом з тим, з огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 5000 грн., є завищеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Враховуючи викладене, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 3000,00 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачами позивачу моральну шкоду. Та як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: partial