Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 06.07.2020 року звернувся до суду з позовною заявою, згідно уточненої редакції якої просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] (далі - діти). В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; зовсім не спілкуються з дітьми; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють жодного інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти, морально та матеріально не підтримують дітей. Отже, відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 04 серпня 2020 року позовна заява прийнята судом до розгляду та призначено підготовче засідання. 24 листопада 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 04.03.2021 суд постановив вирішити справу на підставі наявних доказів (постановити заочне рішення). Позивач, представник позивача повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання представник не з`явився, від нього надійшла заява, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідачі повідомлялися про день та час місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили (тобто не з`явилися без поважних причин), відзив до суду не подавали. Ніяких клопотань, заяв від цих осіб до суду не надходило. Треті особи, повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися, представників не направили, від них надійшли заяви, в яких просять справу розглянути за їхньої відсутності. За письмової згоди представника позивача суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідачі є батьками дітей, що підтверджується змістом свідоцтв про народження останніх (арк.с 12,13). Листом КЗ "Широківський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді" Широківської районної ради Дніпропетровської області повідомлено, що під час неодноразових виїздів до сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що проживали в [ADDRESS] , для проведення відповідної соціальної роботи батьків виявити не вдалося. Будинок, в якому проживала сім`я, за пів року розібраний вщент, відсутні дах та вікна, двері, поперечні стіни, лишилися лише стіни по периметру будинку. Діти проживають більше року в тітки, [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] . Під час спілкування з [PERSON] було з`ясовано, що батьки дітьми не цікавляться, участі в їх утримані та вихованні не беруть. (арк. с 14). В довідці № 415 від 11.06.2020 року виданій Широківською районною філією Дніпропетровського обласного центру зайнятості вказано, що [PERSON] на обліку як безробітна не перебуває (арк. с. 17). У відповіді №13 від 18.06.2020 року наданій філією "Широківський райавтодор" дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" повідомлено, що [PERSON] працював шляховим робітником в період з 21.11.2019 року по 11.06.2020 року. За період роботи зарекомендував себе як кваліфікований спеціаліст своєї справи, не мав жодного дисциплінарного стягнення, на роботі проявляв себе як відповідальний та трудолюбивий працівник (акр. с. 18). Відповідно до відповіді №9 від 01.07.2020 року [PERSON] на момент надання відповіді був працівником ТОВ "Автомагістраль-Схід" з 12.06.2020 року. За період роботи зарекомендував себе як відповідальний та трудолюбивий працівник (арк. с. 19). В характеристиці з місця проживання, виданій депутатом Широківської селищної ради від 02.07.2020 року вказано, що [PERSON] та [PERSON] більше року (на момент складення рішення більше двох років) не проживать та не спілкуються зі своїми дітьми, участі у їх вихованні не приймають, життям та долею не цікавляться (акт. с. 22). Згідно до актів обстеження умов проживання сім`ї відповідачів, складених 10 червня 2020 року, 18 червня 2020 року та 19 червня 2020 року Службою у справах дітей Широківської районної державної адміністрації, за результатами бесіди, прийнято рішення вважати сім`ю [PERSON] та [PERSON] такою, що опинилась в складних життєвих обставинах, а саме: батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (арк. с. 24). Відповідно до відповідей адміністрації КП "Широківська центральна районна лікарня" Широківської районної ради Дніпропетровської області" №271/20 від 12.06.2020 року та №272/20 від 12.06.2020 року повідомлено, що відповідачі на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КП "Широківська центральна районна лікарня" Широківської районної ради Дніпропетровської області" не перебувають та не звертались за медичною допомогою до вищевказаних лікарів (арк. с. 25, 26). Згідно до відповідей КНП "Широківський центр ПМД" Широківської районної ради надано інформацію про стан дітей. Діти задекларовані до сімейних лікарів, по віку щеплені, здорові, на диспансерному обліку не перебувають. Догляд за дітьми здійснюється, умови проживання в сім`ї задовільні. Захворювань, які можуть бути викликані несприятливими соціально-побутовими умовами проживання в сім`ї у дітей не виявлено (арк. с. 27). У відповідях на запити Широківського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області №21/42/786-20 від 15.06.2020 року та №21/42/787-20 від 15.06.2020 року повідомлено, що відповідачи на обліку в Широківському РС не перебували та не перебувають (арк. с. 28, 29). Відповідно до висновку Виконавчого комітету Широківської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області №96/2-19/5 від 06.07.2020 року, захищаючи права та законні інтереси неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] та малолітньої - [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Широківської селищної ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх дітей (арк. с.32). Довідкою від 04.07.2020 року №2554 виданою Виконавчим комітетом Широківської селищної ради підтверджується те що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (арк. с.39). Довідкою від 14.07.2020 року №2553 виданою Виконавчим комітетом Широківської селищної ради підтверджується те що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (арк. с.39). Довідкою від 20.07.2020 року №2553 виданою Виконавчим комітетом Широківської селищної ради надано інформацію про склад сім`ї [PERSON] , яка складається з сина [PERSON] , 2006 року народження, доньки [PERSON] , 2012 року народження, чоловіка [PERSON] , 1972 року народження, доньки [PERSON] , 1993 року народження (арк. с. 47). Згідно з думкою [PERSON] про позбавлення її батьків батьківських прав складеною, представником Служби у справах дітей Широківської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області від 17.11.2020 року №108, на підставі бесіди за присутності тітки [PERSON] , дівчинка дуже задоволена тим, що проживає в родині рідної тітки [PERSON] , тітку називає мамою, а дядька зве татом, розповідає, що відчуває їх підтримку, зі своїми біологічними батьками зовсім не спілкується, проте пам`ятає, але повертатися до них не хоче, має гарний настрій, до школи ходить із задоволенням, має друзів та подруг. Ситуацію, що склалася з її батьками розуміє, має бажання залишитися жити у родині тітки [PERSON] (арк. с. 82). Згідно з думкою [PERSON] про позбавлення його батьків батьківських прав складеною, представником Служби у справах дітей Широківської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області від 17.11.2020 року №107, на підставі бесіди за присутності тітки [PERSON] , хлопець задоволена тим, що проживає в родині рідної тітки [PERSON] , охоче розповідає про свої захоплення та досягнення, успіхи в школі та про майбутнє місце навчання. Зі своїми біологічними батьками зовсім не спілкується, проте пам`ятає їх, але повертатися до них не хоче. [PERSON] відчуває з боку своєї рідної тітки та дядька. Хлопець розповідав, що бачив свого батька, але той зробив вигляд, що його не впізнав. Ситуацію, що склалася з його батьками розуміє, має бажання залишитися у родині тітки [PERSON] (арк. с. 83). Відповідно до витягів №233899230 від 24.11.2020 року та №233898944 від 24.11.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відудження об`єктів нерухомого майна суб`єкта відомостей про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження у дітей немає (арк. с. 95, 96). Таким чином, судом встановлено, що відповідачі по справі протягом тривалого часу не займаються вихованням та матеріальним утриманням свого дітей, ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не проявляє до дітей батьківської уваги та турботи. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі наданих позивачем суду доказів встановлено наступне. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Ст. 151 СК України передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Згідно ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Згідно із Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція), держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, зібрано достатньо доказів, підтверджуючих факт ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, оскільки відповідаіч з дитиною не спілкуються, не цікавляться їх життям, не надають їм моральної підтримки, повністю самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріально не забезпечують, тому суд вважає за необхідне, виходячи з інтересів дітей, позбавити відповідачів батьківських прав відносно дітей. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються з позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить з 01.01.2020 року 2 102 грн. Ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі по 420,40 грн. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved