Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

26 лютого 2015 року позивач ПАТ «ВТБ БАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №R53112457957В від 28 серпня 2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 50 000 грн. 00 коп. строком повернення до 28 серпня 2016 року з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 15% річних. Проте, відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 23 вересня 2014 року у сумі 52 297 грн. 11 коп., що складається з суми кредиту, що залишилася неповернутою боржником - 34 178 грн. 60 коп., суми простроченого боргу по кредиту - 7 463 грн. 56 коп., суми прострочених відсотків по кредиту - 46 грн., 76 коп., суми інфляційних витрат (кредит) - 123 грн. 92 коп., поточної заборгованості за процентами - 34 грн. 23 коп., простроченої заборгованості за процентами - 1 370 грн., 83 коп., 3% річних нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення процентів - 09 грн. 27 коп., суми інфляційних витрат (проценти) - 41 грн. 44 коп., боргу по комісії за обслуговування кредиту - 5 636 грн. 86 коп., та пені за Кредитним договором у сумі - 3 391 грн. 64 коп. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 27 квітня 2015 року, ухваленим у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги задоволені повністю. 16 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, обґрунтувавши свої вимоги тим, що про існування заочного рішення він дізнався випадково, оскільки 04 березня 2016 року на адресу його проживання у м.Києві, отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 лютого 2016 року ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва. Вважає, що суд не повідомив його про розгляд справи належним чином та за адресою: [ADDRESS] він не проживає з 2014 року у зв'язку з окупацією даної місцевості. Просив скасувати зазначене заочне рішення та призначити справу до розгляду в загальному порядку. Так, ухвалою суду від 06 квітня 2016 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення від 27 квітня 2015 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 221/11.5.2 від 02 червня 2014 року (а.с.114), не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, надала суду клопотання з проханням розглянути справу без її участі, зазначила, що наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.113). Ухвалою суду від 18 квітня 2016 року було визнано обов'язковою явку в судове засідання відповідача [PERSON] (а.с.100). Проте, відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом судових повісток (а.с.87,97,98,107), причини своєї неявки суду не повідомив, жодних заяв від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №R53112457957В від 28 серпня 2013 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 50 000 грн. 00 коп. строком повернення до 28 серпня 2016 року з відсотковою ставкою за користування кредитом в розмірі 15% річних (а.с.11-13). Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачем, згідно розрахунку заборгованість за договором №R53112457957В від 28 серпня 2013 року станом на 23 вересня 2014 року складає 52 297 грн. 11 коп., що складається з суми кредиту, що залишилася неповернутою боржником - 34 178 грн. 60 коп., суми простроченого боргу по кредиту - 7 463 грн. 56 коп., суми прострочених відсотків по кредиту - 46 грн., 76 коп., суми інфляційних витрат (кредит) - 123 грн. 92 коп., поточної заборгованості за процентами - 34 грн. 23 коп., простроченої заборгованості за процентами - 1 370 грн., 83 коп., 3% річних нараховані у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення процентів - 09 грн. 27 коп., суми інфляційних витрат (проценти) - 41 грн. 44 коп., боргу по комісії за обслуговування кредиту - 5 636 грн. 86 коп., та пені за кредитним договором у сумі - 3 391 грн. 64 коп. (а.с.6-10). Розв'язуючи вимоги, щодо стягнення пені суд виходить з наступного. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Як установлено судом, пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. З наданого позивачем суду розрахунку пені за кредитним договором вбачається, що сума пені почала нараховуватися з 24 вересня 2013 року по день розрахунку - 23 вересня 2014 року, загальна сума - 3 391 грн.64 коп. (а.с.9). В той же час, відповідно ст.1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, м. Горлівка Донецької області визначено як населений пункт, в якому проводилась антитерористична операція. Суд також зазначає, що виходячи з аналізу норм ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, слід дійти до висновку, що у випадку нарахування пені у період проведення АТО, вона повинна бути скасована. При цьому розпорядження КМУ про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, лише чітко визначає коло осіб, на яких розповсюджується дія норм ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і у сенсі ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не є початком відліку часу з якого розповсюджується заборона на нарахування пені. Як встановлено у судовому засіданні, зареєстроване місце проживання відповідача по справі [PERSON] є місто Горлівка Донецької області, тобто в населеному пункті, який віднесено згідно розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. З його заяви про перегляд заочного рішення також вбачається, що з 2014 року він не проживає за адресою реєстрації, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції у даній місцевості, зазначив адресою свого проживання: [ADDRESS]. З врахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів, а тому банк був зобов'язаний скасувати пеню, нараховану на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором вже з 14 квітня 2014 року. Оскільки відповідач [PERSON] до суду не з'являвся, вжиті судом заходи щодо забезпечення його явки в судове засідання, шляхом винесення ухвали суду від 18 квітня 2016 року про визнання його явки обов'язковою - результатів не дали, суд був позбавлений можливості роз'яснити відповідачеві його право на подання заяви про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені, а тому суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за кредитним договором №R53112457957В від 28 серпня 2013 року, нараховану за період часу з 24 вересня 2013 року до 23 квітня 2014 року в сумі 17 грн. 30 коп. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме сплати судового збору у розмірі 522 грн. 97 коп. та витрат пов'язаних з публікацію оголошення про виклик до суду у розмірі 420 грн. 00 коп. також підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: partial