Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на грошові кошти. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 вересня 1990 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], який було розірвано 10 вересня 2007 року та від якого народився син - [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] помер. Позивачами стверджується, що в період зазначеного шлюбу, а саме - 01.12.2000 року, [PERSON] та [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS]. Придбання квартири було оформлено договором дарування. Як стало відомо позивачам, ця квартира була продана [PERSON] за 27000 доларів США, а грошові кошти залишено на депозиті у відділенні банк "VAВ" в м. Ковелі. Станом на час смерті [PERSON] на його рахунках в цьому банку перебували грошові кошти: 35000 доларів США, 4500 Євро, 67000 грн. Крім цього, після смерті [PERSON] позивачам стало відомо, що він в серпні 2008 року придбав квартиру [ADDRESS] за 19000 доларів США. Як стверджується позивачами, грошові кошти, які використані для придбання цієї квартири - це спільні кошти, нажиті у шлюбі [PERSON] та [PERSON] Таким чином позивачі вважають, що половина з 35000 доларів США - це грошові кошти [PERSON], як частка у спільній сумісній власності подружжя, інша частина в розмірі 9500 доларів США - грошова компенсація вкладу [PERSON] у придбання квартири [PERSON] у серпні 2008 року. Тобто, на думку позивачів, з суми вкладів [PERSON] у банківській установі 26500 доларів США належить [PERSON] Інша частина вкладу в розмірі 17500 доларів США (виділена із спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]) повинна ділитись на чотирьох спадкоємців, а тому [PERSON] повинно належати 4350 доларів США. З врахуванням викладеного, позивачі просили суд визнати право власності [PERSON] на 26500 доларів США та право власності [PERSON] на 4350 доларів США, що знаходяться на рахунку [PERSON] у відділенні банку "VАВ" в м. Ковелі /а.с. 3-4/. Відповідно до ухвали Ковельського міськрайонного суду від 05 травня 2014 року, до участі в справі за даним позовом було залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача /а.с. 50/. Відповідно до ухвали Ковельського міськрайонного суду від 21 травня 2014 року до участі в справі в якості співвідповідача по вказаному вище позову було залучено [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON], [INFO]. /а.с. 68/. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема позивач [PERSON] суду пояснив, що в квартирі [ADDRESS] його мама - [PERSON] проживала до 2005 року, а він - до 2007 року. Ця квартира була придбана за спільні кошти його батька - [PERSON], мами - [PERSON] та дідуся з бабусею. В подальшому ця квартира була продана його батьком [PERSON], а виручені від продажу кошти були покладені на депозитний рахунок в банку. Щодо зазначених коштів, ще при житті [PERSON], були розмови про їх поділ, однак до суду з цього приводу ніхто не звертався. Просив суд задовольнити позов та виділити з коштів, які перебувають на банківському рахунку, частку в спільному майні подружжя [PERSON] та [PERSON] Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, позивач [PERSON] дав суду показання, аналогічні зазначеним поясненням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що з колишнім чоловіком [PERSON], вона прожила однією сім'єю до кінця 2005 року. В кінці 2000 року вони придбали квартиру [ADDRESS]. Кошти в сумі 2850 доларів США на придбання квартири дали її батьки, а решту суми - 2000 доларів США дав [PERSON] Цю квартиру вони придбали в [PERSON], яка на даний час проживає в м. Санкт-Петербурзі. Придбання цієї квартири вони оформили шляхом укладення договору дарування [PERSON], оскільки такий договір не обкладався податком та за наполяганням саме на такому договорі [PERSON] Однак фактично відбувся договір купівлі-продажу, оскільки вона особисто передавала кошти [PERSON] Розписка про отримання коштів [PERSON] за цю квартиру не оформлялась. В подальшому [PERSON] продав цю квартиру, а кошти, які були виручені від її продажу, він поклав в банк "VАВ". В 2008 році [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Вважає, що дана квартира була придбана за їх спільні кошти, оскільки основним вкладом в цю квартиру є кошти, виручені від продажу попередньої квартири, яка була придбана за їх спільні кошти під час шлюбу. До суду з позовом про поділ майна подружжя вона не зверталась, оскільки пробувала вирішити всі спірні питання в усному порядку. Вважає, що строк звернення до суду з позовом про поділ цих коштів не пропущено. Просила суд задовольнити позов та виділити з коштів, які перебувають на банківському рахунку, частку в спільному майні подружжя [PERSON] та [PERSON] Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, позивач [PERSON] дала суду показання, аналогічні зазначеним поясненням. Представник позивача [PERSON], поділяючи позицію позивачів, вказував на те, що договір дарування зазначеної квартири "прикривав" договір купівлі-продажу квартири, а тому вважає, що фактично відбулась удавана угода. Гроші, які були виручені від продажу квартири [PERSON] знаходяться на рахунку в банку. Оскільки грошові кошти, які знаходяться на депозитах в банку, утворились за рахунок спільної сумісної власності подружжя [PERSON], то половина цих коштів належить позивачу [PERSON] Просив позов задовольнити повністю. [PERSON], діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - сина [PERSON], та її представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених в письмовому запереченні, вказуючи, що викладені позивачами обставини справи не відповідають дійсності. А саме, позивач [PERSON] приховує від суду той факт, що шлюб між нею та [PERSON] був розірваний за ініціативою останнього на підставі рішення Ковельського міського суду від 04 березня 1996 року, яке набрало законної сили 15 березня 1996 року. Відповідач [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сім'єю у фактичних шлюбних відносинах з серпня місяця 2005 року, а 31.10.2008 року вони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС по м. Ковелю. Вказують, що позивачу було достовірно відомо, що саме після розірвання шлюбу в судовому порядку, коли [PERSON] та [PERSON] вже проживали однією сім'єю, [PERSON] на підставі договору дарування набув у власність квартиру [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29 серпня 2008 року придбав у власність квартиру [ADDRESS] [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] Зазначені обставини свідчать про те, що позивачі намагаються навмисно ввести суд в оману з єдиною ціллю безпідставно заволодіти майном, яке їм ніколи не належало і не може належати. В зв'язку з наведеним, та враховуючи положення ст. 72 СК України щодо того, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка позивачем [PERSON] пропущена, просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Що ж стосується позовних вимог [PERSON], то він є спадкоємцем майна після смерті [PERSON], а тому має право на 1/4 частку в спадковому майні, в тому числі й у коштах на рахунках. Однак 1/2 з коштів, які знаходяться на рахунках в банку, належать відповідачу [PERSON] як частка в спільному майні подружжя, а решта коштів має розділитись між чотирма спадкоємцями. Таким чином не заперечували, щоб за [PERSON] було визнано право власності на 1/4 від 1/2 грошових коштів, що знаходяться на рахунках в банку, відкритих на ім'я [PERSON] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON], яка є матір'ю покійного [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила вирішити даний позов згідно закону. Вказувала на те, що на рахунках, які відкриті на ім'я [PERSON], знаходяться і її особисті кошти, які вона надавала останньому зі своєї пенсії. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні в справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Суд прийшов до такого висновку, виходячи з наступних міркувань. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] 16 вересня 1990 року уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 16 вересня 1990 року Ковельським відділом ЗАГСу /а.с. 6/. Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO]. Дана обставина визнається сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 15 січня 1991 року Ковельським відділом ЗАГСу /а.с.120/. Згідно рішення Ковельського міського суду Волинської області від 04 березня 1996 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дане рішення суду набрало законної сили 14 березня 1996 року /а.с. 65/. З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] вбачається, що, відповідно до договору дарування від 01 грудня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], [PERSON] був власником зазначеної квартири. Ця ж обставина підтверджується реєстраційним свідоцтвом, виданим 24.01.2001 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації /аркуші інвентар справи 8, 9/. Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 23.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] продав зазначену квартиру [PERSON]. Зазначена обставина підтверджується матеріалами реєстраційної справи на цю ж квартиру, яка була оглянута в судовому засіданні /аркуш реєстраційної справи 11/. 10 вересня 2007 року позивач [PERSON] зареєструвала розірвання шлюбу з [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану по Ковельському району Ковельського міськрайонного управління юстиції, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с. 7/. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 31 жовтня 2008 року відділом РАЦС по м. Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції, 31 жовтня 2008 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіка та дружини "Сидорук" /а.с. 124/. Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, виданим 03.02.2009 року відділом РАЦС по м. Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції /а.с. 125/. З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] був власником зазначеної квартири. Ця ж обставина підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 23.10.2008 року КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" /аркуші реєстраційної справи 8, 10/. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 19.07.2013 року відділом ДРАЦС по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції /а.с. 118/. Зважаючи на встановлені судом факти, щодо кожної з позовних вимог позивачів суд прийшов до таких висновків. 1) Позовна вимога щодо визнання за [PERSON] права власності на 26500 доларів США, які знаходяться на рахунку, відкритому на ім'я [PERSON] у відділенні банку VAB в м. Ковелі. Як зазначалось вище, [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 01 грудня 2000 року. Згідно вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Таким чином до правовідносин, які виникли на момент набуття [PERSON] права власності на вказану квартиру, слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім'ю України. Згідно ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Аналогічні правові норми містить і Сімейний кодекс України, який діяв станом на 2005 рік, до якого, як стверджується позивачами, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, та діяв на момент оформлення договору купівлі-продажу квартири в 2009 році. Зокрема, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Як встановлено в судовому засіданні, договір дарування квартири від 01 грудня 2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], на час розгляду справи не визнаний у встановленому порядку недійсним, а тому є чинним. Позивачі в судовому засіданні визнали, що з відповідним позовом про визнання даного договору дарування недійсним до суду не звертались з моменту його укладення по даний час. З огляду на встановлені судом обставини та на викладені вище правові норми, що регулюють дані правовідносини, суд визнає, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві особистої приватної власності, а відтак кошти, виручені від її продажу були також його особистою приватною власністю, а тому позивач [PERSON] будь-якого права, в тому числі й спадкового (зважаючи на розірвання шлюбу), на ці кошти не має. Квартиру [ADDRESS] було придбано [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON], а тому ця квартира є їх спільною сумісною власністю і не придбана за кошти, належні [PERSON] Виходячи з наведених міркувань, суд вважає, що показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтверджували факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, факт придбання квартири саме за спільні грошові кошти, факт продажу цієї квартири [PERSON], тощо, правового значення для справи не мають, а тому суд не приймає їх до уваги. Доводи представника позивача [PERSON] щодо укладення в даному випадку удаваної угоди, яка є нікчемною, є безпідставними, оскільки зазначений договір дарування не був предметом позову, зазначених підстав позову позивачами не заявлялось, а тому суд відхиляє ці доводи. Решта доводів позивачів та їх представника жодним чином не спростовують висновків суду, а тому суд також відхиляє їх. За таких обставин в задоволенні даної вимоги позивача [PERSON] слід відмовити повністю. Крім цього, зважаючи на строки, які минули після того, як позивач [PERSON] дізналась, або ж могла дізнатись про порушення своїх цивільних прав (як мінімум 23.12.2009 року - дата договору купівлі продажу квартири), суд вважає заяву представника відповідача щодо застосування строків давності до даних правовідносин такою, що заслуговує на увагу, однак не застосовує їх, оскільки відмовляє позивачу в задоволенні позовної вимоги по суті. Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, покладає на позивача [PERSON] понесені нею судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою та із заявою про забезпечення доказів. 2) Позовна вимога щодо визнання за [PERSON] права власності на 4350 доларів США, які знаходяться на рахунку, відкритому на ім'я [PERSON] у відділенні банку VAB в м. Ковелі. Як встановлено судом та зазначалось вище, [INFO] [PERSON] помер /а.с. 118/. Згідно повідомлень Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", надісланих до Ковельської держнотконтори на запит нотаріуса та до суду на виконання відповідної ухвали, у ПАТ "ВіЕйБі Банк" на ім'я [PERSON] відкрито рахунки, сума залишку на яких відповідно складає: 35373,93 долара США, 4414,80 Євро, 79001,18 грн. та 0,97 грн. /а.с. 135, 138/. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все майно, яке належало йому на праві приватної власності, в тому числі й на зазначені грошові вклади в банківській установі. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи викладене, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], як син померлого від першого шлюбу, третя особа - [PERSON], як мати померлого, відповідач [PERSON], як дружина померлого та [PERSON] , як неповнолітній син померлого від другого шлюбу. Дана обставина визнається сторонами та підтверджується відповідними матеріалами спадкової справи, зокрема свідоцтвами про народження [PERSON], [PERSON], [PERSON] та свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] /а.с. 120, 121, 124, 125/. У встановлений нормами ЦК України шестимісячний строк позивач [PERSON] звернувся до Ковельської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] /а.с. 117/. Таким чином позивач [PERSON] має право на відповідну частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках, відкритих на ім'я [PERSON] в ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк". Вирішуючи питання щодо розміру цієї частки, суд виходить з положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, зважаючи на зазначені вище вимоги ЦК України та ЦПК України, визнає, що позивач [PERSON], в межах заявлених ним позовних вимог, має право на грошові кошти в сумі 4350 (чотири тисячі триста п'ятдесят) доларів США, які знаходяться на рахунку [NUMBER] (доларовий), відкритому на ім'я [PERSON] в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Акціонерний Банк", в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] в м. Ковелі Волинської області, а тому заявлений позов в цій частині підлягає до задоволення. Крім цього, суд, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача в користь позивача [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору, понесені останнім при зверненні до суду, в сумі 431,42 грн.

Outcome: partial