Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

У вересні 2020 року Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також про стягнення додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 185,10 грн. Позов обґрунтований тим, що відповідач протягом тривалого часу самоусувається від виконання батьківських обов`язків. Місце його фактичного проживання чи перебування невідоме. Матеріальним забезпеченням та духовним розвитком дитини відповідач не займається, його життям не опікується і не інтересується, обов`язки із сплати аліментів на утримання дитини не виконує, у зв`язку з чим існує заборгованість, а сам відповідач перебуває у розшуку як боржник. Водночас дитина через стан свого психічного здоров`я є дитиною з особливими потребами та потребує лікування, яке пов`язане з відповідними витратами, участі в яких відповідач також не бере. Ухвалою суду від 07.09.2020 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження. Позивач участі в судовому провадженні не брала, подавши відповідну заяву про це. Представник третьої особи також участі в судовому розгляді не брав, подавши відповідну заяву про це. Під час підготовчого провадження відповідач жодного разу не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце проведення судових засідань, письмових заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав, про причини неявки не повідомив. Ухвалою від 17.11.2020 року підготовче провадження у справі було закрите, а справу призначено до судового розгляду. В судове засідання з розгляду справи по суті відповідач двічі не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце проведення судових засідань, письмових заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав, про причини неявки не повідомив, що відповідно до ст. 280 ЦПК України в сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що 24.12.2020 року була постановлена відповідна ухвала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Терсянською сільською радою Новомиколаївського району Запорізької області 24.01.2011 року. За ствердженням позивача, яке відповідачем не спростоване, у шлюбі сторони не перебували, а сумісне проживання припинили у травні 2013 року. 07.03.2014 року позивач, яка до того часу мала прізвище « [PERSON] », уклала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище на чоловікове - « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області 07.03.2014 року. Донька позивача від відповідача, неповнолітня [PERSON] , є дитиною з особливими потребами. Зокрема, у неї діагностовано легку розумову відсталість внаслідок органічного ураження центральної нервової системи. Станом на час розгляду справи неповнолітня [PERSON] має статус дитини з інвалідністю строком до 23.03.2022 року, що підтверджується копією корінця медичного висновку №560 про дитину-інваліда віком до 18 років від 23.03.2020 року. Відповідно до характеристики, наданої з Оріхівської філії №5 КЗ «Опорний заклад загальної середньої освіти «Сузір`я» Оріхівської міської ради, [PERSON] навчається за індивідуальною формою навчання за Типовою освітньою програмою початкової освіти спеціальних ЗЗСО для дітей з тяжкими порушеннями мовлення. Має виражені порушення мовлення, порушення темпу, ритму мовлення, зумовлені недостатністю іннервації мовленнєвого апарату. Вихованням дитини займається мама - [PERSON] . У родині створюються всі умови для навчання. Мама постійно цікавиться навчанням та відповідально ставиться до виховання своєї доньки, завжди реагує на зауваження. Стосунки між членами сім`ї дружні. Батько [PERSON] за час навчання дитини школу не відвідував, навчанням дитини не цікавився. Згідно з психолого-педагогічною оцінкою розвитку дитини від 03.03.2020 року №01-02/175, [PERSON] пройшла комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини 03.04.2019 року в КУ «Інклюзивно-ресурсний центр» Оріхівської міської ради. Згідно висновку, дитина має виражені порушення мовлення, темпу та ритму роботи. Доказів участі відповідача у житті дитини матеріали справи не містять. Фактичне місцезнаходження відповідача не відоме, у зв`язку з чим позивача була змушена звертатися до органу опіки та піклування для надання згоди на госпіталізацію. Рішенням виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області від 27.02.2020 року №114 «Про надання згоди на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги» було нагадано згоду на госпіталізацію [PERSON] , [INFO] до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради згідно консультативного висновку спеціаліста-психіатра КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» від 26.02.2020 року. Лікування надавалось переважно безкоштовно, однак відповідач понесла витрати у розмірі 370,20 грн., що підтверджується копією фіскального чека від 12.02.2020 року. Відповідач має заборгованість із сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] . Так, 23.09.2014 року на підставі виконавчого листа №2/323/687/14 від 22.07.2014 року було відкрито виконавче провадження № 44835201. Станом на 01.04.2018 року заборгованість зі сплати аліментів становила 33509,21 грн. Станом на 01.12.2018 року вона вже становила 51500,18 грн., станом на 01.03.2019 року - 59251,50 грн., станом на 01.06.2019 року - 66689,28 грн. що підтверджується відповідними розрахунками, наданими державним виконавцем. У зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення про сплату аліментів постановою державного виконавця Новомиколаївського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 06.06.2017 року накладено арешт на все його майно. Постановами державного виконавця від 25.03.2019 року [PERSON] встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 01.08.2019 року оголошено розшук відповідача. Відповідно до постанови начальника відділу Новомикоалївського районного відділу державної виконавчої служби від 24.09.2019 року встановлено, що в результаті розшукових заходів стало відомо, що боржник проживає за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим виконавче провадження було передано до Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Водночас відповідач не отримує судові виклики й за вказаною адресою. Висновком органу опіки та піклування Оріхівської міської ради від 19.05.2020 року встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її здоров`ям, не виявляє інтересу до внутрішнього світу доньки, не забезпечує харчування та медичний огляд, лікування дитини. Як батько, відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, чим порушує вимоги ст. ст. 141,150, 152 Сімейного кодексу України. Таке відношення може негативно позначитись на становленні та самоствердженні дівчинки як особистості. Цим же висновком орган опіки та піклування констатував доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Висновок органу опіки та піклування затверджений рішенням виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області від 21.05.2020 року № 217. Вирішуючи питання про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас це право є й обов`язком. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових прав і обов`язків батьків та дітей визначений главою 13 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( ч. ч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України). Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Отже, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини і допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Встановлені судом обставини явно та очевидно вказують на те, що відповідач свідомо не виконує свої батьківські обов`язки щодо доньки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Відтак, застосування крайньої міри у вигляді позбавлення батьківських прав буде співмірним заходом повному нехтуванню та абсолютному ігноруванню своїми батьківськими обов`язками відповідачем. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини, суд виходить з такого. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення . Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Факт понесення позивачем витрат на лікування дитини у розмірі 370,20 грн. підтверджується відповідним фіскальним чеком, а тому вимога про стягнення половини цієї суми з відповідача відповідає закону. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 150, 164, 165, 166, 180 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved