Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач вказує в заяві від 26 червня 2015 року, що відповідачка [PERSON] із суми стягнутої на її користь Рівненським міським судом 20 жовтня 2014 року заборгованості з невиплаченої індексації заробітної плати та недорахованої заробітної плати в сумі 7 842 гривні 10 копійок не сплатила 1143 гривні 70 копійок обов'язкових податкових платежів, в тому числі податок з доходів фізичних осіб за ставкою 15%, єдиний соціальний внесок - 3.6 % та військовий збір у розмірі 1.5 %, що становить 1143 гривні 70 копійок. Покликається на роз'яснення Державної податкової інспекції у м. Рівному від 30 квітня 2015 року № 9574/17-16-11-03-12 на його запит про те, що оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб підлягає будь-який дохід, нарахований (виплачений) на користь платника податку протягом звітного періоду, зокрема доходи, що нараховуються до виплати за рішенням суду. Вимоги Закону України від 8 липня 2010 року № 2464 - VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зі змінами та доповненнями поширюються також на осіб, яким заробітна плата (дохід) за відпрацьований час була нарахована за рішенням суду після звільнення з роботи. Підставу для стягнення з відповідачки військового збору доводить вимогами Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", що набув чинності з 1 січня 2015 року. Підпунктом 1.2 п. 16 прим.1 підрозділу ХХ ПК України визначено, що об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПКУ. А відповідно до п. 163.1 ст. 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента (нерезидента) є, зокрема, а загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Ставка збору становить 1.5 % від об'єкта оподаткування, визначеного у вказаному порядку. Оскільки кошти стягувалися з рахунку боржника Управлінням ДКСУ в Рівненській області, Рівненський РЦЗ не мав змоги утримати вищевказані обов'язкові податкові платежі і перерахувати їх у бюджет. Просить з посиланням на ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідачки [PERSON] суми не утриманих з неї податків, які складають 1143 гривні 70 копійок. Сторони в жодне із судових засідань не прибули. 25 листопада 2015 року від позивача надійшов лист № 1734 від 24.11.2015 року, в якому Рівненський районний центр зайнятості просить справу розглядати без участі його представника, заявлені вимоги підтримує. [PERSON] 6 листопада 2015 року надіслала заперечення на позов, суть якого зводиться до наступного. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2014 року після перегляду його судами апеляційної та касаційної інстанцій в частині стягнення заборгованості на користь відповідачки, яку склали ненарахована заробітна плата та невиплачена індексація заробітної плати, набрало законної сили. Суд в наведених рішеннях визначив ту суму, яка вже підлягала стягненню на її користь. А згідно зі ст. 349 Закону України "Про виконавче провадження" виконання боржником судового рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом є підставою для закінчення виконавчого провадження. Поданий Рівненським районним центром зайнятості позов є ще однією вимогою про зобов'язання її перерахувати кошти на рахунок позивача для подальшої сплати податків. Стягнення коштів із заробітної плати за рішенням суду не є виплатою заробітної плати, а збитками боржника, який згідно з п.171.1 ст. 171 ПК України, як роботодавець, є особою відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податків та зборів. Зазначає також, що роз'яснення ДПІ м. Рівне від 30 квітня 2015 року, на яке покликається позивач, свідчить про те, що утримання внесків та податків, а також нарахування внесків проводиться податковим агентом за його рахунок, що відповідає вимогам ст. 168 Податкового кодексу України. Просить в позові відмовити. Дослідивши надані сторонами докази, давши оцінку їх доводам в позовній заяві та запереченні на позов, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог Рівненського районного центру зайнятості. При цьому суд зазначає наступне. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. 1212 ЦК України. Разом з тим, частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною ж третьою статті 1212 ЦК України передбачено до яких ще вимог застосовуються положення глави 83 ЦК України щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Серед них зазначаються: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що податки, збори, які підлягали стягненню, але не були своєчасно нараховані позивачем до розгляду справи судом, стягненню з особи в порядку ст. 1212 ЦК України не підлягають. Також суд погоджується з відповідачкою [PERSON] в тій частині її заперечення, що стягнення судовим рішенням на користь особи заборгованої їй заробітної плати не є виплатою заробітної плати в розумінні ст. 1 Закону України "Про оплату праці". Суд вважає обгрунтованими її посилання на листи ДПА України від 14 березня 2005 року № 2122/6/17-3116 "Щодо оподаткування податком з доходів фізичних осіб сум заборгованості із заробітної плати, що виплачується працівнику за рішенням суду" та Пенсійного фонду України від 22 березня 2005 року № 2896/04 "Щодо сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з коштів, виплачених за рішенням суду", який стосувався сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з коштів, виплачених педагогічним працівникам за рішенням суду, про те, що за рішенням суду підприємство має виплатити заробітну плату без утримань податків та зборів у сумі, вказаній в резолютивній частині. При цьому підприємство залишається податковим агентом і має сплатити податок з доходів фізичних осіб та страхові внески згідно чинного законодавства. Відповідачкою [PERSON] не допущено порушення прав та інтересів позивача, які б підлягали захисту у відповідності зі ст. 16 ЦК України, на яку він покликається. Таким чином, на підставі наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Рівненського районного центру зайнятості до [PERSON] про зобов'язання відповідачки перерахувати кошти в сумі 1143 гривні 70 копійок на його рахунок для подальшої сплати податків, задоволенню не підлягають і відмовляє в позові.

Outcome: dismissed