Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

В травні 2014 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON],, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] аг рл. 41,10 кв.м. шляхом продажу банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також позивач просить виселити відповідача з цієї квартири і стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача з'явився, та підтримавши позовні вимоги з викладених в позові підстав просив позов задовольнити. При цьому пояснила, що на час розгляду справи заборгованість за кредитним договором, в забезпечення якого було укладено договір іпотеки не погашена а також зазначила, що відповідач є головою правління ЖКС «Університет-2»(код 23211194), який постійно уникає від отримання будь-якої поштової кореспонденції від суду, в тому числі і від отримання та виконання ухвали суду про витребування доказів. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. При цьому суд враховує, що відповідач та третя особа неодноразово сповіщались про слухання справи, про що в справі є відповідні поштові повідомлення (а.с.118,119,125), проте жодного разу не з'явились в судове засідання, а лише 05.03.2014р. представник відповідачки подав апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження по справі, яка ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.07.2014р.була відхилена.(а.с.117). Зазначена поведінка відповідача свідчить про зловживанням своїми процесуальними правами, що призвело до тривалого розгляду справи. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 27.08.2014р. суд витребував інформацію з КП «ЖКС «Фонтанський» стосовно реєстрації осіб у вказаній квартири.. на яку отримав в версені 2014р відповідь що обслуговування вказаного будинку вони не здійснюють, а здійснює ЖБК «УНІВЕРСИТЕТ-2», головою якого є Паскаль М.А.(а.с.121). Згідно ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 23.09.2014р. суд витребував з ЖБК «УНІВЕРСИТЕТ-2»- а саме довідку за ф.№1 про склад с ім'ї та реєстрацію осіб в спірній квартирі. Проте відповідь суд не отримав. У зв'язку з зазначеним та враховуючи тривалий час розгляду справи суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи на підставі наявних в матеріалах справи доказах за згодою представника позивача при заочному розгляді справи відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України . Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача приходить до висновку, що позивні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню на підставі наступних фактів, встановлених в судовому засіданні. Так, судом встановлено, що 02 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена кредитна угода № 369М з додатком (а.с.10- 13),відповідно до якої Банк надає зайомщику кредит -у вигляді траншу в загальній сумі 45 000 долл США., за рахунок ресурсів Банку з кінцевим терміном повернення 02.09.2013р.. Відповідно до п.3.1. виконання зобов'язання зайомщика за цією угодою і договору про видачу траншу забезпечується: в тому числі 3.1.3. договором поручительства [PERSON], договором іпотеки. Згідно п.4.1. вбачається. що за використання кредитних коштів в період з дати списання коштів з рахунку до дати погашення, зайомщик сплачує проценти у розмірі 19 % річних. При порушенні будь-якого зобов'язання по погашенню кредита, а також п.п.1.3.,2.2.3. договору про видачу траншу зайомщик виплачує банку проценти за використання траншем кредиту в розмірі 40% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. 02.09.2008р. між КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір про видачу траншу №369М/1(а.с.13 зв.-14), відповідно до якого банк зобов'язувався видати [PERSON] кредитні кошти відповідно до укладеної кредитної угоди від 02.09.2008р. №369М у сумі 30 000 долл. США. на споживчі потреби, та за користування якими зайомщику сплачує 19% річних відповідно до п.4.1. кредитної угоди та 40% річних від суми залишку непогашеної заборгованості при порушенні будь-якого зобов'язання по погашенню кредиту. Згідно п.5.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє разом з кредитною угодою 3369М від 02.09.2008р.в обйомі перерахованих за цим договором коштів до повного виконання зобов'язань сторонами. 02.09.2008р. також між сторонами за цим договором була підписана додаткова угода до кредитного договору №369М/1, згідно якої п.6.1. викладено в слідуючий редакції: При порушенні зайомщиком будь-якого зобов'язання по погашенню процентів за користування кредитом, передбачених графіком погашення (додаток №1), строку повернення кредиту, передбаченого графіком погашення, винагороди передбаченої п.п.4.5.,4.6., зайомщик виплачує банку за кожен випадок порушення: -Пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більщ подвійної облікової ставки НБУ, діючий на період , за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату нарахування, -На 10 днів- в розмірі 5% від суми своєчасно непогашеної частини отриманого кредиту за кожен день прострочки, -На 10 та більш днів- в розмірі 10% від суми своєчасно непогашеної частини отриманого кредиту за кожен день прострочки. Відповідно до ордеру-розпорядження про надання кредиту від 02.09.2008р. [PERSON] було нараховано 30 000 долл США (а.с.15) та які він отримав , що підтверджується квитанціями від 02.09.2008р. Таким чином Позивач повністю та в строк виконав свої зобов'язання за вказаним кредитним договором, видавши [PERSON] кредитні кошти. 02.09.2008р. між Банком та [PERSON], я кий є майновим поручителем [PERSON] як іпотекодавець та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, згідно умов якого предметом іпотеки в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] згідно кредитного договору 3369М від 02.09.2008р. є надання нерухомого майна : квартира [ADDRESS] що складається в цілому із двох житлових кімнат, житл. пл.. 26,5 кв.м. заг. пл.. 41,1 кв.м. та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 27.05.2004р. Сторони визначили що вартість предмету іпотеки складає 272643,75 грн., що в еквіваленті складає 56 250 дол. США по курсу НБУ станом на 02.08.2008р.(п.10). Згідно п.15.7 Банк з метою задоволення своїх вимог має право: 15.7.1. звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань , передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані; 15.7.2. звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за кредитним договором у випадку: порушення позичальником якого-небудь із зобов'язань. Передбачених умовами кредитного договору і т.д. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно п.15.7. цього договору іпотеко держатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, комісії, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечення іпотекою вимог (П.15.9). Відповідно до п.21 договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках передбачених п. 15.7.2.15.9 цього договору, відповідно до розділу 5 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною, вищезазначеною в цьому договорі. Згідно п.26 договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотеко держателя може бути здійснено в судовому порядку шляхом: переходу до іпотеко держателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотеко держатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом . в тому числі і на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку передбаченому ст..38 закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотеко держателю право укласти таки й договір за ціною і на умовах, визначених на власний розсуд іпотеко держателя. І здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Термін дії договору іпотеки-до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та всім умовам до нього. В порушення умов договору та чинного законодавства, [PERSON] взявши на себе зобов'язання за кредитним договором у встановлений Графіком строк, належним чином необхідні платежі не виконував. У зв'язку з чим згідно розрахунку (а.с.8-14), у [PERSON]. перед ПАТ «ПриватБанк», станом на 15.04.2014 року виникла заборгованість у сумі - 99 541,22 долл. США, що по курсу НБУ станом на 15.04.2014р. складає 1 232 320,30 грн., яка складається з : заборгованість за кредитом- 27894,33 дол. США, заборгованості за процентами - 44589,65 дол. США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 27 057,24дол США. У зв'язку з невиконанням [PERSON] взятих за вказаним кредитним договором зобов'язань від 13 квітня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив 06.02.2014р. [PERSON]., [PERSON] повідомлення про погашення суми заборгованості у сумі 95673,04 долл США та про необхідність повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів,комісії та штрафних санкцій тридцятидневний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с.7) та про право на застосування ст..33,40 Закону України «Про іпотеку» , в тому числі на продаж предмету іпотеки і вимогу про добровільне звільнення квартири. Зазначена вимога була отримана [PERSON] згідно поштового повідомлення 24.02.2014р.(а.с.9). У вказаний строк заборгованість погашена не була. З боку відповідача та третьої особи будь яких доказів щодо спростування вказаних фактів суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то він підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Як зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню залежно від договору до 02 .09. 203 року. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.(а.с.12-13). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Крім того, судом установлено, що відповідач та третя особа отримали письмову вимогу ПАТ КБ"ПриватБанк" від 06.02.2014 року . Згідно п.37 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012р. « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із частиною 3 статті 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Як роз'яснено в п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором становить 99 541,22 дол США, а вартість предмету іпотеки за договором іпотеки становить 56 250 дол США. Таким чином заявлені вимоги є співмірними, тому суд з урахуванням вартості предметів іпотеки вважає за доцільним звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], в рахунок погашення зазначеної заборгованості. У ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Приписами ст. 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, порядок та процедура такого продажу. Ч.5 ст.38 Закону передбачено, що Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Згідно з частиною 6 статті 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Частиною 8 цієї статті зазначено, що Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (частина 1 статті 39 Закону України "Про іпотеку"). Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини 1 статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). З урахуванням зазначеного суд вважає можливим задовольнити позов частково: В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 99 541,22 долл.США, що за курсом НБУ від 15.04.14р. по 12,38 становить 1 232 320,30 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], шляхом застосування процедури продажу та надання право іпотекодержателю ПАТ КБ «ПриватБанк» укласти договір купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за процедурою передбаченою ст..38 Закону, за початковою ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, реєстрації правочину договору купівлі-продажу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки. Також суд вважає можливим надати позивачу право на проведення дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності . При цьому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо надання позивачу права укладати від імені відповідача договір купівлі-продажу предмету іпотеки у зв'язку з тим, що позивач сам має таке право як іпотекодержатель . Згідно з ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою предмета іпотеки, що підтверджується відповіддю адресного бюро (а.с.31). Тому суд вважає можливим задовольнити вимогу про виселення відповідача з цієї квартири.. При цьому відповідно до ст..88 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача і судові витрати.

Outcome: partial