Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

У січні 2017 року позивач, ТОВ "Джерело-1", звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості та пені за договором. Позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог посилався на умови договору № Я-2 "Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж" від 20.02.2007 укладених із відповідачем, [PERSON], щодо користування електричними та водопровідними мережами та їх обслуговування. Як правову підставу позову представник ТОВ "Джерело-1" визначав пункти 2.2.4., 3.1.3, 3.1.4. Договору та статті 610-612, 629 ЦК України. Під час розгляду справи, 22.11.2017 позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 7092 грн. основного боргу та 13126,88 грн. пені. В подальшому, позивачем у заяві було повідомлено суд, що протягом розгляду справи у 2018 році [PERSON] сплатила частину боргу в сумі 6511 грн. Відповідачем було фактично та документально підтверджено дане повідомлення позивача. Після сплати частини заявленого боргу позивач вказав, що до стягнення належить 581 грн. основного боргу та 13126,88 грн. пені. Останні зміни у розрахунку, у зв'язку із фактичним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, були здійснені у формі повідомлення без заяви про зменшення позовних вимог. Незважаючи на задоволення відповідачем частини позовних вимог за основним боргом після пред'явлення позову, представник відповідача у своїх запереченнях просив у позові відмовити у повному обсязі. Стверджував, що позивач не надає послуги, не несе витрат та не має прав на КТП та артезіанську свердловину. Крім того, представником відповідача зазначалось, що укладені між сторонами договори не передбачають будь-якої ціни послуг та порядку їх визначення, відповідач не погоджував ціни послуг та його не було повідомлено про ціни, належним та допустимим доказом прав на артезіанську свердловину є паспорт, умови договорів щодо пені мають бути зменшені на підставі статті 551 ЦК України. Ухвалою суду від 25.01.2017 відкрито провадження в справі, розгляд якої призначено в судове засідання. За клопотанням представників сторін в судових засіданнях оголошувалась по справі перерва. 15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ці правила визначаються ухвалою суду про відкриття провадження. В судовому засіданні 15.02.2018, за погодженням зі сторонами, судом ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав частково, позов просив задовольнити у обсязі визначеному у повідомленні про платежі відповідача. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, з підстав викладених в запереченнях. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію Між ТОВ "Джерело-1" та [PERSON] був укладений Договір № Я-2 "Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж" від 20.02.2007р. Ухвалою суду від 16.03.2017 [PERSON] залучено до участі у справі як правонаступника. Згідно пункту 2.2.4. Договору № Я-2 "Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж" від 20.02.2007 відповідач зобов'язується вчасно до 10 числа кожного місяця вносити плату на рахунок підприємства за надані послуги в розмірах визначених розрахунками. Відповідно до пунктів 3.1.3, 3.1.4. Договору № Я-2 позивач має право стягувати прострочену заборгованість по оплаті послуг та пеню у розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день затримки терміну сплати. Згідно наказів про встановлення вартості послуг, актів фіксації показників лічильників води на водопроводі будинків відповідача, розрахунків заборгованості, за 2015-2016 роки, що містяться в матеріалах справи, вбачається що відповідач оплачувала послуги не у повному обсязі, у зв'язку з чим виник борг. Право власності ТОВ "Джерело-1" на КПТ 7057, 6216 та електромережі, артезіанську свердловину підтверджується документами про створення цих об'єктів, що додатково неодноразово оцінені судами у інших судових процесах. Так, в матеріалах справи містяться договір купівлі-продажу № 12 від 12.11.2003, підрядний договір № 893 від 16.04.2004, акти виконаних робіт до підрядного договору (щодо власності на КТП); договір № 24/10 на виконання робіт - буріння спеціальної гідрогеологічної свердловини, договір № 13/06 від 13.10.2006 між ТОВ "Джерело 1" та ТОВ "Компанія "Тітал". Згідно статей 328, 331 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею. Рішення, що додані позивачем, додатково описують наступне. Рішення Господарського суду м. Києва по справі № 35/79 від 16.06.2010: "Створене КТП 6215 та електромережі належать до основних фондів Товариства з обмеженою відповідальністю "Джерело 1", є в його балансовій належності та експлуатаційній відповідальності, як цілісний неподільний об'єкт, що підтверджується матеріалами справи… Відповідно до наданих суду доказів вбачається, що на момент передачі від позивача (ТОВ НВФ "Владислав") матеріальних цінностей в якості платні за частку в спільній власності, КТП 6215 було введено в експлуатацію відповідачем-2 (ТОВ "Джерело 1")"; Постанова Вищого господарського суду України по справі № 910/24046/15 від 27.09.2016: "згідно Договору № 10173 про постачання електричної енергії ПАТ "Київенерго" зобов'язане здійснювати електропостачання на один об'єкт: артезіанську свердловину, що підключена до ОП № 31 ПЛ-10 кВ 1060-3078 КТП 7057", "КТП 7057(6215) та КТП 6216 належать на праві власності ТОВ "Джерело 1", що підтверджується Договором купівлі-продажу № 12 від 12.11.2003, Підрядним договором № 893 від 16.04.2004". У відповідь на твердження у поясненнях відповідача на пояснення позивача, що належним та допустимим доказом, що підтверджує права на артезіанську свердловину, є паспорт, позивачем надано до матеріалів справи паспорт Артсвердловини. Пункт 2.2.4. Договору № Я-2 встановлює, що відповідач зобов'язується вчасно до 10 числа кожного місяця вносити плату на рахунок підприємства за надані послуги в розмірах визначених розрахунками. Статтями 10, 11 Закону України "Про ціни та ціноутворення" визначено існування вільних цін, які встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. ТОВ "Джерело-1" є підприємством, що здійснює діяльність не заборонену законодавством, зокрема обслуговує власні електромережі та надає особам ці мережі в користування за плату. Тобто, при підписанні договору сторони погодили, що відповідач зобов'язаний сплачувати за надані послуги у розмірах, визначених розрахунком позивача. Судом встановлено, що будинок відповідача підключений до електро- та водопровідних мереж, що належать ТОВ "Джерело-1". Жодних доказів, які б свідчили про неякісні послуги позивача, відповідач не надав, жодних скарг ТОВ "Джерело-1" за оспорюваний період дії договору не отримувало. ТОВ "Джерело-1" виконує належним чином свої зобов'язання за договором, виконує необхідні роботи та вживає заходів для безперебійного отримання споживачем послуг. Суд вважає доводи відповідача щодо ненадання передбачених договорами послуг позивачем, надання їх неналежної якості, не у повному обсязі неспроможними, оскільки згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач та його представник не надали доказів на підтвердження цих обставин. Вартість послуг та розрахунок щомісячної оплати доводились відповідачу шляхом надання відповідачу інформаційних листів. Ці листи містять реквізити підприємства для оплати, посилання на можливість сплати пені, вказівку на щомісячний платіж та його складові. Незважаючи на наявність в матеріалах справи копій інформаційних листів із доказами отримання листів відповідачем, представник відповідача продовжував стверджувати, що інформаційних листів він не отримував. Разом з тим суд відзначає, що під час дії договору відповідачем не порушувалось у будь який передбачений законом спосіб питання щодо неналежного виконання останнього та порушення її прав. Доводи [PERSON] щодо безпідставного та необґрунтованого виставлення позивачем рахунків по оплаті послуг по утриманню КТП та водопровідних мереж за спірний період відхиляться судом, оскільки вони суперечать змісту укладеного між сторонами договору про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж та відомостям наданих позивачем письмових доказів щодо вартості таких витрат. За домовленістю сторін, закріпленою у договорі, вартість послуги є розрахунковою, що була закріплена наказами виконавчого органу ТОВ "Джерело-1". Оскільки за умовами договорів відповідач зобов'язаний сплачувати за послуги, що надаються ТОВ "Джерело-1" у розмірах визначених розрахунками підприємства, про які вона була повідомлена, що затверджуються ТОВ "Джерело-1" без жодного узгодження або підтвердження, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що укладений між сторонами договір не передбачає ціни чи порядку її визначення, відповідач не погоджувала розрахунок вартості послуг, не підписувала зміни та доповнення до договору в частині погодження розрахунку вартості послуг позивача. Інші доводи відповідача, зокрема розпорядження майном ТОВ "Джерело 1" третіми особами, розрахунок за 2017 рік, статутні положення Громадської організації "Джерело" та її взаємовідносини з іншими особами не стосуються предмету спору. Доводи відповідача про несправедливість умов договору, внаслідок яких позивачем заявлено вимогу щодо сплати пені понад 50 % від розміру боргу за послуги, надані споживачу, суд оцінює критично, оскільки відповідачем не виконуються зобов'язання за вищевказаним договорами і це є достатньою підставою для стягнення заборгованості та пені, розмір та нарахування якої чітко встановлені умовами договору. Крім того, вказані умови договору сторонами не оскаржувалися, договір є чинним, відповідачем договір не розірвано. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позивачем надані таблиці із розрахованою заборгованістю відповідача, яка повністю відповідає позовним вимогам та враховує всі платежі здійснені відповідачем до подачі позову. Інші платежі, які були здійснені відповідачем, були здійснені після подачі позову до суду та не впливають на первісні позовні вимоги. Після подачі позову та подання заяви про зменшення позовних вимог заборгованість [PERSON] перед ТОВ "Джерело-1" складала 7092 грн. основного боргу та 13126,88 грн. пені. Відповідний розрахунок основного боргу та пені, що був здійснений математично правильно. Крім того, відповідно до виписки по банківському рахунку, відповідач 09.02.2018 сплатив 6511 грн. Суд враховує ці платежі при прийнятті рішення, проте також зазначає, що на момент зміни позовних вимог сума заборгованості відповідача становила 7092 грн. Сума неустойки, що підтримується до стягнення Позивачем, складає 13126,88 грн. Очевидно, що розмір неустойки значно перевищує розмір заборгованості. Відповідно до ч.3. статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Також, суд, при визначенні судового збору та застосуванні статті 551 ЦК України, застосовуючи аналогію права та закону, застосовує пункт 38 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах". Згідно вказаного пункту 38, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат. Таким чином, суд, враховуючи, що значна частина заборгованості була сплачена відповідачем через рік після пред'явлення позову, вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 7092 грн. Щодо позовних вимог у цілому суд, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки сторонами укладено договори, які діють, відповідач отримує від позивача послуги, і зобов'язаний виконувати умови договору щодо їх оплати. Відповідно до вимог ч.1 п.3 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задовольняється частково, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнена сума судового збору в розмірі 448.00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, правові обґрунтування сторін, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial