Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] у лютому 2014 року пред'явила до суду позов до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в тому числі квартири [ADDRESS] та грошових коштів, які зберігаються в банківських установах на рахунках, відкритих у ПАТ КБ «Приватбанк» (відділення м. Харцизька) та відділенні АТ Ощадбанку м. Харцизька на ім'я [PERSON] Обгрунтовує позов тим, що з 15 квітня 1994 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Харцизького міського суду від 03 лютого 2014 року. В період шлюбу за рахунок спільних коштів вони придбали спірну квартиру, а також зберігають грошові кошти на банківських рахунках. З цих підстав позивач просить визнати двокімнатну квартиру [ADDRESS] та грошові кошти на рахунках на ім'я відповідача, які зберігаються в банківських установах ПАТ КБ «Приватбанк» (відділення м. Харцизька) та відділенні АТ Ощадбанку, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири та виділити їй 1/2 частку грошових коштів. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги, просить визнати об'єктами права спільної сумісної власності подружжя двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат, жилою площею 31,02 кв.м., загальною площею 45,08 кв. м., вартістю 80000 гривень, та грошові кошти, які зберігалися та зберігаються на рахунках на ім'я [PERSON] у Харцизькому центральному відділенні філії "Донецьке регіональне управління" Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (м. Харцизьк, вул. Первомайська, буд. 5А) Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Дніпровська, 50), в тому числі на депозитному рахунку [NUMBER] (договір № SAMDN25000723576732) в сумі 115913,76 гривень, на рахунку [NUMBER] за період з 20 жовтня 2013 року по 14 лютого 2014 року в розмірі 10575,31 гривень та на рахунку для зарахування пенсії, карта [NUMBER], станом на 20 жовтня 2013 року в розмірі 166,37 гривень, а також у Територіальному відокремленому безбалансовому відділенні № 10004/0169 Донецького обласного управління Акціонерного товариства Ощадбанк (м. Харцизьк, вул. Пролетарська, 39) на рахунку [NUMBER] станом на 20 жовтня 2013 року в розмірі 39170,64 гривень. Крім цього, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири, виділити їй 1/2 частку грошових коштів у сумі 57956,88 гривень та 1/2 частку нарахованих і несплачених відсотків за договором № SAMDN25000723576732, депозитний рахунок [NUMBER], стягнути з відповідача в її користь 1/2 частку грошових коштів, нарахованих по рахунку [NUMBER] за період з 20 жовтня 2013 року по 14 лютого 2014 року в розмірі 5287,66 гривень, 1/2 частку грошових коштів у розмірі 83,19 гривень по рахунку для зарахування пенсії, карта [NUMBER], станом на 20 жовтня 2013 року, а також 1/2 частку грошових коштів, нарахованих по рахунку [NUMBER] станом на 20 жовтня 2013 року в розмірі 19585,32 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням поданих уточнень, підтримали з викладених у позовній заяві та уточненнях до неї мотивів. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково, пояснивши, що спірна квартира була придбана сторонами в період шлюбу, але за кошти, які належали відповідачу особисто, оскільки були виплачені йому як одноразова компенсація за отриману на виробництві травму. На рахунку в Ощадбанку відповідач отримує регресні виплати, які також є його особистими коштами, оскільки виплачуються йому внаслідок профзахворювання. З цих підстав ні квартира, ні грошові кошти на рахунку в Ощадбанку, не є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, а тому поділу не підлягають. Права позивача на грошові кошти, які знаходяться на відкритих на ім'я відповідача рахунках у Приватбанку, не заперечили, однак, зважаючи на те, що на утриманні відповідача перебуває повнолітня дочка сторін, яка продовжує навчання, що, на їх переконання, є підставою для відступлення судом засад рівності часток подружжя при поділі майна, вважають, що частка відповідача складає 2/3 цих коштів, а позивача - 1/3. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: З 15 квітня 1994 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Харцизького міського суду від 03 лютого 2014 року. Зазначене рішення суду набрало законної сили 14 лютого 2014 року. Як слідує з договору купівлі-продажу від 01 вересня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2911, [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Згідно з реєстраційним написом на вказаному договорі купівлі-продажу, зазначена квартира зареєстрована 03 вересня 2001 року Харцизьким бюро технічної інвентаризації на праві власності за [PERSON] Таким чином спірна квартира придбана сторонами в період шлюбу. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спірна квартира придбана у 2001 році, тобто правовідносини між сторонами у справі у частині позовних вимог, що стосуються її поділу, виникли до набрання чинності СК України - до 1 січня 2004 року, а тому до них застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. У судовому засіданні відповідач [PERSON] наполягав на тому, що квартира хоч і була придбана в період шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, оскільки були виплачені йому як одноразова компенсація за отриману на виробництві травму. Позивач [PERSON] не працювала, упродовж 1999 - 2001 років їздила на заробітки, але привезені гроші витрачала на власні потреби. Заперечуючи такі доводи відповідача, позивач зазначала, що їздила на заробітки в Росію, привозила російські рублі, обмінювала їх на долари та відкладала для подальшої купівлі квартири. Спірна квартира придбана ними за спільні кошти, а не за особисті кошти відповідача, а тому підлягає поділу. Перевіряючи доводи сторін, суд бере до уваги такі обставини: 22 вересня 2000 року [PERSON] отримав травму на виробництві, що підтверджено актом № 204 про нещасний випадок від 23 вересня 2000 року. Як слідує з відповіді № 05-5957 ПАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" від 21 лютого 2014 року, у березні 2001 року [PERSON] було нараховано одноразову допомогу в розмірі 16170 гривень 30 копійок. Відповідачем як доказ придбання спірної квартири за кошти, що належали йому особисто, надана відповідь Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку Донецької області № 01-03/14-887 від 13 березня 2014 року, за якою страхові виплати у виді щомісячного відшкодування шкоди та одноразової допомоги виплачені до передання справи у відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кіровському, тобто до 27 липня 2001 року. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладено 21 вересня 2001 року. За вказаних обставин суд не ставить під сумнів отримання відповідачем одноразової допомоги в розмірі 16170,30 гривень, однак судом не здобуто доказів про те, що квартира придбана саме за ці кошти. На підтвердження таких обставин відповідач [PERSON] ніяких доказів, зокрема квитанцій про переведення коштів із рахунку, на який ним було отримано одноразову допомогу, на рахунок продавця, тощо, які б свідчили, що саме ці кошти були засобом платежу за договором купівлі-продажу спірної квартири, суду не надав. Крім цього, відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України роздільним майном подружжя є майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, а також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Тобто нормами законодавства, яке було чинним на час набуття сторонами спірної квартири, отримані страхові суми в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, не відносилися до роздільного майна подружжя. При цьому суд не може взяти до уваги доводи відповідача про те, що на час придбання квартири вони з позивачем проживали окремо, вели окремий бюджет, позивач не працювала та не вкладала коштів у придбання квартири, оскільки ці обставини ніякими доказами не підтверджені, а відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. З цих підстав, оскільки відповідачем не доведено, що спірна квартира придбана за кошти, які належали йому особисто, беручи до уваги, що квартира набута сторонами за час шлюбу, судом установлено, що вона належить їм на праві спільної сумісної власності і позивач [PERSON] має право на поділ цього майна. При вирішенні позову в частині поділу грошових коштів, які знаходяться на рахунках [PERSON] в банківських установах, суд виходить із таких обставин: Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як слідує з відповіді Приватного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», наданої на ухвалу суду від 17 лютого 2014 року про забезпечення доказів, № 30.1.0.0/2 - 20140217/2661 від 24 лютого 2014 року, довідки ПАТ КБ "Приватбанк" № 1245461 від 25 лютого 2014 року, а також виписок по рахунках [PERSON] у ПАТ КБ "Приватбанк" [NUMBER] від 25 лютого 2014 року, [NUMBER] від 25 лютого 2014 року та [NUMBER] від 04 березня 2014 року, на рахунках, відкритих на ім'я [PERSON] у ПАТ КБ "Приватбанк", в тому числі на депозитному рахунку [NUMBER] (договір № SAMDN25000723576732) знаходяться грошові кошти в сумі 115913,76 гривень, на рахунку [NUMBER] за період з 20 жовтня 2013 року по 14 лютого 2014 року - грошові кошти в розмірі 10575,31 гривень та на рахунку № [NUMBER], станом на 20 жовтня 2013 року - грошові кошти в розмірі 166,37 гривень. Відповідач у судовому засіданні не заперечував, що кошти, які знаходяться на зазначених рахунках ПАТ КБ "Приватбанк", у тому числі на депозитному рахунку, - це отримувана ним пенсія. Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності. У судовому засіданні сторони погодилися та не заперечували, що подружні стосунки вони фактично припинили 20 жовтня 2013 року. Рішення про розірвання шлюбу між сторонами набрало законної сили 14 лютого 2014 року. Таким чином грошові кошти на депозитному рахунку [NUMBER] (договір № SAMDN25000723576732) в сумі 115913,76 гривень, на рахунку [NUMBER] за період з 20 жовтня 2013 року по 14 лютого 2014 року в розмірі 10575,31 гривень та на рахунку для зарахування пенсії, карта [NUMBER], станом на 20 жовтня 2013 року в розмірі 166,37 гривень є об'єктом права спільної сумісної власності сторін і позивач [PERSON] має право на поділ цього майна. Як слідує з виписки по картковому рахунку Територіального відокремленого безбалансового відділення № 10004/0169 Донецького обласного управління Акціонерного товариства Ощадбанк № 506/04 від 26 лютого 2014 року, на рахунку, відкритому на ім'я [PERSON], [NUMBER] станом на 20 жовтня 2013 року знаходилися грошові кошти в розмірі 39170,64 гривень. Як пояснив у судовому засіданні відповідач [PERSON], зазначений рахунок відкритий ще у 2001 році і на нього перераховувалисть виключно страхові виплати, які він отримував унаслідок настання страхового випадку. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] зазначених обставин у судовому засіданні не визнали, припускаючи, що на рахунку [NUMBER] могли знаходитися інші виплати, крім страхових, а також нараховані проценти. Крім цього, представник позивача вважає, що кошти, які виплачуються внаслідок настання нещасного випадку на виробництві, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки закон відносить до майна, що є особистою приватною власністю одного з подружжя страхові суми, одержаними ним за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що були його особистою приватною власністю, а таких обставин під час розгляду справи не встановлено. Перевіряючи зазначені доводи сторін, суд виходить із таких обставин: Згідно з ч. 5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про страхування» страхування, пов'язане з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, є особистим страхуванням. А згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст. 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому, страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата) чи страхової виплати пенсії по інвалідності. Аналізуючи в сукупності зазначені положення закону, суд приходить до переконання, що страхові виплати, які здійснюються працівнику Фондом соціального страхування від нещасних випадків у разі їх настання, є страховими сумами, одержаними за обов'язковим особистим страхуванням, а відтак у силу ч. 5 ст. 57 Сімейного кодексу України - майном, що є особистою приватною власністю одного з подружжя. При цьому доводи представника позивача про те, що особистою приватною власністю одного з подружжя можуть бути визнані лише страхові суми, одержані ним за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що були його особистою приватною власністю, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 57 Сімейного кодексу України сплата одним із подружжя страхових внесків за рахунок коштів, що були його особистою приватною власністю, є умовою для визнання особистою приватною власністю страхових сум, одержаних за добровільним особистим страхуванням. А предметом даного спору є грошові кошти, отримані [PERSON] як страхові суми за обов'язковим особистим страхуванням, які є його особистою приватною власністю, про що прямо вказано у ч. 5 ст. 57 Сімейного кодексу України. Згідно з постановою № 965 Відділення фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку від 27 липня 2001 року, [PERSON] у зв'язку зі стійкою втратою працездатності 25 % продовжено раніше призначені страхові виплати з 07 липня 2001 року по 13 лютого 2002 року, виплата яких здійснюється перерахунком на особовий рахунок № 10390 відділення Ощадбанку 5373/44. Як слідує з довідки № 01-03/15-1001 Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку від 19 березня 2014 року, [PERSON] знаходиться на обліку у відділенні Фонду і отримує страхові виплати з 01 липня 2001 року по даний час. Відповідно до постанови № 0563/50851/17 Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку від 19 серпня 2013 року на підставі заяви [PERSON] від 19 серпня 2013 року виплата всіх страхових виплат у розмірі 100% провадиться перерахуванням на особовий рахунок [NUMBER] МФО 335106 ПАТ «Державний ощадний банк України»/169. Згідно з повідомленням № 01-03/15-1138 Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьку від 01 квітня 2014 року на підставі заяви [PERSON] від 05 липня 2001 року з липня 2001 року по березень 2005 року включно та на підставі заяви від 05 квітня 2005 року з квітня 2005 року по липень 2013 року включно належні йому страхові виплати перераховувались на рахунок 10390 Харцизького відділення № 5373/44 Ощадбанку України. На підставі заяви [PERSON] від 19 серпня 2013 року з серпня 2013 року по даний час належні йому страхові виплати перераховуються на рахунок [NUMBER] ТВБВ № 10004/0181 філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк». Таким чином на підставі поданих відповідачем доказів судом установлено, що на рахунку [NUMBER] у Територіальному відокремленому безбалансовому відділенні № 10004/0169 Донецького обласного управління Акціонерного товариства Ощадбанк зберігаються страхові суми, що виплачуються [PERSON] Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Із дослідженої в судовому засіданні виписки по картковому рахунку Територіального відокремленого безбалансового відділення № 10004/0169 Донецького обласного управління Акціонерного товариства Ощадбанк № 506/04 від 26 лютого 2014 року, за якою позивачем було здійснено розрахунок коштів, які, на її переконання підлягають поділу, не вбачається нарахування будь-яких процентів, за рахунок яких розмір коштів на рахунку міг би збільшуватись. Крім цього, відповідно до ст. 58 Сімейного кодексу України якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду, або доходу (дивідендів). За вказаних обставин суд вважає доведеним те, що кошти, які знаходяться на рахунку [PERSON] в АТ «Ощадбанк», є страховими сумами, отриманими із фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. А доводи позивача та її представника про те, що на рахунку [NUMBER] могли знаходитися інші виплати, крім страхових, а також нараховані проценти, є безпідставними, ґрунтуються на одних припущеннях та не підтверджені ніякими доказами. Таким чином грошові кошти в розмірі 39170,64 гривень, які знаходилися на картковому рахунку Територіального відокремленого безбалансового відділення № 10004/0169 Донецького обласного управління Акціонерного товариства Ощадбанк, відкритому на ім'я [PERSON], [NUMBER], є особистою приватною власністю відповідача [PERSON], та поділу між сторонами не підлягають. Визначаючи розмір часток майна сторін при поділі майна, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності, суд виходить із засад рівності часток подружжя і не знаходить передбачених законом підстав для відступлення від них. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне становище сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як установлено в судовому засіданні, сторони мають одну спільну дитину - дочку [PERSON], яка на даний час є повнолітньою, та згідно з довідкою № 63 від 27 лютого 2014 року навчається на 2 курсі факультету ресторанно-готельного бізнесу денної форми навчання Донецького національного університету економіки і торгівлі імені М. Туган-Барановського. В судовому засіданні сторонами не оспорювався той факт, що [PERSON] перебуває на утриманні відповідача [PERSON] Однак стаття 70 Сімейного кодексу України містить вичерпний перелік обставин, які дають підстави для збільшення частки одного з подружжя при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і такої підстави як перебування на утриманні одного з подружжя повнолітньої дочки (сина) , які продовжують навчання, закон не містить. Таким чином, перевіряючи доводи відповідача та його представника про те, що частка [PERSON] в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, має бути збільшена, оскільки на його утриманні перебуває дочка [PERSON], суд не знайшов установлених законом підстав, які б дали суду можливість відступити від засад рівності часток подружжя. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши докази, якими сторони обґрунтовували свої вимоги і заперечення, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] в частині визнання спірної квартири та грошових коштів на рахунках [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» майном, що є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, та поділу цього мана. Разом із тим вимоги позивача про визнання майном, що є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, та поділ грошових коштів, які знаходяться на рахунках [PERSON] в АТ «Ощадбанк», є безпідставними та до задоволення не підлягають. Пропорційно до розміру позовних вимог за правилами статті 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача в користь позивача 1033,28 гривень понесеного судового збору. Разом з тим не підлягають до стягнення з відповідача в користь позивача витрати на правову допомогу (участь адвоката у судових засіданнях), оскільки: Відповідно до аналізу статей 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи. Довідка про оплату послуг (а. с. 141) не є документом, що підтверджує витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом. Крім того, відповідно до ст. 47 ЦПК учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. Згідно зі ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. За договором від 13 лютого 2014 року [PERSON] надано адвокату [PERSON] повноваження з надання юридичної допомоги в цивільній справі та представництва в суді. Саме у процесуальному статусі представника, а не особи, яка надає правову допомогу, брала участь у справі адвокат [PERSON], тобто в якості представника [PERSON] із повноваженнями представника, передбаченими ст. 44 ЦПК України. Суд не постановляв ухвалу про допуск до участі у справі адвоката [PERSON] як особи, яка надає правову допомогу. З цих підстав сплачені позивачем [PERSON] адвокату [PERSON] кошти в розмірі 4000 гривень не є витратами на правову допомогу, а тому розподілу між сторонами не підлягають. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 57, 58, 60, 61, 68 - 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial