Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

20 березня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача [PERSON] про про виділення частки зі спільної часткової власності. 10 квітня 2019 року позивач подала суду уточнену позовну заяву. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог зазначила, що вона є власником частини житлового будинку [ADDRESS] , яка становить 33/100 ідеальних часток. Право власності на цю нерухомість зареєстровано у встановленому законом порядку. Також, вона є власником земельної ділянки розміром 0,0472 га, що належить їй на праві спільної власності. Співвласником іншої частини будинку є відповідач, якому належить 17/100 частин цього будинку. Між ними, як співвласниками цього майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження майна та угоди про спосіб виділення в натурі його частки зі спільного сумісного володіння не досягнуто. Їх будинок потребує поточного ремонту, як співвласник будинку вона повинна отримати дозвіл від всіх співвласників, завірений нотаріально, але відповідач не дає їй на це згоду та відмовляється від оформлення документів належним чином. Самостійно утримувати свою частку будинку він відмовляється, не дає згоду на проведення ремонтних робіт, продати свою частку або викупити її частку будинку він також не бажає, згоду на продаж її частки не надає. Оскільки нерухоме майно не виділено в натурі в цілу частку і житлове приміщення перебуває у спільній частковій власності, це позбавляє її вільно розпоряджатися своїм майном. Просить суд виділити в натурі майно, що належить їй на праві спільної часткової власності, а саме: 33/100 частини будинку [ADDRESS] , що складається із приміщення №1-1 площею 18,2 кв.м, №1-5 площею 17,5 кв.м, №1-6 площею 10,5 кв.м, загальною площею 52,5 кв.м; виділити в натурі частину 33/100 земельної ділянки, розміром 0,0472 га, яка належить їй на праві спільної власності за адресою: будинок [ADDRESS] ; припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку та на будинок [ADDRESS] , а також приміщення №1-1 площею 18,2 кв.м, №1-5 площею 17,5 кв.м, №1-6 площею 10,5 кв.м, загальною площею 52,5 кв.м. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк, не надав, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, заперечує проти задоволення позову оскільки ухвалою суду від 27 червня 2000 року їм частки з домоволодіння виділені вже судом, йому 1/3 частку, а позивачу 2/3 частки. У них виділено в натурі: окремі входи, окремі земельні ділянки, частки огороджено парканом, вони не перетинаються. Просить відмовити в задоволенні позову. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2000 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за якою: [PERSON] виділено в натурі на належну йому 1/3 частку в спадковому майні: кімнату 1-3 площею 10,7 кв.м, кімнату 1-2 площею 7,7 кв.м, загальною площею 18,4 кв.м, вартістю 3528,00 гривень, частину приміщення сіней літ."а" - 1-111 площею 6,9 кв.м вартістю 716 гривень, гараж літ. "г" вартістю 2865,90 гривень, літній душ літ. "з" вартістю 176 гривень, трубчатий колодязь "4" вартістю 1011,00 гривень, огорожа №2 вартістю 761,00 гривень, всього на суму 9057 гривень, що становить 34% або 17/100 часток від усього домоволодіння; [PERSON] виділити в натурі на праві власності, належні їй на підставі договору довічного утримання 2/3 частки: приміщення №1-1 площею 6,3 кв.м, 1-4 площею 18,2 кв.м, 1-5 площею 17,5 кв.м, 1-6 площею 10,5 кв.м, загальною площею 52,5 кв.м вартістю 10315,00 гривень, частину сіней літ."а", приміщення 1-1,1-11 вартістю 648,00 гривень, погріб "пд" вартістю 724 гривень, літню кухню літ. "Б" вартістю 1599 гривень, сарай "В" вартістю 571 гривень, вбиральню "Д" вартістю 229 гривень, сарай "Ж вартістю 1093 гривень, огорожу №1,2 вартістю 1110,00 гривень, благоустрій (асфальт) вартістю 977 гривень, всього на суму 17261,00 гривень, що становить 66% або 33/100 від усього домоволодіння. При цьому, [PERSON] отримує в користування земельною ділянкою згідно меж землекористування, позначених на плані червоними чорнилами, а [PERSON] отримує в користування земельну ділянку згідно меж землекористування, позначених на плані синіми чорнилами. Згідно договору довічного утримання від 12 березня 1999 року, вказаний житловий будинок та земельна ділянка розташовані по [ADDRESS] . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115429626 від 27 лютого 2018 року підтверджується, що земельна ділянка №1456604912126 кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0472 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19861414 від 12 серпня 2008 року [PERSON] на праві приватної власності належить 2/3 частки будинку [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №160576497 від 22 березня 2019 року підтверджується, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 2/3 будинку [ADDRESS] . Копією рішення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області №123 від 18 липня 2015 року підтверджується, що присвоєно 2/3 частині будинку [ADDRESS] поштову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] та земельна ділянка за цією ж адресою належали позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності по 2/3 та 1/3 частки відповідно кожному. Однак, ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2000 року ці частки житлового будинку та земельної ділянки виділені сторонам в натурі. Таким чином, право спільної часткової власності припинилося, позивач є власником 2/3 частки будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , а відповідач є власником 1/3 частки вказаного будинку та земельної ділянки. В подальшому, виділені в натурі 2/3 частки будинку [ADDRESS] , що належать на праві приватної власності [PERSON] було переіменовано в будинок [ADDRESS] . Тому в задоволенні позову в частині виділення в натурі 2/3 частки будинку [ADDRESS] , що складається з вищеперелічених приміщень, позивачу, слід відмовити, оскільки вони вже виділені позивачу в натурі. Що стосується позовних вимог про виділення позивачу в натурі 2/3 частки земельної ділянки, розміром 0,0472 га, що належать їй на праві спільної власності за адресою: [ADDRESS] , то вони також не підлягають задоволенню, оскільки вказана частка земельної ділянки вже виділена позивачу в натурі, перейменована в буд. [ADDRESS] та більш того, за позивачем вже зареєстровано право приватної власності в розмірі 1/1 частка на вказану земельну ділянку (2/3 частки по [ADDRESS] ), тобто вона не перебуває у спільній частковій власності. Позовні вимоги про припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку та на будинок [ADDRESS] , також не підлягають задоволенню, оскільки 2/3 частки цього будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , які виділені в натурі позивачу ухвалою суду, перейменовано в будинок [ADDRESS] , право власності на них визнано за позивачем, відповідач права власності на будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за цією адресою не має, тому будинок [ADDRESS] та земельна ділянка за вказаною адресою у спільній частковій власності не перебуває. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судовий збір, сплачений позивачем при пред`явленні позову, слід залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed