Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] та просить суд: 1) зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні, вихованні та побаченні з сином сторін [PERSON] , [INFO] ; 2) встановити [PERSON] порядок спілкування з сином за запропонованим ним у позові графіком. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2008 року. Рішенням суду від 09.09.2019 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу позивач продовжує виконувати свої батьківські обов`язки, сплачує аліменти на утримання сина, купує речі для розвитку дитини тощо. Наприкінці лютого 2021 року відповідачка почала чинити [PERSON] перепони у спілкування з сином, повернула позивачу речі, які він купував для сина. Позивач намагався спілкуватися з дитиною у школі, проте відповідачка заборонила йому це робити. [PERSON] вважає, що його безпосередня участь у вихованні сина та регулярне спілкування з ним, відповідає інтересам дитини. [PERSON] просить суд встановити наступний графік спілкування з дитиною: кожну суботу та неділю з 09.00 год суботи до 20.00 год неділі; під час літніх канікул - липень місяць кожного року з 01 липня по 31 липня з можливістю спільного відпочинку та оздоровлення сина з батьком на території України або за кордоном; половина осінніх, зимових, весняних канікул, з можливістю спільного відпочинку та оздоровлення сина з батьком на території України або за кордоном; у день народження батька, [PERSON] 17 червня кожного року; в день народження дитини, [PERSON] 17 грудня рік з батьком, рік з матір`ю; Новорічні свята (Новий рік, Різдво Христове) з 31 грудня по 09 січня рік з батьком, рік з матір`ю; спілкування з дитиною проводити без участі матері; якщо побачення з дитиною не відбулось з поважних причин, то воно переноситься на найближчий день тижня, за погодженням з матір`ю дитини. Провадження у справі відкрите 05 травня 2021 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. 04 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій [PERSON] зазначила, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не підлягають задоволенню, оскільки відповідач таких перешкод не чинила. Позивач є батьком сина сторін і його право бачитися з дитиною та вільно з ним спілкуватися не оспорюється, однак спосіб участі [PERSON] має бути визначений з урахуванням об`єктивних чинників і в інтересах дитини. Відповідач вважає, що вимоги позивача мати побачення з сином з 9.00 год ранку щосуботи і до 20.00 год щонеділі порушують право відповідача на спільний відпочинок з сином. Також, син сторін окрім школи щовівторка та щочетверга з 17.00 год до 18.00 год додатково вивчає з педагогом англійську, кожного дня онлайн має уроки з математики, а кожну неділю має додатково математику в класі з 18.10 год до 19.20 год. Окрім того, відповідач вважає, що при поділі шкільних канікул необхідно враховувати бажання дитини, і суду необхідно з`ясувати думку хлопчика про це. 08 червня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач [PERSON] зазначив, що відповідачка під різними приводами забороняє позивачу бачитися з сином. 16 червня 2021 року до суду надійшли заперечення відповідачки, в яких вона зазначила, що бажає побудувати з позивачем конструктивні і найменш болючі для дитини сторін відносини. Відповідач зазначила також, що визнає право позивача приймати участь у вихованні та мати побачення з сином, спілкуватися з ним у вихідні та святкові дні, оскільки вважає, що позивач любить сина та бажає дитині найкращого. 20 жовтня 2021 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 29 жовтня 2021 закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив про своє повне непогодження з висновком органу опіки, просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Акользіна М.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали: щодо позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною не визнали в повному обсязі; щодо позовних вимог про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною просили врахувати висновок органу опіки та піклування. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 30.08.2008\~року виконавчим\~комітетом Куземівської\~сільської ради\~Сватівського району\~Луганської області,\~актовий запис\~№ 4 (а.с. 7-9). Від шлюбу сторони справи мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Красноградського районного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження № 6448555 від 12.02.2021 року з примусового виконання судового наказу № 645/2126/20 від 11.08.2020 року Фрунзенського районного суду м.Харкова про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12). Заборгованість по аліментам відсутня (а.с. 44). Позивач [PERSON] має постійне місце роботи та працює на посаді менеджера (управителя) з логістики в ТОВ «КАР ІНВЕСТ», де характеризується позитивно (а.с. 11). Відповідач [PERSON] має постійне місце роботи і працює на посаді бухгалтера КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25» ХМР, де характеризується позитивно (а.с. 30-31). Сторони не заперечували, що після розірвання шлюбу дитина сторін [PERSON] , проживає з матір`ю. Згідно характеристики № 01-27/280 від 29.05.2021 року [PERSON] , 2013 р.н., навчається у Харківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 119 ХМР Харківської області (а.с. 32-33). Згідно висновку про визначення порядку участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сину [PERSON] , складеного Департаментом служб у справах дітей ХМР, як представником органу опіки та піклування, доцільним є встановлення такого порядку участі позивача у вихованні дитини: щосуботи з 10.00 до 17.00, щосереди з 17.00 до 19.00, один тиждень влітку для спільного відпочинку та оздоровлення за згодою дитини з обов`язковим поверненням дитини до місця постійного проживання з матір`ю (а.с. 99-100). Частиною третьою статті \~51\~Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи ,які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно статті 153\~СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею157\~СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Між сторонами склались стосунки, які, на думку позивача, позбавляють батька можливості регулярно спілкуватися з сином, який проживає з матір`ю. Відповідно статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19\~СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою статті 19\~СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Зважаючи на наведене, органом опіки та піклування виконано вимоги частин четвертої та п`ятої статті 19\~СК України щодо участі у вирішенні спору про участь батьків у вихованні дитини. Що стосується висновку органу опіки в частині побачень з батьком за бажанням дитини, слід зазначити наступне. Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Ані органом опіки та піклування, ані відповідачем не надано суду доказів на підтвердження висновку про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні дитини можлива лише за бажанням дитини, а так само що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні. Враховуючи постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Така позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного суду № 138/96/17 від 01.07.2020 року. Таким чином бажання дитини при встановленні графіку побачення з батьком не повинного покладатися в основу визначення такого графіку спілкування та виховання. Згідно зі статтею 77\~ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Проте, Верховний суд неодноразово наголошував на тому, що з досягненням десятирічного віку у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі. Як встановлено судом, хоча між сторонами існує спір щодо способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, вимоги позивача про те, що він бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у вихованні сина, є достатньо зваженими. Проте бажаний сторонами спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, визначаючи спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, суд враховує те, що дитина тривалий час не бачила батька та не спілкувалася з ним, в той же час судом не встановлено належних та допустимих доказів негативного впливу батька на розвиток дитини на теперішній час та ураховуючи те, що між сторонами у справі має місце непорозуміння щодо участі батька у вихованні дитини, суд частково враховуючи висновок служби у справах дітей, приходить до висновку про необхідність визначити спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини наступним чином: кожної суботи з 10.00 год. до 17.00 год., кожної середи з 18.30 год. до 20.00 год., під час літніх канікул з 01.07 до 15.07 кожного року, без супроводу матері [PERSON] , з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини. Порядок зустрічей батька з дитиною у дні народження останніх, на осінні, зимові, весняні канікули, державні свята визначати за домовленістю батька та матері, з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини Визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини на думку суду є таким, що відповідатиме потребам дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання сина. Дане рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень батька з дитиною. Щодо позовних вимог про зобов`язання [PERSON] не чинити позивач перешкод у спілкування, вихованні та побаченні з сином, то дані вимоги не підтверджені належними і допустимими доказами. Сама відповідач у заявах по суті справи та в судовому засіданні заперечувала, що чинить позивачу такі перешкоди. Європейський суд з прав людини зазначив, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial