Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON], зазначивши, що після її смерті відкрилася спадщина на території Суботівської сільської ради Чигиринського району у виді земельної частки (паю) розміром 2,26 га в умовних кадастрових гектарах, в адмінмежах Суботівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Позивач являється спадкоємцем майна померлої згідно заповіту від 26.03.1993 року, посвідченого секретарем Суботівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області. Позивач, після смерті [PERSON], фактично прийняв спадщину, шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном. Але для можливості оформити свої спадкові права йому потрібно встановити факт прийняття спадщини після померлої. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, прохав визнати за позивачем право власності на вищевказану земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай), пояснивши, що померла була його знайомою, яку він доглядав та проживав разом з нею до дня її смерті, та провів її поховання, а вона за життя склала на його користь заповіт. Однак, в зв"язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачено позивач не зміг нотаріально оформити вказане спадкове майно. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з"явився, надіславши пояснення, в якому позов визнав повністю, згідний на задоволення позовних вимог, де прохав провести розгляд справи без участі представника Суботівської сільської ради Чигиринського району. Допитані у судовому засіданні свідки пояснили, що позивач проживав разом із [PERSON], доглядав її до смерті та провів поховання, також зазначили те, що померла не мала власних дітей, тому позивач проживав разом з нею, а після смерті [PERSON] користувався її майном та речами. Суд, вислухавши представника позивача, свідків, враховуючи лист відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO], відповідно до повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.07.2017 року, померла [PERSON], після смерті якої на території Суботівської сільської ради Чигиринського району відкрилася спадщина (а.с.9). [PERSON] являлася власницею земельної частки (паю) розміром 2,26 га в умовних кадастрових гектарах, в межах Суботівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №311, що підтверджується архівною довідкою архівного сектору Чигиринської райдержадміністрації Черкаської області від 03.08.20017 року № 130/04-04 (а.с.13). Оригінал вказаного сертифіката на право на земельну частку (пай) було втрачено, про що свідчить оголошення з цього приводу в місцевій газеті "Чигиринські вісті" № 31 (12769) від 05.08.2017 року. Позивач, відповідно до заповіту від 26.03.1993 року, нотаріально посвідченого секретарем виконавчого комітету Суботівської сільської ради Чигиринського району, який на день смерті заповідача не змінено і не скасовано, є спадкоємцем майна померлої, в порядку ст. ст. 1217, 1222 ЦК України. Судом також встановлено факт прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON], і це крім показів свідків підтверджується також довідкою виконавчого комітету Суботівської сільської ради Чигиринського району від 20.07.2017 року № 307. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої [PERSON], вступивши в управління спадковим майном та користуючись її майном. Як вбачається з постанови про нотаріальну відмову від 27.09.2017 року № 835/02-31, гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на право на земельну частку (пай) розміром 2,26 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Суботівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, що залишився після смерті [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.15). Так, з огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіт повинен бути укладений письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. (ст. 541 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлої [PERSON] не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити, встановивши факт прийняття спадщини та визнати за позивачем право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved