Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок неналежного виконання відповідачем обов'язків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить автомобіль марки «Хюндай Соната», д.н.з. [NUMBER]. Проживаючи за адресою: [ADDRESS], він обрав собі місце для зберігання автомобіля на охоронюваній відкритій стоянці, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказана автомобільна стоянка належить Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс», який, в свою чергу, уклав Договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування з Фізичною особою-підприємцем [PERSON] від 30.12.2013 року. 10.07.2014 року о 03 год. 46 хв. на охоронюваній відкритій автомобільній стоянці за адресою: [ADDRESS], де знаходився в той час автомобіль позивача «Хюндай Соната», д.н.з. [NUMBER] сталася пожежа, в результаті якої автомобіль було практично повністю знищено. Постановою слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в місті Києві Яремчука В.В. від 10.07.2014 року було відкрито кримінальне провадження (відомості в ЄДРДР № 12014100030007401). В ході перевірки було виявлено причини пожежі. Так, згідно технічного висновку № 160 від 11.07.2014 року дослідно-випробувальної лабораторії аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України в м. Києві та висновку науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в м. Києві від 05.08.2014 року за № 1 100-ПТ, - ймовірною причиною пожежі було занесення стороннього джерела запалювання. Позивач з моменту відкриття охоронюваної стоянки користується її послугами, - за ним закріплене постійне місце № 18, здійснюється оплата за кожний місяць користування автостоянкою в перших числах місяця. На підставі статей 208, 936, 937, 977 ЦК України позивач зазначає, що між ним та відповідачем мав місце договір зберігання автотранспортних засобів і відповідач мав забезпечити обмеження доступу сторонніх осіб на автостоянку, забезпечення стоянки вогнегасниками, що не забезпечив і внаслідок чого і стався підпал автомобілів. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що правове регулювання порядку зберігання автомобіля здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115 «Про затвердження Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» Згідно п. п. 8, 27 Правил, - на території автостоянки забороняється знаходитися стороннім особам, встановлювати ящики та шафи для зберігання інвентарю, запасних частин чи інструментів. Автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку. Відповідач не забезпечила умови, за яких було б неможливе проникнення на територію автостоянки сторонніх осіб з метою підпалу автомобілів, на стоянці в момент пожежі були в необхідній кількості відсутні вогнегасники, що призвело до фактичного знищення автомобіля позивача. Після пожежі позивач звернувся до суб'єкта оціночної діяльності - фізичної особи-підприємця [PERSON] з метою оцінки пошкодженого автомобіля та визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику при пожежі. Згідно проведеної оцінки, матеріальний збиток, завданий позивачу, як власнику автомобіля в результаті пожежі складає: 185 445,32 грн. Вказану матеріальну шкоду позивач просить стягнути з відповідача. За проведення даної оцінки позивач сплатив 843, 00 грн., що є його збитками, тому позивач також просить стягнути і вказані витрати з відповідача. Під час розгляду справи позивач подав письмову заяву про збільшення позовних вимог, в якій підтримав викладені вище позовні вимоги, а також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 7000, 00 грн. Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що відповідач з часу пожежі і за час розгляду справи в суді допускає незаконну бездіяльність, що призвела до душевних страждань, стресового стану позивача. Підтримавши вищенаведені позовні вимоги, позивач та його представник в судовому засіданні просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі з тих підстав, що договір зберігання має просту письмову форму, проте, сторони не укладали письмових договорів зберігання автотранспорту позивача. Між сторонами мав місце не договір зберігання, а договір паркування, в силу якого відповідач надав тільки парко-місце позивачу для паркування його автомобіля, тому відповідальність за збереження автомобіля, забезпечення його схоронності, відповідач не несе. Представник третьої особи надав письмові пояснення, підтвердив факт передачі Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» фізичній особі-підприємцю [PERSON] за Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 30.12.2013 року, та підтримав пояснення представника відповідача, зазначивши, що між сторонами у справі був укладений договір паркування. В судовому засіданні за клопотанням позивача був допитаний свідок [PERSON] , який показав, що з червня-липня 2013р. працював паркувальником на охоронюваній відкритій стоянці, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Офіційно на роботу прийнятий не був, працював позмінно, отримував гроші готівкою. В його функціональні обов'язки входило відкриття та закриття шлагбауму, ведення журналу, в якому записувався власник чи водій автомобіля, державний номер, відомості про оплату та про період перебування машини на стоянці (постійно чи щодобово). Свідок пояснив, що позивача знав з того часу, як почав працювати, оскільки останній був постійним клієнтом, мав виділене і закріплене за ним місце для стоянки свого автомобіля, перепустку. Зазначив, що за липень 2014р. квитанцію про оплату послуг позивачу виписував він. В ніч, коли сталася пожежа, чергував теж він, з приводу обставин пожежі давав пояснення державним органам. Зазначив, що ні терміналом, ні паркувальним автоматом стоянка не обладнана, а в момент пожежі він використав єдиний вогнегасник, якого фактично не могло вистачити за підпалені автомобілі. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником автомобіля марки «Хюндай Соната» д.н.з. [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] (а.с. 9). З травня 2013 року по липень 2014 року включно він користувався послугами відкритої охоронюваної автомобільної стоянки за адресою: [ADDRESS], що підтверджується квитанціями про щомісячні платежі за послуги стоянки, перепусткою №18, та не заперечується і відповідачем (а.с. 11-12). 10.07.2014 року о 03 год. 46 хв. на відкритій охоронюваній стоянці за адресою: [ADDRESS] сталася пожежа, в результаті якої було знищено автомобілі, серед яких був знищений і автомобіль «Хюндай Соната», д.н.з. [NUMBER]. Згідно з висновком експерта № 1/100-ПТ від 05.08.2014 року відділу вибухотехнічної і пожежно-технічної експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві , - осередків пожежі, яка виникла в автомобілі «Хюндай Соната» д.н.з. [NUMBER] було два: 1) осередок пожежі знаходився ззовні, на лівому передньому крилі; 2) осередок пожежі включає в себе зону розміщення заднього бамперу та кришки багажного відділення, що суміжна з ним. Причиною виникнення пожежі в автомобілі «Хюндай Соната» д.н.з. [NUMBER] є занесення стороннього джерела запалювання (а.с. 16-20). Відповідно до технічного висновку №160 від 11.07.2014 р. щодо встановлення причини виникнення пожежі автомобіля «Хюндай Соната» за адресою: [ADDRESS], яка сталась 10.07.2014 р., - ймовірною причиною пожежі було занесення стороннього джерела запалення без ознак спеціальної підготовки події (а.с. 13-14). Згідно з рішенням Київської міської ради від 26.06.2007 р. № 930/1591 «Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві», єдиним оператором з паркування транспортних засобів визначено Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» (а.с. 78). Згідно листа КП «Київтранспарксервіс» від 08.08.2014р. за вих. № 1184, - відповідно до Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 30.12.2013 р., укладеного між КП «Київтранспарксервіс» та ФОП [PERSON], автомобільна стоянка за адресою: [ADDRESS] обслуговується ФОП [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, [PERSON] з 11.11.2008 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності якої є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (а.с. 8). Відповідно до Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНН-2013-12/15 від 30.12.2013 року, КП «Київтранспарксервіс» надає за плату, а фізична особа-підприємець [PERSON] отримує право на організацію та експлуатацію 50 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: [ADDRESS], в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту. Згідно з пп. 2.1.4 Договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНН-2013-12/15 від 30.12.2013 року КП «Київтранспарксервіс» не несе відповідальності за збереження автотранспорту, майна, що в ньому знаходиться та будь-якого іншого майна, що розташоване на території об'єкту (а.с. 92-95). Згідно ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне,банківське обслуговування тощо). Зазначення у вказаній нормі «тощо» слід тлумачити як інші види діяльності, що можуть бути поставлені в один ряд з тими видами діяльності, які прямо наведені у дужках. Публічними є договори, стосовно яких спеціально або побічно зазначається на їх характер. Це договори прокату (ч. 3 ст. 787 ЦК України), побутового підряду (ч. 2 ст. ст. 865 ЦК України), банківського вкладу (ч. 2 ст. 1058 ЦК України), зберігання (ч. 3 ст. 986 ЦК України), зберігання автотранспортних засобів (ч. 1 ст. 977 ЦК України). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном). Отже, форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберіганню посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Згідно пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» N 115 від 22.01.1996 (із наступними змінами та доповненнями), - автостоянка повинна мати тверде покриття (асфальтове, бетонне, гравійне, щебеневе), огорожу, освітлення, телефонний зв'язок, приміщення для обслуговуючого персоналу, в'їзні-виїзні ворота із шлагбаумом та запасні ворота на випадок термінової евакуації транспортних засобів. Відповідно до пунктів 12-15 вказаної Постанови, - під час оформлення приймання на зберігання черговий приймальник вносить необхідні дані про володільця транспортного засобу і транспортний засіб до відповідного журналу обліку транспортних засобів і розписується в ньому. Володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка за встановленим зразком. Володільцеві транспортного засобу, що користується послугами довготермінового зберігання, надається право на стоянку транспортного засобу в одному й тому ж місці. Плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. Відповідно до п. 30 Правил, - зберігання транспортних засобів на автостоянці повинні вестися: журнал обліку транспортних засобів довготермінового зберігання; журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання; журнал обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів; журнал обліку транспортних засобів з пошкодженнями та некомплектних; касова книга; книга скарг та пропозицій; книжки квитанцій. Укладення договору зберігання автотранспортного засобу між сторонами у справі та прийняття автомобіля , належного позивачеві, на зберігання фізичною особою - підприємцем [PERSON] підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера (факт оплати позивачем послуг відповідача щодо зберігання належного йому автотранспорту протягом місяця, за який попередньо внесена оплата); перепусткою позивача (факт того, що позивач є користувачем послуг довготермінового зберігання транспортного засобу), показаннями допитаного в судовому засіданні свідка (факт наявності на стоянці огорожі, обслуговуючого персоналу, в'їзних-виїзних воріт із шлагбаумом; ведення журналу обліку, книжок квитанцій, видача клієнтам квитанцій, перепусток тощо згідно Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках). Всі вищезазначені докази разом з наданими сторонами поясненнями підтверджують те, що сторони прийняли умови договору та фактично його виконували, тому на підставі ст. 950, 951 ЦК України відповідач зобов'язаний відповідати за збереження переданого йому майна. Оцінюючи, як необґрунтовані та такі, що не заслуговують на увагу, доводи представників відповідача і третьої особи щодо існування між сторонами договору паркування та необхідності врегулювання правовідносин Правилами паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1342 від 03.12.2009р., суд враховує наступне. Згідно пункту 2 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1342 від 03.12.2009р. дія цих Правил поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування (далі - користувачі), а також на суб'єктів господарювання, які утримують такі майданчики. При цьому, суб'єкти господарювання - балансоутримувачі майданчиків для паркування транспортних засобів державної та комунальної форми власності. Між користувачем - [PERSON] і комунальним підприємством - КП «Київтранспарксервіс», як балансоутримувачем майданчику для паркування, не виникало жодних правовідносин. Майданчик для облаштування відкритої охоронюваної автомобільної стоянки за адресою: [ADDRESS], переданий КП «Київтранспарксервіс» за Договором фізичній особі - підприємцю [PERSON], не відповідає вимогам пунктів 14, 6 вказаних Правил паркування транспортних засобів, якими встановлено, що відведені майданчики для платного паркування обов'язково повинні бути обладнані паркувальними автоматами з розрахунку не менш як один автомат на 20 місць для паркування з обох боків уздовж проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та/або інформаційними знаками про можливість і порядок надання послуги "мобільне паркування", а на спеціально обладнаних майданчиках для платного паркування обов'язково повинні бути встановлені автоматичні в'їзні та виїзні термінали. Відповідно до п. 3 Правил паркування транспортних засобів, ці правила не регулюють питання надання послуг із зберігання транспортних засобів, що належать громадянам, організація та порядок надання яких встановлені Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України N 115 від 22.01.1996р. Отже, на спірні правовідносини, які виникли між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON], дія вказаних Правил не поширюються. Згідно висновку спеціаліста, викладеному в Звіті № 358 про оцінку автомобіля «Хюндай Соната» д.н.з. [NUMBER] від 22.08.2014 р. , - матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Хюндай Соната» д.н.з. [NUMBER], в результаті його пошкодження при пожежі складає 185 445 грн. 32 коп. (а.с. 22-27). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Статтею 951 ЦК України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі -у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості. Оскільки, позивачем належними доказами доведений розмір матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля з вини відповідача, позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 185 445 грн. 32 коп. підлягає задоволенню. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, - право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Частина 2 ст.23 ЦК України визначає, у чому полягає моральна шкода. З огляду на п.5 постанови вказаного вище Пленуму ВСУ та ст. 1167 ЦК, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а)моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в)причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Вимога позивача в частині стягнення моральної шкоди в сумі 7 000, 00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди неправомірною бездіяльністю відповідача, не обґрунтовано розмір цієї шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між бездіяльністю відповідача та наслідками у вигляді душевних страждань чи фізичному болю. Грошова компенсація моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення, як збитку, витрати позивача за проведення оцінки вартості збитку автомобіля, оскільки метою оцінки було визначення збитку, завданого автомобілю внаслідок підпалу, тобто, відповідальною особою за відшкодування вказаного збитку є особа, винна у підпалі, а не зберігач. На підставі ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 854 грн. 46 коп. - пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial