Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 02.03.2020 року звернувся позивач з позовом до [PERSON] та просив: стягнути з відповідача на користь позивача завдану майнову шкоду в розмірі 42378.59 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між позивачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» і [PERSON] було укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться серії [NUMBER] від 02.12.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Suzuki, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 10.03.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ЗАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . Відповідно до Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2017 року особою винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, є водій [PERSON] 05.04.2017 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 42378,59 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», позивач звернувся до страховика винної особи про виплату страхового відшкодування, але «НАСК «ОРАНТА» на підставі п.37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовило у здійсненні страхового відшкодування. Ухвалою суду від 04.03.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві для усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 26.03.2020 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 28.04.2020 року. 28.04.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що у разі укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, саме страховик бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника відшкодувати завдану шкоду, а отже позовні вимоги до [PERSON] безпідставні. 28.04.2020 року слухання справи перенесено на 25.06.2020 року у зв`язку із запровадженням на території України карантину. 22.05.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що закінчення перебігу річного строку для звернення до страховика, що було підставою для відмови «НАСК «ОРАНТА» у виплаті позивачеві страхового відшкодування відноситься лише до страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а на позов про відшкодування шкоди, заявлений до винної особи розповсюджується загальний строк позовної давності. Крім того, особа, яка завдала шкоду, та цивільно-правова відповідальність якої була забезпечена полісом, посинена відповідати, зокрема, у випадку відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування. У судове засідання 25.06.2020 року учасники справи не з`явилися, викликані належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримано. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться серії [NUMBER] від 02.12.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Suzuki, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 10.03.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ЗАЗ, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] . Відповідно до Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04.05.2017 року особою винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, є водій [PERSON] 05.04.2017 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 42378,59 грн. згідно звіту №178847 від 24.03.2017 року щодо вартості відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», що не заперечується сторонами. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», позивач звернувся до страховика винної особи про виплату страхового відшкодування, але «НАСК «ОРАНТА» на підставі п.37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовило у здійсненні страхового відшкодування у зв`язку з тим, що страхове відшкодування було сплачено 10.03.2017 року, а звернення до «НАСК «ОРАНТА» з боку ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відбулося лише 16.07.2019 року, тобто із пропуском однорічного строку, який встановлений вказаним пунктом Закону. Норми частини 1 ст. 1188 ЦК України передбачають відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Така шкода відшкодовується на загальних підставах, а саме 1.) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2.) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3.) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно зі ст.ст. 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та\\або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755\\18006\\15-ц (провадження №14-17цс18) зроблено правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він сплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд вважає, що при вирішенні спірних прав та обов`язків слід застосувати саме наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, оскільки дія цієї постанови спрямована на приведення судової практики у подібних правовідносинах до її однаковості та єдності цілому. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач з відповідними вимогами має звертатися до страхової компанії відповідача, а не до нього безпосередньо, тому приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed