Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

11.07.2018 до Шполянського районного суду надійшла позовна заява від [PERSON], в якій позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свій позов позивач мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 30.09.2000 у виконкомі Журавської сільської ради с. Журавка, Шполянського району, Черкаської області, актовий запис № 10. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. У червні 2012 року сторони припинили шлюбні відносини, так як відповідача не цікавила сім'я, на той час він зловживав спиртними напоями, тому позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Шполянського районного суду від 20.08 2012, справа № 2323/4273/2012 шлюб був розірваний. Відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Діти постійно проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS], за якою позивач має вид на проживання до 05.09.2022. З березня 2014 року батько дітей [PERSON] ніякого зв'язку з позивачем та дітьми не мав, матеріально не підтримував, грошовими коштами не забезпечував. Відповідач постійно проживає в Україні, має іншу сім'ю, а тому не виявляє наміру підтримувати з дітьми родинні відносини, приймати участь у їх вихованні та утриманні, навпаки уникає спілкування з ними, не відповідає на телефонні дзвінки, під час перебування позивача з дітьми в м. Шпола при зустрічі з ними робить вигляд, що не помічає їх. Позивач не має наміру повертатися на проживання в Україну, бажає отримати громадянство Росії для себе та дітей. З цією метою звертається до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог адміністрації не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, вказавши що проти задоволення позову не заперечував. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 25.07.2018 відкрито провадження по справі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що заочним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 20.08.2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30.09.2000, виконкомом Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області, актовий запис № 10 - розірвано (а.с. 13). [PERSON] народилась [INFO], актовий запис № 16, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.09.2001, виданим виконкомом Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області (а.с.14). 13.01.2017 [PERSON] отримала посвідку на тимчасове проживання на території Російської Федерації, дійсну до 13.01.2022 (а.с. 15). [PERSON] народився [INFO], актовий запис № 157, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.10.2010, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області (а.с.18). 13.01.2017 [PERSON] отримав посвідку на тимчасове проживання на території Російської Федерації, дійсну до 13.01.2022 (а.с. 19). Згідно з заявою [PERSON] від 14.07.2017, засвідченою приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Курінним\~А.В., зареєстрованою в реєстрі за №700, даною заявою [PERSON] повідомляє усі компетентні органи, та всіх кого це стосується що йому відомо про виїзд його дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з України на постійне місце проживання в Російську Федерацію, де зареєстрована та постійно проживає їхня мати, [PERSON], [INFO]. Цією заявою повідомляє, що він не заперечує проти їхнього виїзду на постійне проживання за кордон в Російську Федерацію, а також, що ті, хто виїжджають: [PERSON] та [PERSON] не мають по відношенню до нього невиконаних обов'язків та майнових зобов'язань, передбачених законодавством України, також цією заявою він дає згоду на постійне проживання, навчання, лікування його дітей в Російській Федерації. Крім того сповіщає, що підстав, які відповідно до вимог статті 6 Закону України" Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" обмежують право його дітей [PERSON] та [PERSON] на виїзд за кордон, до Російської Федерації, нема (а.с. 20). Відповідно до заяви [PERSON] від 09.02.2018, засвідченої приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Горбачом В.П, зареєстрованою в реєстрі за №684, [PERSON], [INFO], відмовився від батьківських прав на його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 27). Заявою [PERSON] від 09.02.2018, засвідченої приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Горбачом В.П, зареєстрованою в реєстрі за №685, [PERSON], [INFO], відмовився від батьківських прав на його неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 29). Відповідно до заяви від 01.08.2017 серії 50 АБ №0098369 [PERSON], засвідченої нотаріусом округу м. Лобня, Московської області, Російської Федерації, Квартальною М.О., зареєстрованої в реєстрі за №2-1851, [PERSON], даною заявою підтверджує, що її батько [PERSON], [INFO], проживаючий за адресою: [ADDRESS] з 20.03.2014 відносин з нею не підтримував, телефонного зв'язку не мав, матеріально не підтримував, грошовими засобами не забезпечував. Даною заявою не заперечує проти відмови ним від своїх батьківських прав. (Вірність перекладу тексту з російської на українську мову засвідчив приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу Горбач В.П., а.с. 16-17). Згідно з характеристикою [PERSON] Муніципальної бюджетної загальноосвітньої установи середньої загальноосвітньої школи №6 імені Сахнова В'ячеслава Івановича, затвердженої підписами директора школи Філімонової І.А. та класним керівником 9-В класу [PERSON], [PERSON] навчається в МБЗУ СЗШ №6 з 1 класу. Характеризується позитивно. [PERSON] виховується в неповній сім'ї. Вихованням доньки займається мати, [PERSON], котра слідкує за її успіхами в навчанні, відвідує батьківські збори, на зауваження і рекомендації вчителів реагує своєчасно, постійно тримає зв'язок з класним керівником. Відносини з донькою достатньо довірливі. За період навчання, батько [PERSON], в школі ні разу не з'являвся, батьківські збори не відвідував, в громадському і шкільному житті доньки участі не брав (Вірність перекладу тексту з російської на українську мову засвідчив приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу Горбач В.П., а.с. 23-24). Згідно з довідкою Муніципальної бюджетної дошкільної освітньої організації Центру розвитку дитини - Дитячого садку №17 «Васильок», затвердженою підписами виховатилів [PERSON], [PERSON] та завідувачем Анютиною А.В., [PERSON] [INFO], відвідував МБДОО ЦРД дитячий садок №17 «Васильок» з 06.04.2015 по 29.05.2017 до переходу в школу. За даний період батько [PERSON] жодного разу не з'являвся в дитячому садочку (дитячі свята в садочку, концерти, заняття, батьківські збори, суботники). Успіхами дитини і його життям в дитячому садку не цікавився. Від нього не було жодного телефонного дзвінка за весь період. Співробітники дитячого садка (зокрема вихователі) спілкувалися лише з мамою [PERSON] та вітчимом [PERSON], які приймали активну участь у всіх заходах групи і садка в цілому. Також їм допомагала старша сестра [PERSON], [PERSON] (Вірність перекладу тексту з російської на українську мову засвідчив приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу Горбач В.П., а.с. 22-23). Відповідно до характеристики, виданої [PERSON] [INFO], яка працює в Салоні дизайнерської флористики з 20.06.2003 по теперішній час на посаді флорист дизайнер, директором Салону дизайнерської флористики Ніколаєвим А.В., характеризується позитивно (Вірність перекладу тексту з російської на українську мову засвідчив приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу Горбач В.П. (а.с. 25-26). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №157 від 20.02.2018, виданої Лип'янською сільською радою Шполянського району Черкаської області померлій [PERSON] до складу сім'ї /зареєстрованих за адресою [ADDRESS], входять власник [PERSON], мещканець [PERSON], мешканець [PERSON], мешканець [PERSON] (а.с.28). Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання його обов'язку по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). В Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами та поясненнями позивача суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров'я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, відповідач відзив не надав, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком з 6 до 18 років з 01.07.2018 становить - 1944 грн. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не надав доказів щодо його непрацездатності, наявності інших утриманців, а тому суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття старшої дитини [PERSON], [INFO], тобто до [INFO] щомісячно. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 704,80 на користь позивача. На підставі п.2 ч.1 ст. 164, ст. ст. 165, 166, 180-182, 191 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved