Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач звернулася із позовною заявою до Херсонської міської ради в особі відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб про зобов`язання зняти з реєстрації місця проживання померлого, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10.06.2020р. нею подано до відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб заяву про зняття з реєстрації місця проживання померлого [PERSON] за адресою [ADDRESS] , однак їй було відмовлено у зв`язку із тим, що у свідоцтві про смерть не відповідність громадянства померлого. Вважає відмову відповідача у зняття з реєстрації місця проживання померлого протиправними. Просить зобов`язати Херсонську міську раду в особі відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] відповідно свідоцтва про смерть №77207001592 від 06.03.2020 року за адресою [ADDRESS] та відшкодувати судовий збір. 29.09.2020 року від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки відповідно з п.1.1 Правил, у поданих позивачем документах містяться недостовірні відомості, а саме у свідоцтві про смерть міститься невідповідність громадянства померлого [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена причини неявки суду, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 15.07.2008р. на підставі рішення виконавчого комітету, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та 05.08.2008р. зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки №32 від 13.06.2020року виданої ОСББ «Проспект Кутузова 4» [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , також з 21.06.1983 року зареєстрований [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть № [NUMBER] виданого 12.03.2020року нотаріусом Кварацхелиа Маріам , [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , громадянин Грузії, про що зроблений запис акту №77207000671. [PERSON] звернулась до відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] відповідно свідоцтва про смерть №77207001592 від 06.03.2020 року за адресою [ADDRESS] . Однак їй 10.06.2020 року було відмовлено у зв`язку із тим, що у свідоцтві про смерть не відповідність громадянства померлого. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Відповідно до ст. 7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів визначають "Правила реєстрації місця проживання", затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207. Пунктом 26 "Правил реєстрації місця проживання" визначено вичерпний перелік документів, на підставі яких орган реєстрації має право зняти з реєстрації місця проживання фізичну особу, а саме: - заяви особи або її представника, поданої за формою згідно з додатком 11 "Правил"; - рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому Порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: - підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформації територіального органу або підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); - підстав для проживання бездомної особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту); - інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Відповідно до п. 26 "Правил", разом із заявою особа подає документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до п. 27 "Правил", працівник органу реєстрації: - перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання, особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття з реєстрації місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття з реєстрації місця проживання, про що зазначений працівник робить відповідний запис у цій заяві; - приймає рішення про зняття з реєстрації або про відмову у знятті з реєстрації місця проживання особи; - вносить відомості про зняття з реєстрації місця проживання у документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. - оформляє і видає довідку про зняття з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 16, дітям, які не досягли 16 років, та громадянам, які мають паспорт громадянина України у формі картки, а також вилучає раніше видану довідку про реєстрацію місця проживання для подальшого знищення; - повертає особі або її представнику документ, до якого внесені відомості про зняття з реєстрації місця проживання, довідку про зняття з реєстрації місця проживання, а також документи, які подавалися. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на звернення до суду з позовом є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 55 Конституції України, відповідно до якої, права і свободи людини і громадянина захищаються судом і кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституція України повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закріплений у ст. 10 ЦПК України принцип верховенства права полягає у тому, що суд при вирішенні справи керується принципом, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Свобода пересування та вибір місця проживання на території будь-якої держави, в якій людина перебуває на законних підставах, є одним з найважливіших особистих прав, яке прямо або побічно гарантується в ряді документів Ради Європи і підтверджується у рішеннях Європейського Суду з прав людини. Конституція України у статті 3 декларує положення про те, що "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави". Дане положення - одна з фундаментальних основ конституційного ладу України. Зміст статті 3 Конституції України означає пріоритет прав і свобод людини в діяльності всіх органів держави, їх орієнтацію на ці права і свободи. Бо права людини по-перше, виражають її волю, а по-друге, вони покликані служити обмежувачем всевладдя держави, перешкоджати сваволі державних органів і посадових осіб, необґрунтованого вторгнення держави у сферу особистої свободи людини. Правове становище (статус) людини і громадянина в повному обсязі характеризується сукупністю прав, свобод і обов`язків, якими він наділяється як суб`єкт правовідносин, що виникають у процесі реалізації норм всіх галузей права. Право на вибір місця проживання становить частину свободи самовизначення особистості. Ст. 13 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання у межах кожної держави. Частина 1 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права гарантує кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, у межах цієї території, право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Згідно зі ст. 33 Основного Закону України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування. Дана свобода є одним з компонентів свободи пересування, яка передбачена в статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 16 вересня 1963 (ETS № 46) і включає в себе також право залишати будь-яку країну, включаючи власну, і право громадянина безперешкодно повертатися у власну країну. Відповідно до Протоколу № 4 до Конвенції кожен, хто на законних підставах перебуває на території будь-якої держави, має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання в межах цієї території (пункт 1 статті 2). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури". Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, дослідивши матеріали справи, оскільки [PERSON] є громадянином Грузії та паспорта громадянина України він ніколи не отримував, тому позивач не може надати органу реєстрації документу, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання та виконати вимоги Правил №207. Згідно з ч. ч. 9, 10 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова в розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з ч.2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на зазначене, враховуючи, що пунктом 26 "Правил реєстрації місця проживання" передбачено, що орган реєстрації має право зняти з реєстрації місця проживання фізичну особу на підставі рішення суду, яке набрало законної сили про зняття з реєстрації місця проживання особи, суд, застосовуючи механізм належного захисту прав позивача, користуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст. 5 ЦПК України, вважає за необхідне зобов`язати Херсонську міську раду в особі відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] відповідно свідоцтва про смерть №77207001592 від 06.03.2020 року за адресою [ADDRESS] . Виходячи з вищенаведеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в сумі 840 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позов задоволено в повному обсязі.

Outcome: approved