Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У липні 2017 р. [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя з позовною заявою щодо визнання недостовірною та такою, що принижує його гідність та ділову репутацію первісну інформацію, яка поширена ТОВ «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення» ( далі Відповідач 1) та [PERSON] ( далі Відповідач 2) 25.07.2017 р. о 13 год. 05 хв. у інтернет версії свого видання mrpl.citi за посиланням: [INFO] у розділі «НОВИНИ», викладену у статті: «Мариупольский депутат получил элитный земельный участок за 50 тысяч долларов», та речення «В результате голосования обладателем элитного участка земли стал [PERSON] » оскільки вона є неправдивою, спотвореною та такою, що не відповідає дійсності. Крім того просить зобов`язати Відповідача 1 та Відповідача 2 у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом повідомлення про ухвалене у справі рішення, включаючи публікацію його тексту у розділі «НОВИНИ» Інтернет версії видання http://mrpl.city. Також просить стягнути з Відповідачів на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що вищевказана первісна Інформація викладена у статті, не відповідає дійсності, оскільки він фактично не отримував у власність земельної ділянки, а Маріупольською міською радою було лише прийнято рішення «Про надання\~дозволу на розробку проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки по\~ [ADDRESS] міста громадянину [PERSON] » проте Відповідач 2\~поширив недостовірну\~інформацію,\~хоча мав\~всю достовірну інформацію,\~був присутній\~при прийнятті\~рішення на\~сесії Маріупольської\~міської ради 25.07.2017р.,\~мав змогу\~ознайомитися з\~порядком денним\~сесії в\~якому викладений зміст земельного питання, саме про надання дозволу на розробку проекту,\~а не\~на передачу\~у власність,\~та мав\~змогу і\~повинен був\~переконатися в\~її достовірності,\~тому його\~дії з\~поширення такої\~інформації є\~умисними.\~Окрім того,\~в статті\~стверджується,\~ що\~він \~став власником\~земельної ділянки\~вартістю 50\~тисяч доларів,\~хоча це\~також не\~можливо було\~встановити в\~момент публікації.\~ Вважає,\~що висловлювання\~Відповідача 2\~про отримання\~ним \~у власність земельної\~ділянки вартістю\~50\~тисяч доларів\~є фактичними\~даними,\~і тому таке висловлювання\~не може\~вважатися оціночним\~судженням,\~а тому підлягає\~ спростуванню.\~Крім того\~ є\~негативною і\~має ознаки\~наклепу.\~ Беручи\~до уваги\~велику аудиторію\~читачів Відповідача\~2,\~ця неправдива інформація поширилася\~на значне\~коло осіб,\~в тому\~числі його\~виборців та\~формує у них відповідне\~сприйняття,\~нібито депутат\~скориставшись владою\~отримав у власність земельну ділянку, що на справді не відповідає дійсності. Поширена відповідачем негативна та недостовірна інформація принижує соціальну оцінку його громадської та професійної діяльності, тому порушує його право на повагу до честі та ділової репутації. Щодо обґрунтування відшкодування моральної шкоди, яку оцінив у 50000 грн. вказав, що поширена негативна та недостовірна інформація набула широкого розголосу, є вагомою для багатьох громадян, і тим самим суттєво принижує його честь та ділову репутацію серед широкого кола осіб. Окрім того, посилається на те, що після публікації статті з недостовірною інформацією, щодо нього як найменш сім авторитетних та широкомасштабних засобів масової інформації, як регіонального так і загальнодержавного рівня, зробили аналогічні з посиланням на першоджерело інформації - видання МRPL. [PERSON] . Враховуючи кількість\~видань,\~що зробили\~публікацію недостовірної інформації з посиланням на першоджерело - видання МRPL [PERSON] багатотисячну кількість читачів\~зазначених видань\~та масштаби\~та територію\~їх розповсюдження, недостовірна інформація,\~яка полягає\~у приниженні\~його \~честі та\~гідності і\~ділової репутації, розповсюдилась на всю країну. \~\~Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.01.2019 р. справа була прийнята до свого провадження суддею Шишиліним О.Г. та призначена відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦПК України до розгляду спочатку в порядку спрощеного позовного провадження. \~В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених у позові, додатково вказали, що саме 25.07.17 р. о 13-05 год. була опублікована первісна інформація під назвою «Мариупольский депутат получил элитный земельный участок за 50 тысяч долларов» без будь-яких позначень про уточнення. Тобто зміст статті зводився до того, що Газета «МРПЛ.СІТІ» донесла інформацію, як факт того, що [PERSON] став власником елітної з земельної ділянки у м. Маріуполі вартістю не менш як 50000 тисяч доларів. Про що сторона позивача надала у якості доказів скриншот первісного варіанту публікації. Редакція статті « [PERSON] » було здійснено вже після публікації первісного вигляду статті навіть без зміни дати та часу публікації, яка на той час вже була розповсюджена не менш ніж 8 регіональними та всеукраїнськими виданнями які використали як першоджерело первісну недостовірну інформацію зі статті Газета «МРПЛ.СІТІ». [PERSON] також вказав, що 15 років працював в ІТ сфері, був розробником сайтів, та знає точно, що можливо скасувати дату публікації. Якщо на момент публікації він зміг зберегти публікацію, то поновити оригінальний файл можливо. Просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, приймала участь у розгляді справи через свого представника [PERSON] , яка також є представником ТОВ ««Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення». В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву з якого зокрема вбачається, що 25.07.2017 року о 13-05 год. газетою «МРПЛ. СІТІ» в Інтернет версії свого видання було опубліковано статтю під назвою «Маріупольський депутат отримав елітну земельну ділянку за 50 тисяч доларів». При публікуванні зазначеної інформації газетою «МРПЛ. СІТІ» в Інтернет версії, кореспондент цієї газети уточнив по телефону вказану інформацію саме у позивача і той зауважив, що він отримав не земельну ділянку, а лише дозвіл на розробку проекту землеустрою по [ADDRESS] , що і було опубліковано 25 липня 2017 року о 13-05 год. під назвою: «Маріупольський депутат отримав елітну земельну ділянку за 50 тисяч доларів (Уточнення)». У вищезазначеній публікації інформація була викладена таким чином: «В результате [PERSON] Бородин стал потенциальным обладателем элитного участка земли». Тобто в інформації зазначалось, що він може стати отримувачем земельної ділянки у майбутньому, що відповідає дійсності та стає цілком можливим при умовах виконання позивачем кроку розробки проекту відведення земельної ділянки та отримання свідоцтва на право власності на земельну ділянку. Більш того, в цієї ж публікації зазначалось, що: «Как уточнил по телефону корреспонденту МRPL. [PERSON] депутат [PERSON] , в ходе сегодняшнего голосования он получил не земельный участок, а лишь разрешение на разработку проекта землеустройства участка на ул. Спортивной». Що стосується інформації стосовно вартості земельної ділянки, на яку [PERSON] отримав право на розробку проекту землеустрою, це є оціночним судження, оскільки ринкова вартість земельної ділянки існує незалежно від того, кому вона належить на праві власності. Крім того у позові жодним чином не визначено, які саме особисті немайнові права позивача порушені публікацією в електроном виданні газети «МРПЛ. СІТІ». Інформація, яка була опублікована в газеті «МРПЛ. СІТІ» є лише публічним висвітленням подій, які мали місце на сесії Маріупольської міської ради; ця публікація жодним чином не вплинула на громадську діяльність позивача і не призвела до негативних наслідків, а також до його дискредитації, як депутата цієї Ради. Не можна вважати недостовірною інформацію, що позивач [PERSON] став потенційним власником земельної ділянки, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою цієї ділянки. Тим паче, не можна вважати таку інформацію негативною. Оскільки не має підстав вважати, що інформація носила негативний характер, тому вона не підлягає спростуванню. Стосовно заявлених вимог по відшкодуванню моральної шкоди вважає, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту спричинення Позивачу моральної шкоди, (витяг із історії хвороби, тощо), долучені до матеріалів справи документи, також не містять в собі висновків про факт наявності моральної шкоди у [PERSON] , а тому не підлягають задоволенню. Також в судовому засіданні доповнила, що така інформація, яка подана позивачем, на сайті «МРПЛ. СІТІ» не розміщувалася, у неї є сумніви щодо достовірності паперової копії зробленої із скріншоту сайтів поданих позивачем. У зв`язку із чим вимагала позивача подати оригінал електронного доказу. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює у сфері землеустрою, є фахівцем у сфері земельних відносин. По суті спору вказала, що по своїй суті рішення Маріупольської міської ради від 25.07.2017 р. надавало право [PERSON] лише на розробку проектної документації на земельну ділянку і все. Для отримання права власності [PERSON] потрібно було зробити відповідні кроки в тому числі розробити проектну документацію, подати всі необхідні документи до Маріупольської міської ради для того щоб було прийнято рішення про передачу земельної ділянки у власність на сесії Маріупольської міської ради, при цьому для розробки документації встановлюється певний строк 12 місяців. [PERSON] міг стати потенційним власником лише тоді коли б він розробив проектну документацію на земельну ділянку та подав на затвердження до Маріупольської міської ради і на сесії було прийнято рішення про передачу земельної ділянки у власність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що особисто не знайома ані з [PERSON] , ані з відповідачами, вона працює викладачем, та є розробником сайтів. На телебаченні не працює, але має досвід в ІТ технологіях 6 років. З публікацією, яка є предметом спору вона знайома, оскільки її бачила на Інтернет сторінці. Пояснила, що під час створення певної статті через адміністративну панель доступ до якої мають члени редакції, вони мають можливість вносити зміни, доповнення в саму статтю, проте дата створення та час фіксуються автоматично. Ні редактор, ні той хто публікує статтю не може змінити самостійно дату та час публікації, це можливо зробити через адміністративну панель, яку використано. При роздруківці скріншотів публікації з веб-сторінки можливо змінити саму публікацію. Це може зробити любий користувач маючи деякий у цій сфері досвід, відкривши веб-сторінку та отримавши дані сервера. Змінену інформацію потім можливо роздрукувати. Але якщо зайти на сторінку з іншого браузера то інший користувач буде бачити першоджерело, тобто первісну статтю, яка була опублікована. Вона особисто не була розробником сайту для «МРПЛ. СІТІ», це були члени її команди, але її ім`я могли використовувати на стартовій сторінки. Інформацію в статті можливо змінювати тільки адміністративним ходом до сайту. Технічно можливо якщо були зміни, доповнення у статті змінити час доповнення, ані первісну публікацію. Чи має Гусак вхід до адміністративної панелі сайту вона не знає, але якщо має доступ до адміністрування та вміє розміщати матеріали то можливо зможе редагувати статтю. Судом було надано свідку для огляду роздруковану сторінку з Інтернет версії видання mrpl.citi ( а.с.12). Після огляду сторінки на запитання суду свідок вказала, що користувач може змінити текст публікації перед тим як зробити скріншот. Згідно ст.81 ЦПК України - \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, електроні докази, дійшов висновку про таке. Відповідно до положень п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 1 статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Згідно положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті права якої порушено внаслідок поширення про неї (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. \~ \~ \~ \~Водночас, згідно зі\~ст. 1 Закону України «Про інформацію»\~під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до\~ст.277 ЦК України\~і\~ст.12 ЦПК України\~обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Позивач [PERSON] , як на підставу своїх вимог посилається на паперову копію скріншоту зі сторінки ТОВ «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення» яке у Інтернет версії свого видання mrpl.citi від \~25.07.2017\~р.\~о 13.05\~год. у розділі «НОВИНИ», виклало статтю під назвою: « [INFO] элитный земельный участок за 50 тысяч долларов», в якій міститься речення «В результате голосования обладателем элитного участка земли стал [PERSON] » (а.с.12), як на першоджерело вказуючи на те, що саме ця публікація була розповсюджена і саме в такому вигляді без будь-яких позначень про «уточнення». З дослідженої судом наданої позивачем у якості доказу роздрукованої у паперовому виді сторінки скріншоту слідує, що 25.07.2017 року о 13-05 год. ТОВ «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення» кореспондентом [PERSON] у Інтернет версії свого видання mrpl. [NUMBER] за [PERSON] [INFO] - [INFO] у розділі «НОВИНИ» поширено інформацію, викладену у статті з назвою « [INFO] земельный участок за [INFO] тысяч долларов», в якому міститься речення «В результате голосования обладателем элитного участка земли стал [PERSON] » ( а.с. 12). На спростування представником відповідачів надано паперову копію скріншоту цієї ж сторінки( а.с. 77-81) з якої вбачається інший текст статті, а саме «В результате голосования [PERSON] стал потенціальным обладателем элитного участка земли». «Як уточнил по телефону кореспонденту mrpl. [NUMBER] депутат [PERSON] , в ходе сегодняшнего голосования он получил не земельный участок, а лише разрешение на разроботку проекта землеустройства участка на ул. Спортивной», тобто по тексту публікації відсутні ствердження про надання Бородіну у власність земельної ділянки. Тому представник відповідачів поставив під сумнів паперові копії скріншотів поданих позивачем, у зв`язку із чим вимагав подати оригінал електронного доказу, який не було подано. Натомість за клопотанням сторони позивача у відповідача було витребувано оригінал спірної електронної сторінки. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У відповідності до\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. При чому приписи ч. 3\~ст. 77 ЦПК України\~вказують на те, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В судовому засіданні на виконання ухвали суду про витребування доказів Відповідачем 1 було надано електронний доказ доступу до адміністративного ресурсу конструктору сторінки за допомогою якого в мережі Інтернет було сформовано та розміщено публікацію, паперова копія якої містяться на а.с. 77-81 та з якої слідує, що 25.07.2017 р. о 13 год. 05 хв. ТОВ «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення» кореспондентом [PERSON] у Інтернет версії свого видання mrpl.citi за [PERSON] : [INFO] у розділі «НОВИНИ» поширено інформацію викладену у статті з назвою «Мариупольский депутат получил элитный земельный участок за 50 тысяч долларов» (Уточнения) в якому містяться речення: « [PERSON] результате [PERSON] стал потенціальным обладателем элитного участка [INFO] ». «Як уточнил по телефону кореспонденту mrpl.citi депутат [PERSON] , в ходе сегодняшнего голосования он получил не земельный участок, а лише разрешение на разроботку проекта землеустройства участка на ул. Спортивной» з якої не вбачається, що зміст цієї публікації будь-яким чином змінювався, а сторінка сформована 27.05.2017 р. о 13 год. 05 хв.. Будь-які виправлення відсутні. Цю сторінку також було надано для огляду стороні позивача які будь-яких зауважень щодо поданого змісту даної сторінки не надали. Експертного дослідження сторінки позивачем не заявлялося. Таким чином у суду відсутні сумніви щодо достовірності змісту публікації наданого представником Відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 78, ст. 79 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Інформація, що міститься на паперових копіях зі сторінки 12 до сторінки 23 судом до уваги не приймаються, оскільки у суду є сумніви у достовірності цієї інформації, копії цих документів подані позивачем належним чином не посвідчені, а тому відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України не береться до уваги як належний доказ вказаних обставин. Жодного іншого достатнього доказу наявності поширення відповідачами недостовірної інформації, яка стосується позивача та яка порушує його особисті немайнові права або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право позивачем суду не надано. Відповідно до п.19\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз`яснено, що\~вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1\~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як вбачається з рішення Маріупольської міської ради від 25.07.2017 р. №7/20-1846 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] міста громадянина [PERSON] » останньому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вказаною адресою. Термін дії рішення спливає через 12 місяців ( а.с.33). За таких підстав при наявності вищевказаного рішення Позивач мав можливість виконавши певні умови набути право власності на земельну ділянку. Про що також було зазначено свідком [PERSON] Так чином, суд приходить до висновку, що поширена інформація, викладена на сайті Відповідача 1 в статті з назвою «Мариупольский [INFO] получил элитный земельный участок за 50 тысяч долларов» (Уточнения) є достовірною оскільки, висвітлені Відповідачем 2 події у цій публікації мали місце на сесії Маріупольської міської ради та відповідають дійсності. Відповідно до\~статті 277 ЦК\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до ст.30\~Закону України «Про інформацію»\~ зокрема ніхто не може\~\~бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Таким чином інформація стосовно вартості земельної ділянки, на яку Позивач отримав право на розробку проекту землеустрою є оціночним судженням Відповідача 2 оскільки ринкова вартість землі існує незалежно від того, кому вона належить на праві власності,а тому не є предметом судового захисту відповідно др. статті 277 ЦК України. Суд не приймає до уваги у якості належного доказу запис телефонної розмови ( а.с .156) між Позивачем та Відповідачем [PERSON] оскільки вона не стосується предмету позову, в ній лише міститься розмова стосовно узгодження участі Позивача у телеєфірі Маріупольського телебачення. Суд також наголошує, що Позивач є депутатом Маріупольської міської ради тобто публічною особою, а тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики\~\~щодо такої особи\~\~є значно\~\~ширшою. В \~параграфах 40-42 рішення у справі «Українська Прес-Група» проти України»\~\~від 29 березня 2005 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що журналістська свобода передбачає використання висловлювань, деякою мірою\~\~перебільшених\~\~або навіть провокаційних. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на\~\~"інформацію"\~\~та\~\~"ідеї", які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи\~\~нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає "демократичного\~\~суспільства". Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною\~\~і\~\~порушує свободу\~\~висловлення думки як таку,\~\~що є фундаментальною частиною права,\~\~яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі Lingens v. Austria,\~\~стор. 28, параграф 46). Однак навіть\~\~якщо\~\~висловлення\~\~є\~\~оціночним\~\~судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання.\~\~Залежно від обставин конкретної справи,\~\~висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності\~\~будь-якого фактичного підґрунтя. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Враховуючи те, що позивач є депутатом інформація про його майновий стан, добросовісне виконання посадових обов`язків становить громадський інтерес. Громадськість має право на отримання такої інформації. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до положень п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05. 2001 року № 5 Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Оцінивши подані позивачем докази в їх сукупності суд приходе до висновку, що позивач з огляду на вищенаведене не довів, що моральна шкода (ті наслідки на які посилаються позивач) заподіяна саме протиправними діями відповідачів та знаходиться у причинному зв`язку між шкодою і протиправним\~ діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Оскільки судом не встановлено вини відповідачів у спричиненні позивачу шкоди, суд приходе до висновку, що вимоги позивача про солідарну відповідальність ТОВ «Телерадіоорганізація «Маріупольське телебачення» та [PERSON] , не підлягають задоволенню. Таким чином, суд не знайшов підтвердження фактів порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі. Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду. На підставі наведеного та ст.269,\~275,\~277,\~297 ЦК України,\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №1\~від 27.02.2009\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» та

Outcome: dismissed