Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що у провадженні Шевченківського ВДВС у місті Львові перебуває виконавче провадження №64613405 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання їхньої неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , 1/4 заробітку щомісячно, починаючи з 26.03.2012 року до досягнення нею повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виконавцем зазначеного провадження є старший державний виконавець Шевченківського ВДВС у місті Львові Рослюк Тарас Сергійович. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів від 17 лютого 2021 року, в повторних клопотаннях від 24.05.2021 року та від 07.06.2021 року, в скарзі в.о. начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Басарабу Т.Ю. від 10.06.2021 року позивач вказувала, щоб стягнуті з боржника [PERSON] аліменти надсилали їй поштовим переказом на її домашню адресу: [ADDRESS] . В електронних зверненнях до державного виконавця Рослюка Т.С. від 16.06.21 р. та 18.06.2021 року позивач вказала, щоб стягнуті аліменти з боржника [PERSON] за березень-травень 2021 року на депозитний рахунок Шевченківського ВДВС у м.Львові, були перераховані на її вказаний особистий рахунок в банку. В листі №3319/340/1/03.2-14 від 18.06.2021 року начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Греня Т.Я. вказується, що «...14.06.2021 року державним виконавцем перераховано аліменти на Вашу адресу». Позивач зазначає, що дана інформація не відповідає дійсності. Очільник Західного міжрегіонального управління Міністепрства юстиціії не спромігся перевірити достовірність інформації, яку надали йому його підлеглі.Станом на 09.07.2021 року аліментів за березень-червень 2021 року позивач не отримала ні поштовим переказом, ні на банківський рахунок. Грошового переказу аліментів на поштовому відділенні №13 міста Львова немає і не було. Стягнуті аліменти для 10- річної дитини з 16 квітня 2021 року вже четвертий місяць утримуються на рахунку державної установи. 29.06.2021 року в електронному зверненні позивач написала листа державному виконавцю Рослюку Т.С., щоб він надіслав документальне підтвердження про переказ аліментів їй поштовим переказом, як вказується в листі Греня Т.Я . Всі звернення позивача Шевченківським ВДВС у місті Львові ігноруються. Незаконне утримання четвертий місяць Шевченківським ВДВС у місті Львові стягнутих аліментів призвело до знервованості, погіршення стану здоров`я, нервових стресів, погіршення стосунків з оточуючими людьми. Вважає, що протиправні дії Шевченківського ВДВС у місті Львові завдали їй та її дитині моральних страждань, принижено честь та гідність. Тому відповідач зобов`язаний позивачу та їй дитині відшкодувати по 5000 грн. кожному в якості компенсації за нанесення їм моральної шкоди. Просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 16.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання. 09.09.2021 відповідачем поданого до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову. 27.09.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій просила позов задоволити в повному обсязі. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 26.11.2021 року призначено справу до відкритого судового засідання. Позивач в судовому засіданні підтримав позов, з мотивів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовної заяви, оскільки така позовна заява є необґрунтована та безпідставна. Заслухавши думки позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському ВДВС м.Львова перебувало виконавче провадження ВП №56093086 з примусового виконання виконавчого листа №2/1326/21252012 виданого 21.06.2012 Франківський районним судом м.Львова про стягнення з [PERSON] , [INFO] в користь [PERSON] на утримання їхньої неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] 1/4 заробітку щомісячно, починаючи з 26.03.2012 року до досягнення нею повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до постанови про повернення виконавчого документу стягувачу №56093086 від 04.02.2021 року на адресу відділу 01.02.2021 року надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу без виконання. Заборгованість по аліментах станом на 01.02.2021 року відсутня. Вказана постанова отримана стягувачем та не оскаржувалась. 23.02.2021 року на адресу Франківського ВДВС у м.Львові ЗМУМЮ (м.Львів) надійшла заява від [PERSON] про відкриття виконавчого провадження. До заяви додана постанова державного виконавця ВП №56093086 від 04.02.2021 року та розрахунки заборгованості, зроблені в межах ВП№56093086. 23.02.2021 року державним виконавцем Франківського ВДВС у м.Львові ЗМУМЮ (м.Львів) відкрито виконавче провадження ВП №64613405. 02.03.2021 року на адресу Франківського ВДВС у м.Львові ЗМУМЮ (м.Львів) надійшла заява боржника про передачу виконавчого провадження за місцем проживання боржника. 03.03.2021 року державним виконавцем Франківського ВДВС у м.Львові ЗМУМЮ (м.Львів) винесено постанову про передачу виконавчого провадження ВП№64613405 у Шевченківський ВДВС у м.Львові ЗМУМЮ (м.Львів). 09.03.2021 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМУМЮ (м.Львів) винесено постанову про прийняття виконавчого провадження. 31.05.2021 року державним виконавцем скеровано вимогу державного виконавця на ім`я стягувача про надання реквізитів для перерахування коштів та попередження про відповідальність за невиконання законної вимоги державного виконавця. 14.06.2021 року на адресу відділу надійшло доручення із ЗМУМЮ (м.Львів) про надання інформації по виконавчому провадженню із скаргою стягувача та проханням здійснити переказ грошових коштів поштовим переказом. Відповідно до платіжного доручення №5615 від 15.06.2021 року грошові кошти перераховані на рахунки ТОВ "Укрпошта", проте здійснити грошовий переказ не було можливим через відсутність відповідного договору з ТОВ "Укрпошта" Згідно листа АТ "Укрпошта" від 25.06.2021 року обов`язковою умовою для здійснення пересилання поштових переказів є наявність укладеного відповідного договору. Враховуючи зміст листа та наявність коштів на рахунках АТ "Укрпошта" для перерахування поштовим переказом начальником відділу 01.07.2021 року скеровано на адресу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) службову записку щодо вжиття заходів для укладення відповідних договорів з АТ "Укрпошта". Після надходження звернення стягувача [PERSON] начальником відділу 06.07.2021 року повторно скеровано службову записку про необхідність укладення відповідних договорів з АТ "Укрпошта" та повідомлено про наявність коштів на рахунках АТ "Укрпошта" для перерахування стягувачам як аліменти на утримання дітей поштовим переказом. 19.07.2021 року укладено договір на перерахування поштових переказів з АТ "Укрпошта". 22.07.2021 року згідно списку згрупованих відправлень та квитанції ПН 215600426655 кошти перераховані стягувачу. 02.08.2021 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в розмірі 3017,00грн, які відповідно до розпорядження №64613405 від 02.08.2021 року перераховані стягувачу на надані реквізити у ПАТ КБ "Приватбанк". Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За змістом ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За правилами ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як вбачається зі змісту п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому з`ясовується, чим підтверджено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діями та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, від 20.02.2018 року у справі №818/1394/17. В контексті спірних правовідносин саме на позивача законодавець покладає обов`язок доведення факту завдання йому моральної шкоди, а також надання доказів на підтвердження того, що саме рішення відповідача призвело до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України). Таким чином, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження заподіяння [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, зокрема не доведено, що такі зазнали душевних страждань (переживань, хвилювань), а також не зазначено з яких саме міркувань позивач виходив при визначенні розміру моральної шкоди, при цьому з матеріалів справи вбачається, що сам позивач надаючи реквізити для перерахування коштів зазначає третю особу, яка не є стороною виконавчого провадження. При цьому, відповідачем в подальшому здійснюються всі належні дії, для вчасного перерахунку стягувачу коштів. Тобто позивачем створювались умови для ускладнення їй перерахування аліментів в найкороткіші терміни. Таким чином дії державного виконавця не може свідчити про заподіяння позивачу та їй дитині моральної шкоди та бути підставою для відшкодування моральної шкоди. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed