Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПП «Квартал-Л» про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 212 648 грн. та 20000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що під час виконання трудових обов'язків, водій-експедитор ПП «Квартал-Л» [PERSON] керуючи в стані алкогольного сп'яніння спецавтомобілем, що призначений для вивозу сміття «Mercedes-Benz 1824D», д.н.з. [NUMBER], скоїв наїзд на належний їй автомобіль [NUMBER], завдавши останньому механічні пошкодження. На момент скоєння ДТП транспортним засобом «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER], керував [PERSON] Після ДТП її транспортний засіб на евакуаторі було доставлено на СТО за адресою вул. Об'їзна, м. Тернопіль. За надані послуги евакуатора вона сплатила 500 грн. В подальшому на вказаній СТО було проведено огляд її автомобіля в присутності представників СК «Княжа» та представників ПП «Квартал-Л». На її замовлення судовим експертом [PERSON] складено висновок № 1495/18 згідно якого вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля [NUMBER] становить 206 358,80 грн. Вартість експертного дослідження становить 3000 грн. Крім того нею понесено витрати на зберігання автомобіля на СТО в розмірі 1800 грн. та 990 грн. на проведення дефектовки. Загалом вартість завданої їй матеріальної шкоди у зв'язку з пошкодженням автомобіля становить 212 648,80 грн. Крім того вказує на те, що внаслідок пошкодження її автомобіля їй нанесено моральну шкоду, яка виразилась в зміні способу життя, втраті відчуття спокою, їх моральні страждання посилились при відмові відповідача сплатити відповідну суму для придбання необхідних матеріалів та проведення ремонтних робіт. Зважаючи на те, що майнова шкода була завдана їй водієм [PERSON] який під час ДТП перебував в трудових відносинах з відповідачем, тому, просить стягнути з відповідача 212 648,80 грн. завданої матеріальної шкоди. 20000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн. та 2326,50 грн. судового збору. Ухвалою суду від 13 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання. 26 листопада 2018 року представник відповідача ПП Квартал-Л» - Янчишин В.Й. подав суду відзив на позовну заяву в якому позов визнав частково, зокрема вважає, що вартість завданого матеріального збитку, який підлягає до відшкодування [PERSON] становить 125909,67 грн., як визначено висновком експерта № 1495/18. Також зазначив, що ПП «КВАРТАЛ-Л», розуміє свою відповідальність за завдану шкоду в ДТП, але вважає, що заявлена до стягнення позивачем сума на відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн., напрочуд великою, та необґрунтованою, тому в задоволенні цієї частини вимог просить відмовити повністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача ПП Квартал-Л» - Янчишин В.Й. в судовому засіданні не заперечив проти часткового задоволення позову, а саме стягнення в користь позивача 125909,67 грн. завданого матеріального збитку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 07 серпня 2017 року встановлено, що [PERSON] 09.07.2018 року о 12.30 год. в м. Тернополі по вул. Лучаківського, 1А, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz 1824D», д.н.з. [NUMBER], був не уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на інший транспортний засіб, а саме «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Даною постановою [PERSON] був визнаний винним у вчинені даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП із визначенням адміністративного стягнення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Транспортний засіб «Mercedes-Benz 1824D», д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності Приватному підприємству «Квартал-Л», що підтверджується копією полісу № АК/9092688 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 09.07.2018 року. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, під час ДТП, що мало місце 09.07.2018 року о 12.30 год. в м. Тернополі по вул. Лучаківського, 1А, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz 1824D», д.н.з. [NUMBER] водій [PERSON] виконував свої трудові обов'язки як працівник ПП «Квартал-Л». Відповідно до Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння складеного 09.07.2018 року лікарем Тернопільського обласного наркологічного диспансеру, [PERSON] 09.07.2018 року о 14.00 год. перебував у стані алкогольного сп'яніння. [PERSON] під час ДТП, що мало місце 09.07.2018 року керував транспортним засобом «Mercedes-Benz 1824D», д.н.з. [NUMBER] без права керування будь-яким транспортним засобом, оскільки Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Позняк В.М. від 29.05.2018 року (справа №607/8856/18) [PERSON] позбавлено права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль [NUMBER] належить [PERSON]. Як вбачається з висновку експерта № 1495 складеного судовим експертом [PERSON] на намовлення [PERSON], вартість відновлювального ремонту КТЗ «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] після ДТП, станом на час проведення експертизи, становить: "Свр" = 206358 грн. 80 коп. Вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER], після ДТП, станом на час проведення експертизи, становить: "У" = 125909 грн. 67 коп. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №1495/18 від 10.08.2018 року [PERSON] сплачено 3000 грн. за проведення експертом [PERSON] автотоварознавчої експертизи. 18.07.2018 року ТОВ «ТерКо Авто Град» видано [PERSON] рахунок №627 на оплату запчастин та послуг з ремонту автомобіля [NUMBER] в розмірі 180680,31 грн. 29.08.2018 року [PERSON] звернулася до ПП «Квартал-Л» з заявою про виплату 251082,19 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди пов'язаної з пошкодженням автомобіля. 07.09.2018 року ПП «Квартал-Л» у відповідь на заяву [PERSON], повідомило, що відшкодування шкоди завданої в ДТП несе страховик ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» згідно поліса № АК/9092688 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Листом від 06.09.2018 року ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відмовлено [PERSON] у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що [PERSON] під час ДТП, що мало місце 09.07.2018 року керував транспортним засобом «Mercedes-Benz 1824D», д.н.з. [NUMBER] без права керування будь-яким транспортним засобом. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 та ст. 1166 ЦК України під майновою шкодою, завданою фізичній особі, яка підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, маються на увазі втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року N 4 роз'яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як встановлено в судовому засіданні цивільно-правова відповідальність Приватного підприємства «Квартал-Л» була застрахована приватним акціонерним товариством «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» згідно поліса № АК/9092688 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором на його, третьої особи, в користь, якої страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з ч. ч. 1,4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вище наведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. До такого правого висновку прийшов Верховний Суд України у своїй постанові від 20 січня 2016 року N 6-2808-цс15 та постанові від 29 червня 2016 року N 6-192цс16. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звертати увагу що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, завданої нею іншій особі, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика), відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Таким чином згідно вказаних положень, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку. У п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01 березня 2013 року N 4 роз'яснено, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вищезазначено, що за заявою [PERSON] від 07.09.2018 року судовим експертом [PERSON] складений висновок № 1495/18 експертного автотоварознавчого дослідження, згідно якого вартість необхідного відновлювального ремонту для усунення наявних пошкоджень та відновлення транспортного засобу позивача становить 206638,80 грн. Згідно змісту цього ж висновку, вартість завданих [PERSON] матеріальних збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу, його складових, складає 125909,67 грн. Суд критично оцінює твердження представника відповідача, на те що вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди слід брати до уваги визначену експертом вартість матеріального збитку в розмірі 125909,67 грн., оскільки на думку суду вказана вартість матеріального збитку визначена експертом з технічної точки зору з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні під час ремонту, однак дійсна вартість відновлювального ремонту КТЗ «Nissan Qashqai», д.н.з. [NUMBER] становить 206638,80 грн. як визначено експертом, для придбання матеріалів, виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі за ринковими цінами. В ході судового розгляду представник позивача вказував на те, що відновлювальний ремонт автомобіля [NUMBER] не проведено, та вказане твердження не спростовано відповідачем. За вказаних обставин, суд приходить до переконання про те, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача ПП «Квартал-Л» в користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 206638,80 грн., завданої пошкодженням належного їй транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась із вини працівника ПП «Квартал-Л» під час виконання ним трудових обов'язків підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При визначені розміру моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості та беручи до уваги те, що позивачами не надано суду письмових доказів на підтвердження розміру завданої їм моральної шкоди, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів в частині стягнення з відповідача ПП «Квартал-Л» моральної шкоди підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правову допомогу, а також, що пов'язані з проведенням експертизи. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №1495/18 від 10.08.2018 року [PERSON] сплачено 3000 грн. за проведення експертом [PERSON] автотоварознавчої експертизи. Таким чином матеріалами справи повністю доведено понесення позивачем витрат на проведення експертизи в розмірі 3000 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Позивачем [PERSON] заявлено до стягнення з відповідача витрат пов'язаних з евакуацією транспортного засобу після ДТП в розмірі 500 грн., а також 1800 грн. витрат понесених в зв'язку із стоянкою автомобіля на території ТзОВ «ТерКо Авто Град» та 990 грн. на проведення дефектовки автомобіля, однак беручи до уваги, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесення нею витрат на евакуацію транспортного засобу, а також необґрунтовано підстав зберігання автомобіля на території ТзОВ «ТерКо Авто Град» та необхідності проведення дефектовки автомобіля, суд вважає, що в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підтвердження факту витрат на оплату послуг адвоката, заявником надано договір з додатком №17/18 про надання правової допомоги від 10.07.2018, укладений між адвокатом [PERSON] та [PERSON], квитанція до прибуткового касового ордеру № 17/18 від 10.07.2018 р. на суму 20000 грн. та акт виконаних робіт від 10.01.2019 року на суму 19320 грн. Разом з тим, згідно ч.4 ст.137ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.5 цієї статті ЦПК). Враховуючи наведені норми та заперечення відповідача проти розміру відшкодування судових витрат, суд дійшов висновку про зменшення суми відшкодування витрат на допомогу адвоката з огляду на обсяг матеріалів справи, який є не значним, те що справа не відноситься до справ значної складності. Факт виготовлення адвокатом процесуальних документів в процесі розгляду справи, які потребують відповідних затрат часу, позивачем також доведено не було. Отже, зважаючи на кількість засідань в яких брав адвокат участь у справі, суд вважає, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в суді є неспівмірним ні за обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ні за складністю і об'ємом справи, тому підлягає зменшенню до 3000 грн. на витрати на правову допомогу. В силу ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути 2326 грн. 50 коп. судових витрат на сплату судового збору.

Outcome: partial