Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначила, що вона проживає в будинку по [ADDRESS], який належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. За вказаною адресою зареєстрований її син [PERSON], однак з грудня 2012 року він не проживає в даному будинку, участі щодо утримання будинку та сплати комунальних послуг він не приймає. Позивач в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява в якій вона просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. В зв'язку з тим, що відповідач не з'явився в судове засідання, про час і місце якого був повідомлений судом у встановленому порядку шляхом надіслання судової повістки та у відповідності до ч. 10 ст.187 ЦПК України, шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, які є у справі, суд вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS], Харківської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.12.2001 року (а.с. 6). З довідки Красноградської міської ради № 7749 від 09.08.2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS], Харківської області зареєстровані [PERSON] - власник, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син (а.с. 7). З довідки депутата Красноградської міської ради Непомящого В.Г. від 30.08.2018 року витікає, що [PERSON], 1986 року народження не проживає більше року за адресою: [ADDRESS], Харківської області, що підтверджується показаннями сусідів [PERSON], [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (а.с 10). За змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. За вимогами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами реєстрації, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає більше 1 року в будинку за адресою: [ADDRESS], Харківської області, який належить позивачу на праві власності, але залишається зареєстрованим в ній, чим порушує її право власника на володіння та користування будинком. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS], Харківської області. Крім того, позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, так як являється інвалідом І групи і на підставі її заяви ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 04.10.2018 року їй повернуто сплачену суму судового збору в розмірі 704, 80 грн. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судової витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви не майнового характеру, яка подана фізичною особою стягується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 704, 80 грн. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved