Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

05 вересня 2016 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом, в якому позивач вказував, що відповідно до укладеного договору б/н від 17 квітня 2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 10500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно із умовами договору. ПАТ КБ Приват Банк(відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено назву із ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», - державна реєстрація змін від 17 липня 2009 року номер запису ЄДРПОУ 12241050038006727)\~. 05 травня 2015 року позичальник [PERSON] помер. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 10 березня 2016 року позивачем була направлена претензія кредитора до Першої словянської державної нотаріальної контори. Згідно із відповіді нотаріальної контори від 05 квітня 2016 року слідує, що спадкоємицею померлого [PERSON], який звернувся із заявою про прийняття спадщини є [PERSON]. За приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 12 липня 2016 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого позивач предявив свої вимоги, але відповідачем ніяких дій виконано не було. У звязку із порушенням\~ умов кредитного договору, станом на 31 липня 2016 року, заборгованість за кредитним договором б/н від 17 квітня 2006 року становить 8928 грн. 33 коп., яка складається із: - заборгованості за кредитом 8262 грн. 90 коп.; - заборгованості по процентам за користування кредитом \~665 грн. 43 коп. 01 грудня 2016 року представником позивача, засобами електронної пошти на адресу суду було надано уточнену позовну заяву, згідно із якою, позивач дізнався про смерть позичальника [PERSON] 25 листопада 2015 року, тому на виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивачем 10 березня 2016 року була направлена претензія кредитора до Першої Словянської державної нотаріальної контори, згідно із відповіддю якої, спадкоємцями померлого [PERSON], які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON]. На виконання вимог ч. 3 ст. 1296 ЦК України, 12 липня 2016 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно із якою позивач предявив свої вимоги, але відповідачем ніяких дій виконано не було. Станом на дату смерті позичальника, а саме на 05 травня 2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором б/н від 17 квітня 2006 року становить 9 383 грн. 06 коп., яка складається із: - заборгованості за кредитом 8 418 грн. 59 коп.; - заборгованості за відсотками \~914 грн. 47 коп. - заборгованості за пенею 50 грн. 00 коп. За таких обставин позивач просить стягнути із [PERSON], як із спадкоємицею після смерті [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 9 383 грн. 06 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечував. Відповідачка\~ [PERSON], будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило.\~ З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачки не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 17 квітня 2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 10500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 10-16). ПАТ КБ Приват Банк(відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено назву із ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», - державна реєстрація змін від 17 липня 2009 року номер запису ЄДРПОУ 12241050038006727)\~. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, серія І-НО № 907187, позичальник [PERSON] помер 05 травня 2015 року (а.с. 19). 10 березня 2016 року позивачем була направлена претензія кредитора до Першої словянської державної нотаріальної контори. Згідно із відповіді нотаріальної контори від 05 квітня 2016 року слідує, що спадкоємцем померлого [PERSON], який звернувся із заявою про прийняття спадщини є [PERSON] (а.с. 24,25). Наведене також стверджується наданими на запит суду копіями матеріалів спадкової справи № 751/2015 до майна померлого [PERSON], яка була заведена за заявою його дружини [PERSON] (а.с. 47-63). 12 липня 2016 року до спадкоємиці [PERSON] позивачем був направлений лист-претензія, згідно із яким позивач предявив свої вимоги, але відповідачем ніяких дій виконано не було. За матеріалами спадкової справи № 751/2015 [PERSON] на час відкриття спадщини належало 4/10 долі від жилого будинку по вул. Район Подхоза,2, у м. Словянську Донецької області, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 вересня 1996 року, виданого органом приватизації Словянським філіалом АТ «Укрпрофздравниця» Багатогалузеве підприємство комунального господарства(а.с.60). Наведена обставина також підтверджується витягом з реєстру нерухомості, за яким на праві власності [PERSON] належить на праві власності за цим свідоцтвом 4/50 частки будинку по вул. Золочевського, 19(а.с.101 та з.б. 101) Вартість майна в цілому становить 43149400 крб. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у звязку зі смертю боржника припиняються лише ті зобовязання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинялися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлою особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином відбувається передбачена законом заміна боржників за зобовязанням. Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За приписами ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки із спадкової справи видно, що вона спадщину прийняла шляхом подання відповідної заяви нотаріусу, до складу спадщини входять кредитні зобовязання позичальника [PERSON], отже за нормами чинного законодавства, відповідачка має обовязок задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину шляхом одноразового платежу, оскільки іншої домовленості між нею та банком судом не встановлено. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, який виник на час відкриття спадщини та існує на час предявлення позову, суд виходить з таких міркувань. Відповідно ст.1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведенняантитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014\~та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. За змістом ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»,на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р,\~зокрема м. Словянськ Донецької області визначено як населений пункт, в якому проводилась антитерористична операція. Суд також зазначає, що виходячи з аналізу норм ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції, слід дійти висновку, що у випадку нарахування пені та/або штрафів у період проведення АТО, вони повинні бути скасовані. При цьому, розпорядження КМУ про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року, лише чітко визначає коло осіб, на яких розповсюджується дія норм ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», і у сенсі ч.2 ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не є початком відліку часу з якого розповсюджується заборона на нарахування пені та штрафів. Як встановлено у судовому засіданні,\~ зареєстроване місце проживання померлого станом на 30 квітня 2015 року було м. Словянськ Донецької області, тобто, в населеному пункті, який віднесено згідно із розпорядженням КМУ від 02 грудня 2015 року № 1275-р до населених пунктів, де проводилась антитерористична операція. З врахуванням встановлених обставин та відповідних їм норм чинного законодавства, за спірними правовідносинами встановлений мораторій на стягнення пені та штрафів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що із суми заборгованості, яка утворилася станом на смерть [PERSON] слід виключити розмір пені в сумі 50 грн. Отже станом на смерть [PERSON] розмір заборгованості по кредитному договору становить 9333 грн. 06 коп., який складається із розміру заборгованості по кредиту в сумі 8418 грн. 59 коп. та розміру нарахованих процентів в сумі 914 грн. 47 коп.. Суд зазначає, що судом було вжито заходів щодо виявлення майна померлого та зясовано, що станом на час відкриття спадщини дійсно йому належала ? частка будинкупо вул. Золочевського, 19 у м. Словянську відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 вересня 1996 року, виданого органом приватизації Словянським філіалом АТ «Укрпрофздравниця» Багатогалузеве підприємство комунального господарства(а.с.60). Наведена обставина також підтверджується витягом з реєстру нерухомості (а.с.101 та з.б. 101). За даними свідоцтва про право власності на житло від 12 вересня 1996 року, виданого органом приватизації Словянським філіалом АТ «Укрпрофздравниця» Багатогалузеве підприємство комунального господарства вартість цілого будинку, розташованого по вул. Золочевського,19 становить 43149400 крб.( а.с. 60, 101, з.б. 101) Суд зазначає, що на виконання вимог ст. 10 ЦПК України, судом було вжито заходів щодо встановлення вартості майна на час розгляду справи, шляхом винесення процесуального документа ухвали від 24 листопада 2016 року, де запропоновано надати належні та допустимі докази вартості спадкового майна, а також направлення позивачеві листа із розясненням ч.4 ст. 10 ЦПК України, де повідомлено позивача про відсутність у справі відомостей про вартість спадкового майна на час розгляду справи та розяснено йому його право на подання до суду клопотання про проведення експертизи та наслідки невчинення процесуальних дій(а.с.103). Суд наголошує, що відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, представник позивача до судового засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, не скориставшись своїми процесуальними правами сторони в процесі, незважаючи на те, що судом вжито заходів щодо розяснення йому ст. 10 ЦПК України. За таких обставин, а також оскільки доказування не може грунтуватись на припущеннях, суд вважає, що справу слід розглянути за наявних у ній доказів та виходить із того, що оскільки сторонами та зокрема позивачем не заявлено клопотання про призначення судової будівельної експертизи щодо вартості спадкового майна, та на пропозицію суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили вартість майна станом на час розгляд справи, суд виходить з того, що єдиними джерелом доказів щодо вартості майна є відомості, які містяться у свідоцтві про право власності, за яким загальна вартість спадкового будинку в цілому становить 43149400 крб.( а.с. 60). Враховуючи відомості про те, що розмір частки спадкового будинку, яка увійшла до складу спадщини, становить ? частку від всього будинку, суд виходячи із наявних у справі доказів, вважає, що вартість спадкового майна становить 43149400 крб./4=10787350 крб. Відповідно до п.1-3 Указу Президента «Про грошову реформу в Україні» від 25 серпня 1996 року N 762/96 була проведена грошова реформа за якою, починаючи з 2 вересня, введено в обіг визначеної Конституцією та іншим законодавством України національної валюти України, якою є гривня та її сота частина копійка. Національному банку України з 2 вересня 1996 року надано розпорядження щодо випуску в обіг банкноти вартістю 1, 2, 5, 10, 20, 50 і 100 гривень та розмінну монету номінальною вартістю 1, 2, 5, 10, 25 і 50 копійок і припинити емісію українських карбованців. Українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню. Отже з врахуванням наведеного, 10\~787 350 крб.: 100000=107 грн. 87 коп. З огляду на викладене, з врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що на користь позивача в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору від 17 квітня 2006 року, яка була наявна у [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» на час смерті та становила 9333 грн. 06 коп., з відповідачки, як спадкоємиці після смерті [PERSON] на виконання обовязку спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину шляхом одноразового платежу, слід стягнути 107 грн. 87 коп., що становить вартість ? частки будинку по вул. Золочевського, 19 у м. Словянську Донецької області. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із розясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Як видно з платіжного доручення, позивачем при зверненні до суду із даним позовом був сплачений судовий збір в сумі 1 378 грн. 00 коп. Суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13 грн. 78 коп. Так, сума задоволених вимог від суми вимог позивача становить 1 %, отже 13 грн. 78 коп. становить 1 % від суми 1 378 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial