Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

01 лютого 2018 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить примусово госпіталізувати громадянина [PERSON] у психіатричний стаціонар без його згоди або згоди його законного представника, посилаючись на те, що на теперішній час стан його здоровя погіршився. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2018 року заява була прийнята до провадження суду і призначена до розгляду у судовому засіданні на 02 лютого 2018 року. 02 лютого 2018 року прокурор надав суду письмову заяву з проханням розглядати заяву у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечував. 02 лютого 2018 року представник та лікар-психіатр КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1» надав суду письмову заяву з проханням розглядати заяву у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Законний представник [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій вказала, що підтримує заяву про необхідність продовження надання [PERSON] медичної допомоги та просила її задовольнити і проводити судове засідання без її участі. Згідно з довідкою, наданою КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1», [PERSON] за своїм психічним станом здоров'я не може бути присутнім в судовому засідання. Дослідивши матеріали справи та зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються заявлені вимоги, суд встановив наступне. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2009 року визнано обмежено дієздатним [PERSON], [INFO], який народився у с.Буди Харківського району Харківської області, який зареєстрований та мешкає за адресою: Харківська область, м.Первомайськ, вул.Промислова, 8/1 та призначено [PERSON], [INFO], яка народилась в с.Буди Харківського району Харківської області і яка мешкає за адресою: Харківська область, м.Первомайськ, вул.Промислова, 8/1 піклувальником над [PERSON] (а.с.5). Як вбачається з висновку комісії лікарів - психіатрів психіатричного стаціонару від 01 лютого 2018 року [PERSON] хворіє на важку\~\~психічну хворобу\~ у формі легкої розумової відсталості з емоційно-вольовою нестійкістю. Потребує госпіталізації до психіатричного закладу у психіатричний стаціонар, у зв'язку з загостренням психічного захворювання та стану хворого, за своїм психічним станом виявляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (а.с.3) Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі №1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з\~наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного заклад) на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: - необхідно довести стан психічного розладу; - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про\~ госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] страждає на психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості з емоційно-вольовою нестійкістю, а також те, що хворий становить суспільну небезпеку для оточуючих і потребує госпіталізації до психіатричного закладу у психіатричний стаціонар, у зв'язку з загостренням психічного захворювання, суд вважає за можливе задовільними заяву головного лікаря КЗОЗ «Харківська\~\~обласна клінічна психіатрична лікарня №1» і примусово госпіталізувати громадянина [PERSON] у психіатричний стаціонар без його згоди або згоди його законного представника. На підставі викладеного,

Outcome: approved