Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

14.01.2019 [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Ізумруд-3» Дарницького району міста Києва (далі по тексту - відповідач, ЖБК «Ізумруд-3» Дарницького району міста Києва) за вимогами якого просив зобов`язати останнього укласти з ним договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком та передати ключі від поштової скриньки [NUMBER] у будинку [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , в якій постійно мешкає зі своєю сім`єю. ЖБК «Ізумруд-3» Дарницького району міста Києва здійснює комплексне обслуговування будинку в якому мешкає позивач, в тому числі надає послуги з управління багатоквартирним будинком. Позивач неодноразово письмово звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, разом з тим усі пропозиції були навмисно відповідачем проігноровані. Крім того вказав, що відповідач його безпідставно обмежив у доступі до його поштової скриньки, зокрема після ремонту, не видав йому ключі від поштової скриньки [NUMBER], а тому він вимушений винаймати абонентську скриньку та нести додаткові витрати. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.01.2019 відкрито провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03.04.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема вказав, що відповідач згідно положень Статуту ЖБК «Ізумруд-3», Закону України «Про кооперацію» є неприбутковою організацію, що підтверджується відомостями з реєстру неприбуткових організацій, відповідач не має права і обов`язку займатись підприємницькою діяльністю і бути управителем згідно Закону України «№ 2454-VIII», та надавати послуги за типовим договором управління, затвердженого «Правилами надання послуг з управління багатоквартирним будинком» № 712 від 5.09.2018. Відповідно до ч. 1 статті 15 Закону України «№ 2454-VIII», договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Вищезазначені рішення загальних зборів приймаються в порядку Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», який регулює порядок утримання будинків та прибудинкових територій в яких не створено ОСББ або ЖБК. Водночас жодного рішення загальних зборів співвласників квартир та нежитлових приміщень у вказаному будинку щодо визначення управителя та умов укладення з ним договору на управління, прийнято не було. Вказав, що обов`язок позивача сплачувати внески на утримання будинку та прибудинкової території, внесків до фондів Кооперативу та інших затверджених Загальними зборами внесків Кооперативу не залежить від наявності чи відсутності договору на управління чи утримання будинку за адресою: [ADDRESS] . Більш того, чинний Статут ЖБК «Ізумруд-3» не містить жодного пункту, який би передбачав обов`язок відповідача укладати договори на управління, чи утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] з власниками житлових, нежитлових приміщень незалежно від того є вони членами Кооперативу чи ні. Вимогу, якою позивач просить зобов`язати відповідача передати ключі від поштової скриньки [NUMBER] у будинку [ADDRESS] вважав безпідставною, оскільки доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні скринькою, що випливають з дій або бездіяльності відповідача позивачем не надано. 23.04.2019 від позивача надійшла заява про уточнення вимог позову, в якій останній просив зобов`язати ЖБК «Ізумруд-3» укласти з ним відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг згідно чинного законодавства та передати йому ключі від поштової скриньки [NUMBER] у будинку [ADDRESS] . 24.04.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погодився із доводами викладеними відповідачем. Зазначив, що він за відсутності укладеного договору не лише позбавлений можливості знати, на яких умовах і які йому мають надаватися послуги та які фактично йому надаються, але й реквізити для сплати змушений шукати самостійно. Крім того зазначив, що протягом всього часу від моменту реєстрації Статуту до моменту отримання відзиву з доданою копією статуту, зміст останнього не був йому відомий. Вказав, що пункт 6.3 Статуту стосується «власників квартири та/або нежитлового приміщення в будинку Кооперативу, який не вияв бажання бути членом Кооперативу...». Жодних доказів стосовно його небажання, як власника квартири, бути членом кооперативу, відповідач не надав, напроти позивачем в 2016, 2017 та 2018 роках подавалися заяви на вступ до кооперативу, але жодна з заяв не була задоволена. Відповідач протягом більш одного року уникав підписання з позивачем будь-якого іншого договору про надання житлово-комунальних послуг в межах своєї статутної діяльності. Відповідач посилаючись на те, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює тільки ті відносини, що виникають у процесі надання послуг з управління багатоквартирним будинком, спростовує цим свій обов`язок укласти договір на управління будинком. Разом з тим, послуги з управління багатоквартирним будинком є одними з послуг, що перелічені в ч. 1 ст. 2 вказаного Закону. В тому числі, там є послуга поводження з побутовими відходами, яку безсумнівно відповідач йому надає. Таким чином вважав, що законодавчі положення щодо надання послуг виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону "Про житлово-комунальні послуги"), поширюється на відносини, які виникають між сторонами, оскільки згідно ч. 1 ст. 13 Закону "Про житлово-комунальні послуги", договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем. В першій половині 2008 року були виконані роботи по заміні встановлених поштових шаф, ключі від секцій нових шаф, того ж дня були передані усім квартиронаймачам, крім нього, а тому відповідачем порушені його права. 17.07.2019 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач, посилаючись на доводи викладені у відзиві просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в заявах по суті справи. Представники відповідача позов не визнали, та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування квартири від 17.12.2004, власником квартири [ADDRESS] , є [PERSON] /а.с. 4/. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань дата державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу - 20.11.2001 зареєстровано Житлово - будівельний кооператив «Ізумруд-3» Дарницького району міста Києва, дата запису 23.11.2004 під № 10651200000001283. Закон України "Про кооперацію" визначає правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні, метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. За ст. 6 Закону України "Про кооперацію", кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки. Частиною 3 ст. 16 Закону України "Про кооперацію", також встановлено, що виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу. Відповідно до статті 8 Закону України «Про кооперацію», діяльність кооперативу регулюється Статутом кооперативу. 13.12.2016 на загальних зборах членів кооперативу затверджено статут Житлово-будівельного кооперативу «Ізумруд-3» Дарницького району міста Києва (далі - Статут) (нова редакція). Відповідно до п. 2.1 Розділу 2 Статуту, метою діяльності кооперативу є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів Кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, а також забезпечення: належного утримання будинку та прибудинкової території; реалізації членами Кооперативу своїх прав на володіння, користування та розпорядження обсягами будинку, що перебувають у спільній сумісній власності членів Кооперативу та інших власників квартир та/або нежитлових приміщень в будинку Кооперативу; отримання членами Кооперативу житлово-комунальних послуг; виконання членами Кооперативу та іншими власниками квартир та/або нежитлових приміщень в будинку Кооперативу вимог «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76 (далі - Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій), Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про кооперацію». Відповідно до п. 8.1. Статуту, Кооператив утримує та експлуатує житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 8.2. Статуту, для забезпечення належного утримання і ремонту будинку та утримання прибудинкової території, Правління Кооперативу складає та затверджує кошторис, в якому передбачається планові витрати на утримання і ремонт будинку та утримання прибудинкової території, розмір цільових внесків членів Кооперативу та плановий загальний розмір грошових коштів, які формуються за рахунок таких внесків, а також розмір грошових коштів необхідний для покриття існуючих планових витрат. Відповідно до п. 8.3. Статуту, цільові внески здійснюються членами Кооперативу у порядку та в строки, що визначаються правління Кооперативу. Часка члена Кооперативу у загальному обсязі внесків встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (кварти) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Відповідно до п. 8.3. Статуту, розмір щомісячних платежів для оплати комунальних (водо-, тепло-, електро та водовідведення) та інших послуг визначається згідно показників лічильників та затверджених в установленому порядку тарифів, а при відсутності лічильників - за умови договору між постачальником та Кооперативом та вимогами чинного законодавства. Відповідно до п. 9.2.5 Статуту, затвердження цільових внесків, зокрема внесків на утримання будинку та прибудинкової території, внесків на проведення поточного ремонту, внесків на проведення капітального ремонту, внесків на погашення кредиту, тощо відбувається за рішення загальних зборів членів Кооперативу. Відповідно до п. 9.4 Статуту, рішення Загальних зборів (зборів уповноважених) членів Кооперативу є обов`язковими для всіх членів Кооперативу та інших власників квартир та/або нежитлових приміщень в будинку Кооперативу, включаючи тих, які набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення після прийняття відповідного рішення. У статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що регулює відносини, які виникають у процесі надання та споживання житлово- комунальних послуг визначено суб`єкти правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами). Статтею 1 Закону визначено поняття управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Також, визначено поняття індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналіз Закону дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. У відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Враховуючи наведені положення цього Закону, виходить, що відносини між сторонами [PERSON] та ЖБК «Ізумруд-3» Дарницького району міста Києва не є предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки останній не є управителем та виконавцем комунальних послуг, а забезпечує потребу співвласників-членів ЖБК шляхом самозабезпечення. Разом з тим стаття 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту статей 6, 627 Цивільного кодексу України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Виходячи з аналізу зазначених норм права, вбачається. що договір може бути укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, що умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. При цьому суд звертає увагу на те, що для того, щоб в судовому порядку покласти на відповідача зобов`язання укласти договір, позивач повинен довести суду: - наявність підстав для укладення такого договору; - дотримання позивачем встановленої законом процедури укладення договору; - неправомірну відмову відповідача укласти договір. Для покладення на відповідача в судовому порядку зобов`язання вчинити певну дію позивач повинен довести суду: - наявність у відповідача обов`язку вчинити ту дію, про вчинення якої просить позивач; - неправомірну відмову відповідача її вчинити; - порушення прав позивача відповідачем; - можливість захистити порушене право саме у спосіб, про який просить позивач. Дослідивши надані докази, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, а також враховуючи конкретно встановлені обставини при розгляді справи, суд дійшов таких висновків. Позивач просить зобов`язати відповідача укласти з ним договір про надання житлово-комунальних послуг з посиланнями на Закон «Про житлово-комунальні послуги». Разом з тим, відповідач не є надавачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону «Про житлово-комунальні послуги», тобто послуги щодо забезпечення життєвих потреб споживача (мешканця жилого приміщення) водопостачанням, водовідведенням, природнім газом, опаленням, електроенергією, тощо, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають як пред`явлені не до належного відповідача - відповідної юридичної особи, яка надає (які надають) житлово- комунальні послуги населенню. Договір, укладення якого передбачено законом і статутом ЖБК, є не договором про надання житлово-комунальних послуг, а договором про відносини між власником окремого приміщення і ЖБК з приводу делегування останньому певних прав та обов`язків, пов`язаних з утриманням спільного майна, що не є житлово-комунальною послугою. Суд знаходить слушними посилання відповідача на відсутність обов`язку для укладення з позивачем договору про надання житлово-комунальних послуг, враховуючи, що відповідач не є надавачем таких послуг, і що правовідносини між власником окремого приміщення у багатоквартирному будинку і ЖБК не є по своїй природі відносинами між надавачем комунальної послуги і її споживачем. За наведених обставин в їх сукупності відсутні підстави вважати, що своїми діями відповідач порушив права позивача, а також те, що відповідач, не укладаючи договір про надання житлово-комунальних послуг з позивачем, - діє неправомірно чи протизаконно. Так само в межах заявлених позовних вимог і наданих суду доказів не встановлено порушення прав позивача зі сторони відповідача щодо користування поштовою скринькою. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про поштовий зв`язок» абонентська поштова скринька - спеціальна скринька із засобами для запобігання несанкціонованому доступу, призначена для одержання адресатами простих поштових відправлень, періодичних друкованих видань, повідомлень про надходження реєстрованих поштових відправлень; абонентська поштова шафа - спеціальна шафа з абонентськими поштовими скриньками із засобами для запобігання несанкціонованому доступу, яка встановлюється у під`їздах, вестибюлях житлових та адміністративних будинків для одержання адресатами простих поштових відправлень, періодичних друкованих видань, повідомлень про надходження реєстрованих поштових відправлень. Відповідно до статті 12 Закону України «Про поштовий зв`язок» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень мають всебічно сприяти ефективній діяльності та розвитку об`єктів поштового зв`язку на відповідних територіях. Водночас утримання в належному стані, ремонт і заміну абонентських поштових скриньок (поштових шаф) у багатоквартирних будинках здійснюють суб`єкти господарювання, що надають послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових території. Так, відповідно до Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків і споруд, затвердженого наказом Державного Комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 № 150, до переліку послуг з утримання будинків належить, зокрема, ремонт або заміна скриньок, їх фарбування. Позивачем, на підтвердження доводів, якими обґрунтовується позовна заява надано суду фотоматеріали, які містять зображення поштових скриньок, оголошення на інформаційній дошці тощо. Разом з тим, суду не підтверджено належними, допустимими достовірними та достатніми доказами у розумінні ст. ст. 77-81 ЦПК України, що місце зображене на фотокартках є загальним коридором в будинку [ADDRESS] , що оголошення з проханням здати старі ключі від поштових скриньок перед отриманням нових, виготовлено головою правління ЖБК «Ізумруд-3» Дарницького району міста Києва, оскільки відсутній підпис останнього, та немає доказів, що вказані оголошення стосувалися мешканців будинку, в якому проживає позивач. Клопотань про допит в якості свідків, осіб які б могли підтвердити обставини на які позивач посилається в обгрунтування заявлених позовних вимог суду також не заявлялось, а лише в заявах по суті справи позивач зазначав, що у разі необхідності, свідки можуть підтвердити такі обставини. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Таким чином, суду на надано переконливих доказів, що саме у відповідача знаходяться ключі від поштової скриньки, якою користувався позивач, а представники відповідача категорично заперечували проти вказаного, не надано позивачем і доказів того, що саме через дії чи бездіяльність відповідача позивач не може користуватися поштовою скринькою на даний час. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання відповідача передати ключі від поштової скриньки [NUMBER] у будинку [ADDRESS] також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed