Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

22 вересня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON]. В позовній заяві просить захистити її права споживача, стягнути з відповідача на її користь у зв'язку з розірванням договору роздрібної купівлі-продажу меблів, укладеного 4 грудня 2013 року, суму боргу у розмірі 37 603 грн. 50 коп., а також у відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушенням її прав споживача 4 500 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що за укладеним 4 грудня 2013 року договором відповідач зобов'язався передати їй меблевий гарнітур, який мав привезти з-за кордону, і отримав від неї суму, еквівалентну 1 500 доларів США. Для прискорення доставки замовленого товару попросив у неї ще 500 доларів США, але ці гроші пообіцяв повернути у квітні 2014 року. На підтвердження отримання грошей на загальну суму 2 000 доларів він надав розписку. Згідно з усною домовленістю меблі мали бути привезені та передані їй до 31 грудня 2013 року в його магазині «[INFO]». Вона регулярно приїжджала до відповідача за меблями, та отримувала обіцянки отримати товар пізніше, однак свого зобов'язання відповідач не виконав. У квітні 2014 року він, в порушення зобов'язання, не повернув 500 доларів США.У травні 2014 року він заявив, що не зможе привезти меблі, тому договір має бути розірваний з поверненням грошей, на що вона погодилась, однак гроші він не повернув, не зважаючи на її звернення до органів міліції. У липні 2014 року він заявив, що не має коштів для повернення боргу і може сплачувати щотижня по 150 доларів США в рахунок погашення заборгованості, на підтвердження чого 13 липня 2014 року надав розписку, та в цей же день передав на погашення боргу грошову суму, що складає еквівалент 150 доларів США. Однак після цього він не виконував свої зобов'язання. Сума його боргу становить 1 500 доларів США за договором купівлі-продажу меблів та 350 доларів США за договором позики. Посилаючись на Правила продажу товарів на замовлення та поза торгівельними або офісними приміщеннями, а також ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару за кожний день затримки повернення грошей від вартості товару - 1 500 доларів, що за період з 13 липня 2014 року по 22 вересня 2014 року, за час прострочення - 71 день становить 1 065 доларів США. Виходячи з загальної суми боргу, яка становить 2 915 доларів США, а також з курсу гривні по відношенню до долара США станом на 17.09.2014 рок, яка становить 12, 9 грн. за 1 долар США, позивачка просить стягнути з відповідача 37 603 грн. 50 коп. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивачка посилається на те, що зазнала розчарувань та моральних страждань у зв'язку з неотриманням товару, на який розраховувала, та моральних переживань внаслідок тривалого неповернення їй грошей, вимушена була прикладати додаткові зусилля для захисту своїх порушених прав. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Також зазначила, що відповідач посилався на наявність бойових дій в обґрунтування неможливості поставки меблів, та на всілякі інші обставини. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, судова повістка повернута суду з відміткою «за спливом строку зберігання». Оскільки відповідач про слухання справи повідомлений за місцем реєстрації він, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про слухання справи. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки, суд вважає можливим постановити заочне рішення по даній справі, оскільки в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи по суті. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] є фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності, одним з видом діяльності якого є роздрібна торгівля меблями, місце проведення господарської діяльності: [ADDRESS], що вбачається зі свідоцтва про сплату єдиного податку серії [NUMBER], виданого 14 травня 2012 року. 4 грудня 2012 року відповідач написав розписку на копії вказаного свідоцтва, в якій зазначив, що отримав 2 000 доларів США в рахунок меблевого гарнітура від [PERSON], та зобов'язується повернути 500 доларів США у квітні 2014 року. 13 липня 2014 року він написав розписку, де зазначив, що у зв'язку з неможливістю постачання меблів зобов'язується щонеділі повертати по 150 доларів США в рахунок погашення його заборгованості без порушення строку погашення. Оригінали вказаних розписок надані позивачкою суду. Відповідач свої зобов'язання по поверненню грошових коштів до цього часу не виконав. Позивачка зверталась до органів міліції з заявою, де зазначала, що відповідач вчинив щодо неї шахрайські дії, однак їй запропоновано було звернутися до суду для вирішення цивільно-правового спору. Суд, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі наступного. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на Правила продажу товарів на замовлення та поза торгівельними або офісними приміщеннями, а також ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначаючи, що укладений між сторонами договір роздрібної торгівлі відповідно до п.1.2. зазначених Правил відноситься до дистанційної торгівлі, яка є формою продажу товарів поза торговельними або офісними приміщеннями. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" (далі-Закон) договір, укладений на відстані - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв'язку. Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов'язків. Такий документ повинен містити інформацію про: 1) дату укладення договору; 2) найменування та місцезнаходження продавця (виконавця); 3) найменування продукції; 4) ціну; 5) строк виконання робіт (надання послуг); 6) інші істотні умови договору; 7) права та обов'язки сторін договору. Аналогічна норма міститься в п.1.5. Правил продажу товарів на замовлення та поза торгівельними або офісними приміщеннями (далі-Правила), затв. Наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року N 103, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 жовтня 2007 р. за N 1181/14448. Як зазначено у пункті 1.2 Правил, у цих Правилах уживаються терміни в такому значенні: дистанційна торгівля - форма продажу товарів поза торговельними або офісними приміщеннями, за якої вибір товару та його замовлення не збігаються у часі з безпосереднім передаванням вибраного товару споживачем; договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком. Належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо укладання договору поза торговельними або офісними приміщеннями позивачка суду не надала, документу, оформленого у вищезазначеному порядку, не надала і на нього не послалась. Навпаки, в позовній заяві та в судовому засіданні позивачка зазначала, що відповідач здійснює торговельну діяльність в магазині «[INFO]», розташованому по [ADDRESS], який вона неодноразово відвідувала як і раніше при придбанні меблів, так і з приводу отримання меблевого гарнітура, передача якого повинна була відбутися у цьому приміщенні, за усним договором, який є предметом розгляду у даній цивільній справі. Оскільки позивачка не довела факту укладання договору поза торговельними або офісними приміщеннями, її посилання на те, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Правилами продажу товарів на замовлення та поза торгівельними або офісними приміщеннями, а також ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», є необґрунтованими. За таких обставин, суд приходить до висновку, що правовідносини сторін з купівлі-продажу меблів регулюються главою 54 Цивільного кодексу України Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Нормою ч. 1 та ч. 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Частиною 1 ст. 663 ЦК України покладено на продавця обов'язок передати покупцеві товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.ст. 530,631 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Достовірних даних щодо умов укладання договору купівлі-продажу, строку передачі меблів, підстав розірвання договору або односторонньої відмови від його виконання, причини неможливості виконання договору купівлі-продажу позивачка суду не надала. Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Як зазначає позивачка і випливає з розписки відповідача, 500 доларів США він позичив зі строком повернення до квітня 2014 року. Аналізуючи зміст розписок, наданих суду позивачкою, суд приходить до висновку, що між сторонами раніше було укладено усний договір купівлі-продажу меблів, за умовами якого відповідач зобов'язався передати у власність позивачки меблевий гарнітур за характеристикою товару та у строки за усною домовленістю між сторонами, а остання на умовах попередньої оплати оплатила йому вартість товару у розмірі еквівалент 1 500 доларів США, а 500 доларів США передала у позику. 13 липня 2014 року сторони домовились у зв'язку з неможливістю доставки меблів, з причин, які в розписці не зазначені, про повернення відповідачем заборгованості частками, відповідач зазначив, що зобов'язується щонеділі повертати позивачці по 150 доларів США в рахунок погашення його заборгованості без порушення графіку погашення. Отже, зі змісту розписки вбачається, що сторони домовились про погашення всього боргу - 2 000 доларів США щонеділі по 150 доларів США. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку за домовленістю сторін мала місце новація боргу, що виник за договором купівлі-продажу меблів, у позикове зобов'язання, що відповідає ст. 1053 ЦК України. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як зазначено у ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що на вказані правовідносини поширюються норми ст. 625 ЦК України, оскільки відповідачем не виконано грошове зобов'язання - не повернуті грошові кошти позивачці. Таким чином, у відповідача виникло грошове зобов'язання, відповідальність за порушення якого встановлена статтею 625 ЦК України. Як зазначено у ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки відповідач не виконав у повному обсязі своїх зобов'язань по поверненню позивачці грошових коштів, а повернув їй лише 150 доларів США, виходячи з курсу гривні по відношенню до долара США, в межах заявлених позовних вимог, який станом на 17.09.2014 р. становить 12, 9 грн. за 1 долар США, з відповідача на користь позивачки слід стягнути суму боргу у розмірі 23 865 грн., виходячи з розрахунку: 1 500 +(500-150)= 1 850 доларів США; 1 850 доларів США*12,9 грн. =23 865 грн. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищенаведеного, розглядаючи справу на підставах, визначених позивачкою, в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що підстав для застосування до виниклих між сторонами правовідносин положень ч. 9 ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів" та задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, відсутні. Позивачка не позбавлена права звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача відповідних грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України. При вирішенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Статтею 611 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов'язання допускається, якщо такі наслідки передбачені законом або договором. Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 4 Закону право споживачів на відшкодування моральної шкоди виникає у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцію у випадках, передбачених законодавством. Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Визначені законом підстави для відшкодування моральної шкоди відповідачем позивачці відсутні. Умовами договору між сторонами відшкодування моральної шкоди не передбачено. Таким чином, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки пропорційно задоволеним позовним вимогам слід стягнути 243 грн. 60 коп. у відшкодування понесених витрат на оплату судового збору. Таким чином, всього слід стягнути 24 108 грн. 60 коп.: 23 865 грн.+243 грн. 60 коп.=24 108 грн. 60 коп. В задоволенні інших позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: partial