Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Лікар-психіатр 14 відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання госпіталізації недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу за згодою опікуна доцільною. Заява обґрунтована тим, що 01 листопада 2017 року о 14 год. 50 хв. за направленням лікаря-психіатра ППНД на лікування до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева поступив хворий [PERSON], [INFO], з діагнозом: Помірна розумова відсталість з порушеннями поведінки, які потребують корекції та лікування з судомним синдромом в анамнезі. Зважаючи на наявність у хворого тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він чинить дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих (агресивна поведінка до рідних), оскільки його лікування можливе лише в стаціонарних умовах, лікар просив суд винести рішення про визнання госпіталізації недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу за згодою опікуна доцільною. В судовому засіданні лікар заяву підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в заяві. Просив її задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав, проти її задоволення не заперечує. Суд, заслухавши пояснення лікаря, думку прокурора, вивчивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 13 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 29 грудня 2012 року, [PERSON] визнаний недієздатним, його опікуном призначено - [PERSON]. Як вбачається з даних заяви лікаря, [PERSON] на обліку у психіатра перебуває з дитинства в зв'язку з розумовою відсталістю. Є інвалідом дитинства II групи безтерміново. З 2003 року неодноразово з приводу поведінкових порушень, агресивних тенденцій, судомних нападів та вживання алкогольних напоїв перебував на стаціонарному лікуванні в даній лікарні. Остання виписка з ПОКПЛ - 11.09.17 р. Після виписки регулярно приймав карбамазепін. Психічний стан хворого погіршився за останні 2 тижні, коли став вживати алкоголь, неадекватно себе поводив, був агресивним по відношенню до рідних та односельців, блукав містом, категорично відмовлявся від прийому лікування. З приводу погіршення стану оглянутий райпсихіатром, а також лікарем-психіатром ППНД - Кулик В.1. та направлений на стаціонарне лікування до ПОКПЛ за заявою опікуна [PERSON] 02 листопада 2017 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, якою йому встановлено діагноз: Помірна розумова відсталість з порушеннями поведінки, які потребують корекції та лікування з судомним синдромом в анамнезі. Враховуючи наявність у хворого тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він чинить дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих (агресивна поведінка до рідних), психічний стан на час огляду ЛКК, хворобливі зміни особистості, відсутність критики до неправильної поведінки в домашніх умовах та свого стану, соціальну дезадаптацію, потребу в психо-фармакотерапії та проведенні лікувально- реабілітаційних заходів в умовах стаціонару, оскільки його лікування можливе тільки в стаціонарних умовах, комісією зроблений висновок про доцільність госпіталізації [PERSON] Крім пояснень осіб, які беруть участь в судовому засіданні, зазначене підтверджується письмовими доказами - висновком комісії лікарів-психіатрів, заявою опікуна хворого - [PERSON], рішенням Решетилівського районного суду від 13 грудня 2012 року. Відповідно до ст.13 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Рішенням Конституційного суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Зважаючи на наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він чинить дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих (агресивна поведінка до рідних), психічний стан на час огляду ЛКК, хворобливі зміни особистості, відсутність критики до неправильної поведінки в домашніх умовах та свого стану, соціальну дезадаптацію, потребу в психо-фармакотерапії та проведенні лікувально- реабілітаційних заходів в умовах стаціонару, оскільки його лікування можливе тільки в стаціонарних умовах, беручи до уваги письмову заяву опікуна з проханням госпіталізації та лікування в стаціонарі, враховуючи висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає за необхідне поміщення [PERSON] до психіатричного стаціонару визнати доцільним. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved