Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно. Посилається на те, що в період з 19.11.2000 по 14.06.2016 перебувала в зареєстрованому шлюбу із [PERSON] Від спільного проживання мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Заставнівського районного суду від 14.06.2016 шлюб між подружжям розірвано. За час шлюбу за спільні кошти було придбано 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS]. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за [PERSON] в Заставнівському РБТІ. Крім того, під час перебування в шлюбі нею та [PERSON] було придбано рухоме майно: меблевий набір для спальні, меблева стінка на кухню та телевізор марки "LG". Не зважаючи на те, що спірний житловий будинок та рухоме майно придбане за спільні кошти подружжя, відповідач не визнає, що вказане майно є їхньою спільною власністю подружжя. З цих підстав позивачв заяві про уточнення позовних вимог просила визнати 1\\2 частину житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] Чернівецької області та рухоме майно: меблевий набір для спальні, вартістю 2500 грн.; меблеву стінку на кухню, вартістю 2000 грн.; телевізор марки "LG", вартістю 1500 грн., а всього загальною вартістю 6000 грн. об"єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]"; виділити у власність [PERSON] рухоме майно: меблевий набір для спальні, вартістю 2500 грн.; меблеву стінку на кухню, вартістю 2000 грн.; телевізор марки "LG", вартістю 1500 грн., а всього загальною вартістю 6000 грн.; стягнути із [PERSON] на її користь компенсацію за 1/2 частину вартості рухомого майна в розмірі 3000 грн. та право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] припинити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги, обґрунтували їх вищенаведеним. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, подали письмове заперечення, яке підтримали в судовому засіданні. Відповідач суду пояснив, що для придбання частини спірного житлового будинку він 26.12.2007 взяв кредит в банку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», позивач була поручителем. В забезпечення виконання зобов»язань по кредитному договору житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] був переданий в іпотеку. На даний час кредитний договір ще не погашений. Крім того відповідач вказав, що під час шлюбу ними було придбано інше рухоме майно, частину із якого позивач вже забрала в с. Веренчанка, де проживає на даний час. Вказане може підтвердити свідок [PERSON] Також відповідач вказав, що рухоме майно: меблевий набір для спальні - 2500 грн., меблева стінка на кухню - 2000 грн.; телевізор - 1500 грн. ними було придбано в період із 2000 по 2007 роки. На сьогоднішній день даним речам біля п»ятнадцяти років, а тому їх вартість на час розгляду справи не можуть оцінюватися, як нові речі. Представник третьої особи - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з»явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час розгляду справи, про що в справі свідчить поштове повідомлення, заяви про відкладення чи проведення судового засідання без їх участі до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників та допитаної в якості свідка позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони із 19.11.2000 по 23.05.2016 перебували в зареєстрованому шлюбі, що вбачається з копії рішення Заставнівського районного суду від 23.05.2016 (а.с.8). Під час перебування у шлюбі, а саме 24.04.2007 сторонами було придбано 1/ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Із договору купівлі-продажу від 24.04.2007, який посвідчений державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори Малітовською Т.М. за реєстровим № 1135 [PERSON] придбав у [PERSON] ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] (а.с.61). Право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку було зареєстровано Заставнівським РБТІ на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2007 в реєстровій книзі №13 стор. №122, реєстровий №1400 за відповідачем [PERSON], що вбачається із копії договору купівлі-продажу від 24.04.2007 (а.с.61 зворот). Зазначені обставини також підтвердилися показаннями, допитаної в якості свідка, позивача [PERSON], яка вказала суду, що проживала із [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двоє дітей. В 2006 році разом із [PERSON] в сестри останнього купили 1/2 частину житлового будинку, який розташований по [ADDRESS]. Інша частина вказаного будинку належала [PERSON] у порядку спадкування. Для придбання вказаної частини будинку вони взяли кредит у банку 26.12.2007. В 2008 році вона поїхала на заробітки в Італію для того, щоб погашати вказаний кредит. Діти залишилися проживати із її батьками. Протягом перебування на заробітках передавала кошти [PERSON] для погашення кредиту, який вона виплачувала до 2014 року. Крім цього за час спільного проживання із [PERSON] ними придбано меблі для спальні, стінку на кухню, холодильник, пральну машину, телевізор. Холодильник вона забрала із собою в с. Веренчанка, де на даний час проживає, а решта майна залишилася у відповідача. Оскільки за час шлюбу ними спільно придбано 1/2 частину вищевказаного будинку та вказане рухоме майно, то вона вважає, що воно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому бажає його поділити, а відповідачу залишити меблі для спальні, кухні та телевізор. Відповідно до роз'яснень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, факт, що вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був зареєстрований під час шлюбу лише на ім'я відповідача (як одного з подружжя), не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що 1/2 частина житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] Чернівецької області є спільною сумісною власністю подружжя позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Вирішуючи вимоги позивача щодо рухомого майна, суд зважає на п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно якого до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Судом встановлено, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами по справі було придбано рухоме майно, а саме: меблевий набір для спальні, меблеву стінку на кухню, телевізор марки "LG". Доводи відповідача про те, що рухоме майно між ними, як подружжям уже розділено не знайшло свого підтвердження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що являється сусідом відповідача. Протягом восьми років сторони не проживають разом. Був випадок, що позивачка приїжджала до будинку відповідача разом із своїм батьком і підводою забирала речі, які саме він не знає. До зазначених показань суд ставиться критично, оскільки даним свідком чітко не вказано, яке саме майно було поділено між сторонами. Враховуючи, що вказане рухоме майно набуте сторонами за час шлюбу, на підставі ст.368 ЦК України, ст.60 СК України, суд визнає це майно спільним майном подружжя. Враховуючи наведене та виходячи з принципу рівності часток сторін у спільному майні подружжя встановленого ст. 70 СК України, суд визнає рухоме майно: меблевий набір для спальні, меблеву стінку на кухню, телевізор марки "LG" спільною сумісною власністю подружжя та вважає, що кожному з подружжя належить по 1/2 частці рухомого майна, що в грошовому виразі складає по 3000 грн. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Приписами ч.2 ст.183 ЦК України встановлено, що неподільною є річ, яку неможна поділити без втрати її цільового призначення. Виходячи з викладеного, суд констатує факт, що спірне рухоме майно: меблевий набір для спальні, меблева стінка на кухню та телевізор марки "LG" є саме неподільними речами. За таких обставин, поділ у натурі 1/2 частки цього спільного майна є неможливим. Згідно ч.2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч.4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. При визначенні розміру компенсації суд приймає до уваги, що вказане рухоме майно було придбано сторонами в період із 2000 по 2007 роки і його вартість на той час становила: меблевого набору для спальні - 2500 грн., меблевої стінки на кухню - 2000 грн.; телевізора - 1500 грн., загальна вартість - 6000 грн. Зазначені обставини щодо складу набутого під час шлюбу майна та його вартості не спростовано відповідачем. При вирішенні даної вимоги, суд приходить до висновку, що в рахунок поділу спільного майна подружжя слід присудити (виділити у власність) [PERSON]: меблевий набір для спальні, вартістю 2500 грн.; меблеву стінку на кухню, вартістю 2000 грн.; телевізор марки "LG", вартістю 1500 грн., а всього загальною вартістю 6000 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частину вартості рухомого майна в розмірі 3000 грн. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при зверненні до суду позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 1350 грн., що підтверджується квитанцією № 0 .0699663965.1 від 09.02.2017 від 03.02.2017 . Враховуючи наведене, суд вважає, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 1350грн., які понесені позивачем при сплаті судового збору.

Outcome: approved