Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

АТ «Таскомбанк» 23.02.2021 року звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором станом на 10.12.2020 року в розмірі 79 877,34 грн., з якої: 58256,52 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 21 520,82 грн. - сума строкової заборгованості за відсотками; штраф за період з 10.12.2019 року по 10.12.2020 року в розмірі 100 грн., а також просив стягнути суму сплаченого за подання даної позовної заяви судового збору 2270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 серпня 2018 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір № 604/5095783-СК про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого було оформлено платіжну картку із встановленим кредитним лімітом (розмір бажаного кредитного ліміту за заявою позичальника становив 44860,00 грн.). Підписавши заяву-договір [PERSON] підтвердив, що погоджується з тим, що Публічна пропозиція АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, умови підключення до клієнт-банку «ТАС24», Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи Банку разом з цією заявою-договором становлять договір банківського обслуговування, та є його невід`ємними частинами, а також ознайомився зі змістом договору банківського обслуговування та зобов`язався виконувати його умови. Крім того, підписанням заяви -договору від 20.08.2018 року №604/5095783-СК позичальник підтвердив факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів та виявив бажання оформити на своє імя платіжну картку, надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку згідно внутрішніх нормативів. Крім того, підписанням даної заяви засвідчив пряму і безумовну згоду щодо прийняття будь-якого розмірі кредитного ліміту, встановленого банком, підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту. У відповідності до умов кредитного договору, строк дії кредитного ліміту становив 12 місяців з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. При цьому, після закінчення зазначеного періоду, строк кредитного ліміту автоматично пролонгується. З огляду на зазначене, строк користування кредитним лімітом було автоматично продовжено до 23.01.2020 року. АТ «Таскомбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредитні кошти. У свою чергу відповідач, всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Станом на 10.12.2020 р. за відповідачем по укладеному з АТ «Таскомбанк» заяві-договору № 604/5095783-СК від 20.08.2018 року наявна заборгованість на загальну суму 79 877,34 грн., з якої: 58256,52 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 21 520,82 грн. - сума строкової заборгованості за відсотками; штраф за період з 10.12.2019 року по 10.12.2020 року в розмірі 100 грн. На вимоги позивача, відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, відтак позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у позовній заяві просив суд розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] в черговий раз не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] тричі подавав клопотання про відкладення розгляду справи для подання відзиву на позовну заяву, судом двічі було відкладено судове засідання, проте відзиву до суду подано не було. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України). Крім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України . Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 передбачено, що дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України. Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи. Таким чином, норми ЦПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави (ст. 2 ЦПК України). Тому, суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України"). Враховуючи викладене, третє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає. Суд зазначає, що відповідач мав достатній час для висловлення своєї позиції з приводу заявлених позовних вимог АТ «Таскомбанк». Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 20 серпня 2018 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір № 604/5095783-СК про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Підписавши заяву-договір [PERSON] , підтвердив, що погоджується з тим, що Публічна пропозиція АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи Банку разом з цією заявою-договором становлять договір банківського обслуговування, та є його невід`ємними частинами, а також ознайомився зі змістом договору банківського обслуговування та зобов`язався виконувати його умови. Крім цього, 20 серпня 2018 року [PERSON] підписав Паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика п`ятірка», в якому визначено: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (кредитна лінія на споживчі цілі з кредитним лімітом 44860,00 грн.); інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, фіксованої процентна ставка 43,2 % річних в період з 01.02.2019 р.); порядок повернення кредиту (щомісяця до останнього дня місяця, наступного за звітним, у розмірі 5% від суми заборгованості не менше 100 грн. але не більше залишку заборгованості); додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти. Позивач відкрив відповідачу картковий рахунок у гривні на підставі заяви-договору № 604/5095783-СК 20 серпня 2018 року, видав платіжну картку зі встановленим лімітом кредитування 50000,00 грн. Таким чином, АТ «Таскомбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором, видав відповідачу платіжну картку зі встановленим лімітом кредитування 50000,00 грн. В порушення умов кредитного договору згідно заяви-договору договору №604/5095783-СК від 20 серпня 2018 року відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку із чим за кредитним договором станом на 10 грудня 2020 р. виникла заборгованість на загальну суму 79 877,34 грн., з якої: 58256,52 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 21 520,82 грн. - сума строкової заборгованості за відсотками; штраф за період з 10.12.2019 року по 10.12.2020 року в розмірі 100 грн. Згідно ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За правилами ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію банку відповідач підписом у заяві-договорі №604/4558066-СК від 30 березня 2018 року про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб визнав та погодився на запропоновані банком умови користування послугами Банку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2ст. 1048 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, на даний час виникла заборгованість у розмірі 79877,34 грн., а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2270,00 грн. покладається на відповідача.

Outcome: approved