Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] 29.09.2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], сектору державного департаменту громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Білгород-Дністровського МВ УМВС України про визнання втратившим право користування жилим приміщенням на вимогу наймодавця, свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS]. У вищевказаному житловому будинку зареєстрований, але не проживає [PERSON] з 27.03.2002 року, у зв'язку із чим позивач просить суд: визнати [PERSON], [INFO] втративши право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] внаслідок відсутності понад встановлені законом строки. Позивач в судове засідання не з'явилася , надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність (а.с.29). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. Представник Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, зауважень та заперечень не має (а.с.28). У відповідності до ст.169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи не виявлено. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутність не з'явившехся осіб за наявними в матеріалах справи доказами. Дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши всі надані докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловід 12 вересня 1997 року, 19/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка змінила своє прізвище на [PERSON] у зв'язку із укладанням шлюбу (а.с.5,14). Згідно договору дарування від 11.06.2014 року, [PERSON], [PERSON]подарували, а [PERSON] прийняла в дар 19/200 часток житлового будинку, розташованого в [ADDRESS](а.с.18). У відповідності до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.06.2014 року та 16.06.2014 року, право власності [PERSON] зареєстровано у встановленому законодавством порядку (а.с.19,20). Згідно виписки з домової книги, у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.6-9). У відповідності до акту "ЖЕО №1" від 22.09.2014 року, у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] з 27.03.2002 року, однак з 2012 року за вищевказаною адресою не проживає (а.с.17) . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладені норми цивільного законодавства України можливо зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. А відтак у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, у даному випадку про позбавлення права користування житловим приміщенням. Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім'ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки. За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Суд ставиться критично до наданого акту "ЖЕО" від 22.09.2014 року про не проживання відповідача у спірному житловому будинку, оскільки акт не містить інформацію про причини відсутності відповідача, крім того акт складений 22.09.2014 року, а позивач звернулася до суду з позовом 29.09.2014 року, також в акті не зазначено із яких даних відомо, що відповідач начебто не проживає у спірної квартирі з 2012 року. Всупереч положення ст. 60 ЦПК України, позивач не надала суду інших належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили з якого часу особа не проживає в жилому приміщенні без поважних причин; чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності;. Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів які підтверджують факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шести місяців , з яких підстав суд вважав би вимоги обґрунтованими. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися позивачі як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed