Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] Крістіна Олександрівна, [INFO], ІПН:[NUMBER], звернулась 12.01.2016 року в суд з цим позовом та просила ухвалити рішення суду, яким встановити факт приналежності [PERSON], яка померла 04.06.2010 року земельної ділянки площею 2,9531 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мардарівької сільської ради Котовського району Одеської області згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ОД №008911 в якому відсутня печатка та кадастровий номер, та визнати за нею, [PERSON] Крістіною Олександрівною, як за спадкоємцем за заповітом, право приватної власності на спадкове майно [PERSON], яка померла 04.06.2010 року, у вигляді земельної ділянки площею 2,9531га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мардарівської сільської ради Котовського району Одеської області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ОД №008911. Підставою цьому зазначала те, що 04.06.2010 року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 2,9531 га., розташовану на території Мардарівської сільської ради Котовського району, Одеської області, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ОД №008911, виданого головою Котовської райдержадміністрації 21.09.2005 року, яку вона заповіла їй, згідно заповіту, посвідченому секретарем Мардарівської сільської ради Котовського району 22.01.2009 року, реєстр № 02. Спадкоємцем спадкового майна є також вона і як внучка померлої в порядку представлення, оскільки інших спадкоємців немає. 24.07.2015 року вона подала заяву про прийняття спадщини після смерті баби до Котовської районної державної нотаріальної контори, про що заведено спадкову справу №235/2015 року, але 14.09.2015 року їй було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні належним чином оформлені оригінали документів, що посвідчують право власності [PERSON] на спадкову земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, саме в державному акті на землю відсутня печатка на підписі начальника управління (відділу) земресурсів та не вказано кадастровий номер. Після смерті бабусі вона фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент її смерті, поховала її, що підтверджується довідкою Мардарівської сільської ради Котовського району №274 від 06.07.2015 рік, але з вищенаведених причин не може оформити спадщину у нотаріальному порядку. Представник позивача адвокат [PERSON] в ході розгляду справи на позові наполягав. Представник Мардарівської сільради Котовського району Одеської області в судове засідання не зявився. Надав заяву (клопотання) від 04.02.2016 року за №34 про розгляд справи у відсутність представника відповідача, в якій проти позову не заперечував. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи 04.06.2010 року в с.Мардарівка Котовського району Одеської області у віці 85 років померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,9531 га., розташовану на території Мардарівської сільської ради Котовського району, Одеської області, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ОД №008911, виданого головою Котовської райдержадміністрації 21.09.2005 року, яку вона заповіла їй, згідно заповіту, посвідченому секретарем Мардарівської сільської ради Котовського району 22.01.2009 року, реєстр № 02. Факт належності спадкодавцю цієї земельної ділянки підтверджуєтьсялистом Управління Держгеокадастру у Котовському районі Одеської області від 17.11.2015 року №97-1504-99.12-4459/12-18 про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2,9531 га., розташовану на території Мардарівської сільської ради Котовського району, Одеської області, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ОД №0089117 станом на 01.01.2015 року становить 76823,19 грн. Згідно листа відділу Держкомзему у Котовському районі Одеської області від 25.05.2011 року №14-03-08/50 кадастроий номер цій земельній ділянці не присвоювався. Відповідно до листа державного нотаріуса Котовської районного державної нотаріального контори [PERSON] від 14.09.2015 року №819/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні належним чином оформлені оригінали документів, що посвідчують право власності [PERSON] на спадкову земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтею 131 вказаного Кодексу зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 126 Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 Закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 4 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обовязковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки. Статтею 9 вказаного закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах. Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не визначався, то позивач не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держемагенста в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагенства вказана інформація відсутня. Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер не надавався та відомості про неї не заносились до кадастру, тому вона позбавлена можливості набути права власності на земельну ділянку на підставі вказаної статті. Статтею 19 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно. Як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався і з зазначених причин в управлінні Держземагенства у Котовському районі відсутня інформація про кадастровий номер та план земельної ділянки, що позбавляє позивача змоги реалізувати право на спадкування нерухомого майна (земельної ділянки). У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобовязано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав. Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором). Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу. Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки. Аналогічні вимоги містить глава 10 п. 4 підпункт 4.20. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, відповідно до якого «[PERSON] свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та [PERSON] з Державного земельного кадастру. Також, обовязковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст.38 п.2 Закону України «Про державний земельний кадастр». На момент набуття права власності на вказану земельну ділянку землевпорядна документація не виготовлялась, оскільки це не було передбачено діючим законодавством з зазначених причин вона позбавлена можливості надати нотаріусу всі необхідні документи для проведення державної реєстрації та видачі свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам. Однак на підставі вказаного закону вона також не має змоги вжити дій щодо надання кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15 закону України «Про державний земельний кадастр» обовязковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а позивач лише спадкоємець. Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. Документи які містять достатні дані (кадастровий номер та кадастровий план, технічна документація з оцінки земель) для проведення реєстраційних дій державним реєстратором щодо спадкування земельної ділянки відсутні, оскільки на момент набуття останнім права власності на земельну ділянку їх виготовлення не передбачалось чинним законодавством. Неможливість отримати документ про право власності на вказану земельну ділянку прямо слідує з наведених положень діючого законодавства. Разом з тим, в порушення вимог ст.13 Закону України «Про оцінку земель», відсутні витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. На даний час, Управління Держземагенства у Котовському районі Одеської області, не може надати до Котовської нотаріальної контори витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки спадкової земельної ділянки, тому що відповідно до вимог ст.15 Закону України «Про оцінку земель», підставою для проведення оцінки землі є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Також зазначена оцінка землі може проводитись на підставі договору, який укладається зацікавленими особами ( в даному випадку, згідно ст. 26 Закону України «Про землеустрій», це землевласник та землекористувач), в порядку встановленому законом. Оскільки рішення органів влади чи місцевого самоврядування про проведення оцінки вищезазначеної ділянки землі не має, а землевласник помер, то провести на даний час оцінку землі не представляється можливим. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, відсутність у позивача можливості надання нотаріусу належно оформленого [PERSON] з Державного земельного кадастру та [PERSON] з технічної документації про нормативну грошову оцінку спадкової земельної ділянки, позбавляє її права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно суд вважає за можливе визнати за нею право власності на спадкову земельну ділянку в судовому порядку.

Outcome: approved