Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернулось до суду з вищевказаним позовом та просило суд: визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 22.02.1997 року № 97, про передачу безоплатно в приватну власність [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1012 га, з них 1000 кв.м. - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та 12 кв.м. - для ведення індивідуального садівництва та визнати незаконним та скасувати Державний акт на право приватної власності на земельні ділянку серія [NUMBER] від 16.01.2008 року, посилаючись на наступне. ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2015 року належать нежитлові будівлі та споруди транспортного цеху [ADDRESS] З метою відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , під зазначеними вище нежитловими будівлями, ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» звернулось до Одеської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою № 02.2-10/1191 від 12.12.2016 року. Також, 07.12.2016 року ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» було укладено договір про виконання підготовчих робіт для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з МПП «ЗЕМЛЕУСТРІЙ». За інформацією наданою МПП «ЗЕМЛЕУСТРІЙ», ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» стало відомо, що межі земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим номером [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на земельні ділянку серія [NUMBER] , про що зроблено запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 010850500086 від 16.01.2008 року, накладаються на прилеглу земельну ділянку та проходять крізь нежитлові будівлі, що належать ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС». Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, з метою мирного врегулювання вищезазначеної ситуації, ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» звертався до [PERSON] з метою поділу її земельної ділянки та викупу земельної ділянки, що фактично знаходиться у користуванні ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС». Однак, позивач отримало лист № 1032/112-18 від 07.03.2018 року Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, у якому було зазначено, що земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER] зареєстрована за двома цільовими призначеннями, що є порушенням ст. 25 Закону України «Про державний земельний кадастр». Таким чином, ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» зазначає, що державна реєстрація земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] :0003 підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам земельного законодавства, та є такою, що неправомірно зареєстрована. До позовної заяви ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» було додано клопотання про витребування доказів, а саме: про витребування у [PERSON] копію Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.01.2008 року; витребування у Відділі у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області копію Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.01.2008 року. 27.11.2018 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси дане клопотання було задоволено. 02.01.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області, на виконання ухвали від 27.11.2019 року, було надіслано на адресу суду копію Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 16.01.2008 року. 17.01.2019 року представником Одеської міської ради - Микитин М. В. було подано клопотання про закриття провадження у справі. 22.01.2019 року ухвалою Малиновського районного суду у задоволенні даного клопотання було відмовлено. 28.01.2019 року протокольною ухвалою, для повного та всебічного дослідження обставин справи, судом було долучено до матеріалів справи копію відповіді департаменту архівної справи і діловодства Одеської міської ради від 23.01.2019 року на 24 аркушах. 28.01.2019 року ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» подало уточнену позовну заяву, в якій просило суд: визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 22.02.1997 року № 97, про передачу безоплатно в приватну власність [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1012 га, з них 1000 кв.м. - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та 12 кв.м. - для ведення індивідуального садівництва; визнати незаконним та скасувати Державний акт на право приватної власності на земельні ділянку серія [NUMBER] від 16.01.2008 року; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрація земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1012 га за кадастровим номером [NUMBER] та її кадастровий номер [NUMBER]; судові витрати покласти на Відповідачів. Також, 28.01.2019 року ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» подало клопотання про залучення співвідповідача: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області. 29.01.2019 року ухвалою Малиновського районного суду дане клопотання було задоволено. В судове засідання з`явилась представник позивача - [PERSON] , позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача Одеської міської ради - Микитин М.В. в судове засідання з`явилась, позовні вимоги не визнавала, просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлядась належним чином, причини неявки до суду не повідомила, відзив не надавала. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області- Карапиш К.В. в судове засідання з`явилася, позовні вимоги не визнавала, просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 26.03.2015 року належать нежитлові будівлі та споруди транспортного цеху [ADDRESS] Судом встановлено, що ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» з метою відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , під зазначеними вище нежитловими будівлями, звернулось до Одеської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою № 02.2-10/1191 від 12.12.2016 року. Також, 07.12.2016 року ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС» було укладено договір про виконання підготовчих робіт для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з МПП «ЗЕМЛЕУСТРІЙ». Також, згідно матеріалів справи, рішенням Одеської міської ради від 22.02.1997 року № 97 було передано безоплатно в приватну власність [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1012 га, з них 1000 кв.м. - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та 12 кв.м. - для ведення індивідуального садівництва. 14.07.2005 року власником земельної ділянки стала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину. Отже судом встановлено, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим номером [NUMBER] , та належить [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на земельні ділянку серія [NUMBER] , про що зроблено запис в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 010850500086 від 16.01.2008 року, накладаються на прилеглу земельну ділянку та проходить крізь нежитлові будівлі, що належать ТОВ «РЕКОНСТРОЙСЕРВІС». Судом встановлено з листа № 1032/112-18 від 07.03.2018 року від Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області що: «Згідно ст. 25 Закону України «Про державний земельний кадастр», в Поземельній Книзі , як Документі Державного земельного кадастру, містяться відомості в тому числі щодо цільового призначення (категорії земель, виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель) земельної ділянки. Таким чином, законом передбачено можливість внесення відомостей тільки щодо одного цільового призначення певної земельної ділянки. Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1012 га, згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, віднесена до двох категорій земель, а саме: «землі житлової та громадської забудови» та «землі сільськогосподарського призначення» і має подвійне цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства, що суперечить діючому законодавству. Тобто вбачається, що до державного акта внесено дві земельні ділянки без визначення їх меж та зазначення цільового призначення кожної з них, що також суперечить законодавству». Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання , захист прав і свобод людини і громадянина судом . Стаття 41 Конституції України передбачає недоторканість права власності. Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб в судовому порядку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення» до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Згідно п. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлює як одну з підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, по-перше, дані норми цивільного та земельного законодавства закріплюють принцип, за яким визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду. По-друге, передбачають механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі придбання нерухомості. Дані статті мають імперативний характер, оскільки у них зазначається, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю чи споруду переходить право власності на земельну ділянку чи право користування частиною земельної ділянки. Це означає, що особа, яка придбала будівлю чи споруду, де-факто стає власником земельної ділянки, якщо не змінюється її цільове призначення і зазначені у договорі розміри. Згідно ЦК України, взагалі не допускається виникнення такої ситуації, коли розташований на земельній ділянці об`єкт нерухомості належить на праві власності одній особі, а земельна ділянка перебуває у власності чи на праві оренди або постійного користування у іншої. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Згідно із частиною 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). Таким чином, суд прийшов до висновку, що рішення Одеської міської ради від 22.02.1997 року № 97 та Державний акт на право приватної власності на земельні ділянку серія [NUMBER] від 16.01.2008 року підлягають скасуванню. Згідно зі статтею 9 Закону України "Про державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин . Відповідно до п. 9 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051, до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держземагентства у районах, містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення належать: 1) внесення або надання відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про землі та земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах району, міста республіканського (Автономної Республіки Крим) чи обласного значення; 2) здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; 3) формування поземельних книг на земельні ділянки, внесення записів до них, забезпечення зберігання поземельних книг; 4) присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам; 5) здійснення реєстрації: заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; заяв про відкликання заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; заяв про надання відомостей з Державного земельного кадастру; повідомлень про виявлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру; заяв про виправлення технічних помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру; заяв про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру; 6) проведення перевірки відповідності поданих документів вимогам законодавства; 7) узагальнення відомостей про землі в межах району, міста республіканського (Автономної Республіки Крим) чи обласного значення за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру; 8) надання відомостей з Державного земельного кадастру щодо об`єктів, зазначених у підпункті 1 цього пункту, та відмови у їх наданні, витягів з Державного земельного кадастру про будь-яку земельну ділянку в межах державного кордону; 9) виправлення помилок у Державному земельному кадастрі, допущених у відомостях щодо об`єктів, зазначених у підпункті 1 цього пункту; 10) оприлюднення за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на офіційному веб-сайті Держземагентства: відомостей щодо об`єктів, зазначених у підпункті 1 цього пункту; дати та номера реєстрації заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та заяв про відкликання заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, їх стислого змісту та інформації про результати розгляду. Відповідно до статті 15 Закону України "Про державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа ; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зі змісту вимог ст. 16 Закону України "Про державний земельний кадастр" вбачається, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер . Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Положеннями ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" встановлено два випадки, коли може бути скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, а саме: - у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок (державна реєстрація скасовується на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання); - коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника. Вище вказана норма права кореспондується з положеннями п.114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051. Положеннями Порядку №1051 передбачено, що до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держземагенства у районах, містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення належить, зокрема, здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасуванні такої реєстрації. Згідно ст. 25 Закону України «Про державний земельний кадастр», в Поземельній Книзі , як документі Державного земельного кадастру, містяться відомості в тому числі щодо цільового призначення (категорії земель, виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель) земельної ділянки. Таким чином, законом передбачено можливість внесення відомостей тільки щодо одного цільового призначення певної земельної ділянки. Судом зроблено висновок, що земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER] :0003 зареєстрована за двома цільовими призначеннями, що як вбачається з листа Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області є порушенням ст. 25 Закону України «Про державний земельний кадастр». Таким чином, державна реєстрація земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам земельного законодавства. Суд вважає за необхідне скасувати Державний акт на право приватної власності на земельні ділянку серія [NUMBER] від 16.01.2008 року, на підставі, якого [PERSON] володіє земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим номером [NUMBER] . Суд також, вважає за можливе, зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрація земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1012 га за кадастровим номером [NUMBER] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved