Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки для зарахування в дохід держбюджету надміру перераховану суму щомісячної адресної допомоги у розмірі 7992,66 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 509, позивачем була взята на облік [PERSON], зареєстрована в [INFO]. На підставі наданих заяв [PERSON] була призначена грошова допомога, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 р. №505, в періоди: з 19.01.2015 по 18.07.2015: з 19.07.2015 по 18.01.2016; з 02.02.2016 по 01.08.2016; з 04.08.2016 по 03.02.2017; з 20.02.2017 по 19.08.2017. В результаті перевірки достовірності інформації, наданої відповідачкою для призначення допомоги, встановлено, що чоловік відповідача [PERSON], в порядку спадкування, 27.10.2016 набув право власності на квартиру за адресою: Луганська область, м. Новодружеськ, вул. Чехова, 7/1. Таким чином, відповідачка втратила право на отримання грошової допомоги з 01.11.2016. Розмір надміру перерахованої суми допомоги за період з 01.11.2016 по 19.08.2017 складає 7992,66 грн., яка на даний час не повернена. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала частково в частині стягнення з неї щомісячної адресної допомоги починаючи з 01 червня 2017 року. Суд, дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 04 серпня 2016 р. відповідачка подала заяву № 4744, на підставі якої почала отримувати у позивача щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання (а.с.5). Згідно довідок позивача встановлено, що відповідачка отримала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання за період з листопада 2016 р. по 19 серпня 2017 р. включно в розмірі 7992,66 грн. (а.с.26-28). Рішенням позивача № 1978 від 08.09.2017 виплата адресної допомоги відповідачці була припинена з посиланням на наявність у чоловіка відповідачки житла, розташованого за адресою: Луганська область, м. Новодружеськ, вул. Чехова, 7/1, тобто в районі, іншому ніж район проведення АТО (а.с.8). Відповідно до первинної редакції абз.2 п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 № 505 (далі Порядок) грошова допомога не призначалася у разі, коли будь-хто з членів сімї мав у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Постановою КМУ №212 від 31.03.2015 р. слово «володінні» було замінено на слово «власності», а постановою №257 від 08.04.2015 р. слова «та районів проведення антитерористичної операції» були замінені словами «районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення». Постановою КМУ №370 від 31.05.2017 р. абз.2 п.6 був викладений у новій редакції -«будь-хто із членів сімї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану;». Таким чином, у будь-якому випадку до внесення змін до Порядку постановою КМУ №370 від 31.05.2017 р. наявність житла у районах проведення антитерористичної операції не позбавляла внутрішньо переміщену особу права на отримання щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання. Статтею першою Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон), визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року\~№ 405/2014\~та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Станом на 31 травня 2017 р. включно Указ Президента України про завершення антитерористичної операції прийнятий не був. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року\~№ 405/2014. Пунктом 5 ст.11 Закону на КМУ покладено обовязок у 10-тиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у період з 14 квітня 2014 р. до її закінчення, та у 10-тиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції прийняти остаточний перелік. На виконання вимог Закону розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р був затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у п.8 розділу «Луганська область» якого зазначено м. Лисичанськ (до складу якого входить і м. Новодружеськ). Дію цього розпорядження було зупинено розпорядженням КМУ від 5 листопада 2014 р. № 1079-р, в якому не було зазначено підстави його прийняття, тому на час звернення позивача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги, як особі яка переміщується з тимчасово окупованої території України, передбаченого Законом Переліку не існувало. Розпорядження КМУ №1079-р втратило чинність на підставі розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 р. № 1275-р, що затвердило новий Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і в якому у п.8 розділу «Луганська область» знову було зазначене м. Лисичанськ. Розпорядження №1275-р є чинним і на час розгляду справи судом. З розпоряджень КМУ №1053-р і №1275-р вбачається, що м. Новодружеськ до і після переміщення відповідача входило в Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. При цьому відсутність з 5 листопада 2014 р. на рівні підзаконного нормативного акту механізму реалізації прав та свобод громадян, закріплених у законі, не може бути підставою для відмови у захисті таких прав. Аналогічну правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України у постанові від 13 серпня 2015 року за № К/800/8113/15. Виходячи з цього, суд робить висновок, що м. Новодружеськ мало статус населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція, не тільки під час дії розпорядження №1053-р, але й під час зупинення його дії і до прийняття розпорядження №1275-р. Суд вважає, що відсутність м. Новодружеська у затвердженому розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р (станом на час переміщення відповідача та членів її сімї та звернення до позивача із заявою), Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, не є доказом того, що житлове приміщення відповідача було розташоване в регіонах, інших ніж райони проведення антитерористичної операції, оскільки взяття на облік і надання грошової допомоги відповідній категорії осіб повязано з їх переміщенням з району проведення антитерористичної операції, що не є тотожним території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження за умови відсутності у будь-кого з членів сімї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення (на час звернення відповідачки за допомогою і по 31 травня 2017 р. включно). Також суд вважає, що застосовані у наведених нормативно-правових актах словосполучення «райони проведення антитерористичної операції», «територія проведення антитерористичної операції» та «на території яких здійснювалася антитерористична операція» є тотожними за своїм змістом, а тому не впливають на висновки суду, оскільки вони містять однакові критерії - просторовий («райони» і «територія») та дійовий («проведення» і «здійснення»). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… вбачається, що за [PERSON] з 27.10.2016 зареєстроване право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.8), і саме ця обставина зазначена у якості підстави позову для стягнення надміру виплачених сум допомоги. Однак, з аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що м. Новодружеськ з листопада 2016 р. до 31 травня 2017 р. включно входило до переліку населених пунктів, що знаходяться на території (входять до району) проведення (здійснення) антитерористичної операції, тому відповідачка мала право на отримання щомісячної адресної допомоги особі, яка перемістилась з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрати на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг до 31.05.2017\~р. включно, у звязку із чим правових підстав для задоволення позову в цій частині немає. Проте, за період з 01 червня 2017 року по 19 серпня 2017 року сплачені неправомірно відповідачці кошти підлягають стягненню на користь позивача в розмірі 2309,81 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 11.05.2018 про сплату судового збору в сумі 1762 грн. Враховуючи те, що задоволено 28,90 % відсотків позовних вимог (2309,81 грн. від 7992,66 грн. складає 28,90 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 509,22 грн.\~пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1762 грн. х 28,9% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial