Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

позивач просить суд визнати за ним, [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO], право власності на земельну ділянку площею 2,30 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району, право на яку належало їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за [NUMBER] від 23 квітня 2008 року виданого Державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори Отькало С.В., як спадкоємцю майна померлого [PERSON] право власності якого на земельну ділянку було посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданим 30 березня 2006 року, згідно розпорядження Кагарлицької РДА № 62 від 1 лютого 2006 року, посилаючись на те, що [INFO], у віці 84 років, померла їхня з відповідачем по даній справі мати [PERSON], яка до дня смерті проживала у [ADDRESS]. Факт смерті матері підтверджується актовим записом про смерть № 08 від 01 квітня 2015 року, зареєстрованим виконкомом Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 01 квітня 2015 року. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну ділянку площею 2,30 га, яка розташована на території Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка прийнята матір'ю як спадщина після смерті чоловіка, а їхнього батька, [PERSON] померлого [INFO]. Вказане право власності на земельну ділянку, що належало батькові посвідчувалося Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданим 30 березня 2006 року, згідно розпорядження Кагарлицької РДА № 62 від 1 лютого 2006 року. Матір'ю спадщина прийнята та оформлено спадкові права, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-ІУ "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи зазначені у заповіті, про відповідно до частини 2 даної статті у разі відсутності заповіту, ... право на спадкування одержують особи визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Вказане право на земельну частку є спадковим, яке після смерті матері, згідно ст. 1261 ЦК України, фактично перейшло до нього, її сина, єдиного спадкоємця 1 черги за законом так як інший спадкоємець її син, а його брат [PERSON], своєю письмовою заявою поданою до нотаріуса до збігу шестимісячного строку, відмовився від прийняття належної йому частки у спадщині на його користь. Спадщина ним прийнята шляхом звернення з заявою про її прийняття до Ржищівської міської державної нотаріальної контори. Спадкова справа заведена нотаріусом зазначеної вище нотконтори та зареєстрована 25 вересня 2015 року в реєстрі за № 128/2015. Правом власності, згідно частини першої статті 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплаває із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно частини 1 статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується оригіналом державного акта виданого у відповідності до частини 1 статті 126 цього Кодексу. Згідно п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 ( зареєстрованого в МЮ України 22. 02. 2012 року за № 282/20595) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а відповідно до пункту 4.20 вказаного Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. За життя мати в установленому порядку отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану вище земельну ділянку, про те, на час відкриття спадщини право власності на неї у визначеному законом порядку зареєстровано не було, а відтак відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував це майнове право батька матері. За таких умов, коли правовстановлюючий документ на земельну ділянку відсутній, а юридичне право власності матері на земельну ділянку не може бути підтверджено іншим документом, нотаріус не може визнати його право спадкоємця на земельну ділянку, яка законом віднесена до нерухомого спадкового майна. Згідно ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» \ в редакції Закону N 503 7-VI від 04.07.2012 року\, державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в разі смерті особи, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду стосовно речових прав не нерухоме майно, що набрало законної сили. Враховуючи, що власник нерухомого майна, наша мати, померла і згідно частини 4 ст. 25 ЦПК України її цивільна правоздатність припинилася в момент смерті, вона не може зареєструвати своє право власності та отримати правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку в оригіналі чи належним чином уповноважити другу особу здійснити вказану вище дію, виникла необхідність звернутися до суду для визнання права власності на об'єкт нерухомості , земельну ділянку площею 2,30 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району, право на яку належало спадкодавцю згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, за ним, спадкоємцем 1 черги за законом. Викладене підтверджується доданими до позовної заяви документами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подавши до суду, в якій просить суд справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги підтримує. Не заперечує проти проведення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно відомостей адресно - довідкового підроздіду територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області - місце проживання відповідача відповідає з адресою зазначеною у повістці, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Представник третьої особи в особі Сектору державної реєстрації відділу адміністративних послуг Кагарлицької РДА в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином, а тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти яких не заперечує позивач, подавши до суду заяву та позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну ділянку площею 2,30 га, яка розташована на території Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка прийнята матір'ю як спадщина після смерті чоловіка, а сторін батька, [PERSON] померлого [INFO]. Вказане право власності на земельну ділянку, що належало батькові посвідчувалося Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданим 30 березня 2006 року, згідно розпорядження Кагарлицької РДА № 62 від 1 лютого 2006 року. Спадкодавцем спадщина прийнята та оформлено спадкові права, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину. Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-ІУ "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкодавцем [PERSON] заповіту складено не було. Згідно ч. 2 ст.1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У зв'язку з відкриттям спадщини [PERSON] її син [PERSON] звернувся до Ржищівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON], а інший син - [PERSON] - відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] Спадкова справа заведена нотаріусом зазначеної вище нотконтори та зареєстрована 25 вересня 2015 року в реєстрі за № 128/2015. Правом власності, згідно частини першої статті 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплаває із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно частини 1 статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується оригіналом державного акта виданого у відповідності до частини 1 статті 126 цього Кодексу. Згідно п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 ( зареєстрованого в МЮ України 22. 02. 2012 року за № 282/20595) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а відповідно до пункту 4.20 вказаного Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. За життя спадкодавець в установленому порядку отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану вище земельну ділянку, про те, на час відкриття спадщини право власності на неї у визначеному законом порядку зареєстровано не було, а відтак відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував це майнове право батька матері. За таких умов, коли правовстановлюючий документ на земельну ділянку відсутній, а юридичне право власності спадкодавця на земельну ділянку не може бути підтверджено іншим документом, нотаріус не може визнати його право спадкоємця на земельну ділянку, яка законом віднесена до нерухомого спадкового майна. Відповідно до пункту 11 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Отже, після смерті власника неможливо здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Враховуючи те, що право на земельну ділянку за померлою [PERSON] підтверджено належними доказами, вони є об'єктами права власності і за змістом ст. 1218 ЦК України можу бути об'єктом спадкування. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість . Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. ст. 392, 1223 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд вважає за можливе позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved