Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому вказував, що він, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 травня 2007 року № 469, являється власником 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності йому та його сестрам: [PERSON] - 1/2 частина, та [PERSON] - 1/4 частина. Маючи намір на використання належної йому частини квартири, він звернувся до сестер з пропозицією укласти договір про використання майна, що перебуває у спільній частковій власності, за допомогою якого визначити, якою конкретно кімнатою квартири він може розпоряджатися та володіти. [PERSON] погодилася на укладення зазначеного договору, а [PERSON] категорично заперечила, оскільки проживає в даній квартирі і користується нею в повному обсязі. Укладення даного договору та виділення йому конкретної кімнати для користування та розпорядження не влаштовує відповідачку і вона всіляким чином намагається йому перешкодити у реалізації свого права власності на належну йому частину квартири. Частка, яку він прохає виділити йому, є відокремленою, тому її виділ в натурі можливий. При виділенні в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється. Квартира має житлову площу 47,4 кв.м., що становлять чотири кімнати площами 7,6, 10,5, 11,1 та 18,2 кв.м. Маючи право на 1/4 частину квартири, позивач просить виділити йому кімнату № 8 згідно технічного паспорту на квартиру, площею 11,1 кв.м., нежитлову площу залишити в загальному користуванні. В позові позивач [PERSON] просить виділити в натурі майно, що належить йому на праві спільної часткової власності, а саме 1/4 частину квартири [ADDRESS], житловою площею 11,1 кв. м., кімнату № 8, та припинити право спільної часткової власності на вказану кімнату. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив, в якому позов не визнала у зв'язку з наступним. Як зазначила відповідач спірна квартира [ADDRESS] перебуває у частковій власності у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] А саме 1/4 частина належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 травня 2007 року, виданого державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області, реєстровий номер 469, зареєстрованого в КП "Новомиколаївське госпрозрахункове архітектурне-планувальне технічно - інвентарізаційне бюро" 04 червня 2007 року, реєстраційний номер № 14768230, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 1/4 частка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про що зазначає позивач, оригінали таких документів знаходяться у [PERSON], але факт права власності на 1/4 частину спірної квартири у [PERSON] нею не заперечується, 1/2 частина належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 2003 року, зареєстрованого 09 червня 2006 року КП "Новомиколаївське госпрозрахункове архітектурне-планувальне технічно-інвентарізаційне бюро" реєстраційний номер 15031993, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Спірна квартира знаходиться на 5 поверсі будинку, та має 72,9 кв.м. загальної площі, 47,4 кв.м., житлової площі кімнати № 6 площею 7,6 кв.м, кімната № 7 площею 10,5 кв.м, кімната № 8 площею 11,1 кв.м, кімната № 9 площею 18,2 кв.м, кухня площею 8,5 кв.м, коридор № 1 площею 4,7 кв.м, коридор № 2 площею 7,8 кв.м, вбиральня площею 1,2 кв.м, ванна площею 2,6 кв.м, кладова площею 0,7 кв.м, лоджія площею 1,4 кв.м, балкон площею 0,7 кв.м. Позивачем не надано будь якого підтвердження, щодо можливості виділу в натурі його частки, не надано будь якого погодження Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області, щодо облаштування окремого входу у квартирі, не визначений баланс дотримання рівності прав всіх співвласників при виділі в натурі частки позивачу кімнати № 8, площею 11,1 кв.м, не визначено співвласників між якими повинно бути припинено право спільної часткової власності, не визначено який новий об'єкт виникає в порядку виділу та чи потрібно позивачу право власності на такий новий об'єкт. У відповідь на відзив позивач [PERSON] вказав, що він не збирається облаштовувати окремий вхід в квартиру. Кімната № 8 є ізольованим приміщенням, має окремий вхід і може використовуватися як окрема житлова площа. Загальна площа квартири так і залишається у спільному користуванні всіх співвласників квартири, про що він детально зазначив в прохальній частині позову. Що стосується дотримання балансу, то в даному випадку він має право на 11,85 кв.м житлової площі, кімната, яку він просить виділити йому, має площу 11,1 кв.м., тобто в даному випадку порушуються його права і аж ніяк інших співвласників квартири. Відносно припинення права спільної часткової власності на кімнату № 8, то в разі виділення її йому, воно припиняється щодо всіх співвласників, це логічно і прямо передбачено діючим законодавством. Правом на подачу заперечень відповідач не скористався. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу 1/4 частина, відповідачу [PERSON] - 1/2 частина, та третій особі [PERSON] - 1/4 частина. Відповідно до технічного паспорту спірна квартира знаходиться на 5 поверсі будинку, та має 72,9 кв.м. загальної площі та 47,4 кв.м. житлової площі: кімната № 6, площею 7,6 кв.м, кімната № 7, площею 10,5 кв.м, кімната № 8, площею 11,1 кв.м, кімната № 9, площею 18,2 кв.м, кухня, площею 8,5 кв.м, коридор № 1, площею 4,7 кв.м, коридор № 2, площею 7,8 кв.м, вбиральня, площею 1,2 кв.м, ванна, площею 2,6 кв.м, кладова, площею 0,7 кв.м, лоджія, площею 1,4 кв.м, балкон, площею 0,7 кв.м. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ квартири в натурі учасникам спільної часткової власності на квартиру може бути виділено відокремлену частину квартири, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) квартири, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом, або в разі, коли є технічна можливість переобладнання квартири в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу квартири в натурі, яка перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування квартирою, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу квартири відповідно до часток співвласників. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55. Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" Верховний Суд України зазначив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. В порушення вищевказаного позивачем не було надано доказів, зокрема висновку експерта, на підтвердження технічної можливості виділу в натурі його частки у вищевказаній квартирі. Тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed