Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Рахівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обгрунтування позову зазначено, що після смерті [PERSON], яка померла 16 грудня 1989 року, залишилося спадкове майно, житловий будинок №44 по вул. Довженка в м. Рахів Закарпатської області. Після смерті [PERSON] спадщину , як спадкоємець першої черги спадкування за законом прийняла мати позивачки [PERSON], однак, юридично її не оформляла. 4 березня 2014 року [PERSON] померла. З метою отримання правовстановлюючих документтів на спадкове майно, позивачка як спадкоємець за законом, звернулася до Рахівської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцта про право на спадщину за законом. Однак в цьому їй було відмовлено через відустність правовстановлючих документів на спадкове майно. На підставі наведеного просила визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок №44 по вул. Довженка в м. Рахів Закарпатської області, загальною площею 27,8 кв.м. з надвірними та господарськими спорудами. \~ \~ Представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутностій й підтримання позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з"явився. Міський голова [PERSON] надав заяву про розгляд справи без участі представника міської ради та визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. \~ Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що позивачка [PERSON] являється сином спадкодавця [PERSON], а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. 4 березня 2014 року померла [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №39 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області видано свідоцтво про смерть серії І-ФМ № 170674 від 4 березня 2014 року. Після її смерті залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок №44 повул. Довженка в м. Рахів Закарпатської області, фактично успадкований нею після смерті, 16 грудня 1989 року, матері [PERSON], вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном, що відповідало ст. 549 ЦУ УРСР , ставши таким чином одноосібним власником житлового будинку №44 по вул. Довженка в м. Рахів Закарпатської області. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене\~\~порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема\~\~у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь. \~\~\~\~Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). \~\~\~\~\~\~ При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увагу на зміну редакції ч. 4 ст.\~331\~і ч. 4 ст.\~334 ЦК\~та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При цьому, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. \~\~ Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як\~\~Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. \~\~\~\~ Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~таЗаконом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». \~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що нині померлою матір"ю спадкодавця [PERSON], громадянкою [PERSON] в 1947 році збудовано житловий будинок №44 по вул. Довженка в м. Рахів Закарпатської області, підтвердженням чого є інвентаризаційна справа від 25 січня 1947 року, видана Українською інвентаризаційною конторою МКХ УССГ "Укринк" Закарпатського обласного інвентаризаційного бюро, який спадкодавець фактично успадкувала, вступивши в перативне управління та володіння спадковим майном, а отже його не можна розцінювати як об"єкт самочинного будівництва. \~ При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. \~ \~ Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, у зв'язку з чим набула правового статусу особи, яка цю спадщину прийняла, про що свідчить довідка виконкому Рахівської міської ради Закарпатської області №1188 від 20 лютого 2017 року. Спору щодо набуття права на спадщину судом не встановлено. Заповіти чи спадкові договори за життя [PERSON] не складалися, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №46738789 від 13 лютого 2017 року. \~ Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за законом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані \~ і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved