Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

На розгляд суду предявлено вказану заяву, в якій заявник [PERSON] просить встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], який помер 28.01.2008 року за адресою: [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. Заявник [PERSON] з 1968 року перебувала в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]; вели спільне господарство, купували речі, майно, мали спільний бюджет, взаємні права і обов'язки як подружжя; реєстрацію одруження ними не здійснено; в цивільному шлюбі народжена донька. 28 січня 2008 року [PERSON] помер, після його смерті до спадкування відкрилася спадщина в виді 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Заявник, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом, яка прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час його смерті, - звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на вказане спадкове майно. Разом з тим, у вчиненні такої нотаріальної дії відмовлено, оскільки відсутнє рішення суду, яке підтверджує факт проживання спадкоємця однією сімєю зі спадкодавцем не менше ніж пять років до часу відкриття спадщини. З огляду таких обставин, заявник звернулася до суду за захистом оспорюваних прав. Заявник [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій вимоги підтримала, просить справу розглянути в її відсутність на підставі поданих доказів. Заінтересованою особою [PERSON] відзив на заяву [PERSON] не подано, суду адресовано заяву, в якій обставини, якими обґрунтовано вимоги визнано, та, в порядку ч. 3 ст. 294, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявлено клопотання про проведення судового розгляду в її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], уродженка с. Сироквашино Гречистенського району Смоленської області, громадянка України, зареєстроване місце проживання за адресою: [INFO] (відомості підтверджено копією паспорта серійний номер МК 550285 а.с. 5-6). Згідно свідоцтва про право власності на житло № 10587, видане 13.04.2006 року комунальним підприємством «Управління міського господарства» квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10630615, який видано 15.05.2006 року Красноармійським бюро технічної інвентаризації, - частки права приватної спільної сумісної власності у [PERSON] та [PERSON] на нерухоме майно (квартиру) за адресою: [ADDRESS] дорівнює по 1/2 за кожним (а.с. 9). Згідно свідоцтва про встановлення батьківства серійний номер І-НО № 263369, яке видано 09.12.1970 року міським органом записів актів цивільного стану м. Красноармійськ Донецької області [PERSON] визнаний батьком [PERSON], народженої 17 жовтня 1970 року у [PERSON], заявник по справі (а.с. 12). Згідно свідоцтва про народження серійний номер І-НО № 297783, видане 09.12.1970 року міським органом записів актів цивільного стану м. Красноармійськ Донецької області батьками [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON], заявник по справі (а.с. 13). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серійний номер VІ-НО № 287502 [PERSON] після одруження взято прізвище за чоловіком «Будник» (а.с. 14). 28 січня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серійний номер І-НО № 265794 (а.с. 15). 17 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємиці за законом четвертої черги, яка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Постановою № 1881/02-31 від 17.11.2018 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м. Покровськ, (до перейменування м. Красноармійськ), вул. Заводська (до перейменування вул. Примакова)[ADDRESS], - в звязку з відсутністю рішення суду, яке підтверджує факт проживання спадкоємця однією сімєю зі спадкодавцем не менше ніж пяти років до часу відкриття спадщини (а.с. 17) Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). В розглядуваній справі заявником [PERSON] порушено питання встановлення юридичного факту на підтвердження проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю з 1968 року до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'єю є особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Для визнання осіб сім'єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім'єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. Поняття сім'ї, в розумінні вказаного, не містить такої обов'язкової ознаки як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї. Відповідно до Європейської соціальної хартія від 03.05.1996 року сім'я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Згідно роз'яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Судом, з дотриманням положення статті 89 ЦПК України, оцінено докази по справі та прийнято висновок про доведеність спільного проживання заявника [PERSON] однією сімєю з [PERSON] до дня смерті останнього. Так, з матеріалів справи встановлено, що: 1) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), народженої 17.10.1970 року; 2) набули за час сумісного проживання у спільну часткову власність нерухоме майно, а 13.04.2006 року отримали свідоцтво про право власності на житло; 3) разом проживали за адресою: м [ADDRESS], що засвідчено довідкою комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» № 21098 від 14.11.2018 р. (а.с 16). Взаємоузгодженими, послідовними доказами у справі підтверджено, що заявник [PERSON] проживала однією сімєю з [PERSON], разом виховували доньку, вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Інших даних, які б могли свідчити, що померлий [PERSON] мав сімейні відносини з іншими особами, мешкав за якоюсь іншою адресою відмінною від місця проживання заявника, - судом не встановлено. В розумінні ч. 2 ст. 256 ЦПК України факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно зясувати мету встановлення. Встановлення факту постійно проживання із спадкодавцем має для заявника юридичне значення, та є необхідним для оформлення ним спадкових прав. Так, після смерті [PERSON], в силу ч. 1 ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористався наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його донька [PERSON], яка спадщину не приймала, заяву до нотаріальної контори відповідно до ст. 1269 ЦК України не подавала. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54371935 від 06.12.2018 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. При цьому, згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно листа приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області № 2030/01-16 від 06.12.2018 року суду надано відомості, що 15 листопада 2018 року з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася [PERSON], яка прийняла спадщину фактично так як проживала за однією адресою із [PERSON] на час його смерті; у звязку із відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини або факт проживання спадкоємця однією сімєю зі спадкодавцем не менше ніж пять років до часу відкриття спадщини була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 26). Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником та отриманих на відповідні судові запити, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Приймаючи такий висновок, суд наголошує, що встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - не породжує наступного спору про право, рішення не встановлює відносин зобовязального характеру видачі заявнику [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого 28 січня 2008 року. Відповідно ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України суд,

Outcome: approved