Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], та просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 27 292,75 гривень, посилаючись на таке. Між ФОП [PERSON] та [PERSON] 13 червня 2008 року укладено трудовий договір №15300803408 яким передбачалась повна матеріальна відповідальність працівника перед роботодавцем. До обовязків [PERSON] входило зокрема, прийняття грошових коштів від клієнтів ФОП [PERSON] з наступною їх здачею до каси ФОП [PERSON], що випливає безпосередньо з характеру діяльності відповідачки та підтверджено нею на досудовому слідстві. В березні 2009 року ФОП [PERSON] була виявлена недостача грошових коштів на суму 27\~292,75 грн. Товар на цю суму був поставлений різним клієнтам ФОП [PERSON] за який [PERSON] отримала грошові кошти, про що власноручно розписалась у видаткових накладних та інших документах звітності, однак не передала до каси ФОП [PERSON] Свою вину у скоєнні злочину [PERSON] визнала у повному обсязі, розкаялась, просила звільнити її від кримінальної відповідальності застосувавши амністію. Внаслідок скоєного відповідачкою злочину ФОП [PERSON] була завдана матеріальна шкода в сумі 27\~292,75 грн., яку відповідачка у добровільному порядку відшкодувати відмовляється. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву в якої позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про час і дату слухання справи, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Заперечення на позов не подавала, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направляла. В порядку ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ФОП [PERSON] підлягає задоволенню. 13 червня 2008 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір №15300803408 умовами якого передбачалась повна матеріальна відповідальність працівника перед роботодавцем. Відповідно до умов трудового договору [PERSON] прийнята на посаду торгівельного представника, до обовязків якого входило зокрема, прийняття грошових коштів від клієнтів ФОП [PERSON] з наступною їх здачею до каси ФОП [PERSON] В березні 2009 року ФОП [PERSON] була виявлена недостача грошових коштів на суму 27\~292,75 грн. Товар на цю суму був поставлений різним клієнтам ФОП [PERSON] за який [PERSON] отримала грошові кошти, про що власноручно розписалась у видаткових накладних та інших документах звітності, однак не передала до каси ФОП [PERSON] Так, [PERSON] за період з 30 січня 2009 року по 20 лютого 2009 року отримала від ФОП [PERSON] грошові кошти на загальну суму 1099,80 доларів США, що складало відповідно до курсу НБУ 8468,46 грн. Крім того, за період з 10 лютого 2009 року по 17 лютого 2009 року відповідачка отримала від ПП «Кисель», розташованого за адресою Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул. Першотравнева 75, ринок Центральний грошові кошти на загальну суму 218,24 долари США, що складало відповідно до курсу НБУ 1680,45 грн. Також, [PERSON] за період з 13 лютого 2009 року по 05 березня 2009 року отримала від ФОП «Тариця», розташованого за адресою м.Одеса, вул. Академіка Глушко 14, контейнер 17ч, грошові кошти в сумі 2923,10 грн. та 770,49 доларів США, що складало відповідно до курсу НБУ 5932,77 грн., в загальній сумі 8855,87 грн. За період з 12 лютого 2009 року по 26 лютого 2009 року відповідачка отримала від ФОП «Щербакан» розташованого за адресою м.Одеса, вул. Академіка Глушко 22а/1 контейнер 8, грошові кошти в сумі 557,52 долара США, що складало відповідно до курсу НБУ 4292,90 грн. 17 лютого 2009 року отримала від ПП «Завгородній» розташованого за адресою Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул. Першотравнева 75, ринок Центральний грошові кошти в розмірі 126,84 долари США, що складало відповідно до курсу НБУ 976,67 грн. За період з 16 лютого 2009 року по 02 березня 2009 року отримала від ФОП [PERSON], розташованого за адресою м.Одеса, вул. Новощіпний ряд, 2, магазин №159, грошові кошти в сумі 392 долари США, що складало відповідно до курсу НБУ 3018,40 грн. Зазначені вище грошові кошти [PERSON] до каси ФОП [PERSON] не передала, чим завдала позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 27\~292,75 грн., яку відповідачка у добровільному порядку відшкодувати відмовляється. Сума недостачі була підтверджена аудиторською довідкою з додатками від 26.06.2009 р., а також наступними документам: - видатковими накладними №Н-000000716 від 13.02.2009 р., №Н-000000397 від 29.01.2009 р., №Н-000000958 від 19.02.2009 р., №Н-000000516 від 05.02.2009 р., №Н-000000957 від 19.02.2009 р., №Н-000001104 від 25.02.2009 р., №Н-000000702 від 12.02.2009 р., №Н-000000457 від 04.02.2009 р., №Н-000000454 від 03.02.2009 р., №Н-000000826 від 17.02.2009 р., №Н-000000823 від 17.02.2009 р., - копією витягу з зошиту по контролю розрахунків за прийняту продукцію ФОП [PERSON], - копією витягу з зошиту по контролю розрахунків за прийняту продукцію ФОП [PERSON] За встановленими фактами у відношенні відповідачкии порушено кримінальну справу за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. Приморським районним судом м. Одеси 21 листопада 2011 року ухвалено постанову по кримінальній справі № 1-74/11 за звинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України. У відповідності до цієї постанови суд звинувачену у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, [PERSON]В звільнив від кримінальної відповідальності на підставі п. «б, в» ст. 1, ст.6 Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року. Провадження по вказаній кримінальній справі закрито, постанова сторонами не оскаржувалася та набрала законної сили 06 грудня 2011 року. Суд має врахувати, що заяву про застосування до відповідачки акту амністії вчинено нею самою, заперечень проти такої підстави завершення кримінального провадження відповідачкою не заявлено, вину свою визнала у повному обсязі та розкаялась у вчиненому. Відповідно до Закону України "Про застосування амністії в Україні" від 01.01.1996 року амністія - це повне або часткове звільнення від кримінальної відповідальності і покарання певної категорії осіб, які засудженні за вчинення злочину, або кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів дізнання, досудового слідства чи суду, але не розглянуті останніми, або ж розглянуті, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Згідно з листом Верховного Суду України від 01.02.2004 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулюють закриття кримінальних справ" звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів ) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Закриття справ щодо таких осіб є проявом загальної тенденції розвитку кримінального законодавства у напрямі пом'якшення відповідальності за злочини невеликої та середньої тяжкості, вчинені вперше, законодавчим втіленням державного гуманізму, наданням державою людині, яка оступилася, можливості виправитися. Водночас, звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи. У відповідності з правилом ч. 2 ст. 14 Закону України "Про амністію" від 08.07.2011 року, амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Постановою слідчого Приморського району м.Одеси, юриста 1-го класа [PERSON] від 18 вересня 2009 року [PERSON] залучено у якості обвинуваченого у вказаній кримінальній справі. Обвинувальним висновком, затвердженим 28 вересня 2009 року заступником прокурора Приморського району м.Одеси старшим радником юстиції [PERSON]А, у вказаній кримінальній справі - звинувачено відповідачку у цій справі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України. При цьому, до складу злочину, у вчиненні якого звинувачено [PERSON], включено відомості про майнову шкоду, завдану злочинними діями цієї особи інтересам ФОП [PERSON] на суму в 27\~292,75 гривень. У відповідності до правила частини 2 статті 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання. Таким чином, рішення про застосування амністії судом є видом обвинувального вироку, що постановляється лише в разі доведеності вини особи у вчиненні злочину. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування акту амністії не може свідчити про невчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування акту амністії, а постановлення виправдувального вироку або ухвалення постанови про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного карного діяння. У цьому висновку суд має застосувати положення частини 4 статті 61 ЦПК України, за яким вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, обставини вчинення злочину [PERSON] у всіх його складових та кваліфікуючих елементах, в тому числі у питаннях вини, протиправності дій, причинного зв'язку між діями особи та настанням шкоди інтересам потерпілої особи, розміру та обґрунтування шкоди вважаються встановленими зазначеною постановою суду від 21 листопада 2011 року в усіх складових та обставинах пред'явленого цій особі звинувачення. Вказаною постановою суду від 21 листопада 2011 року вважаються встановленими обставини скоєного відповідачкою злочину, вчиненого на шкоду інтересам ФОП [PERSON] Під час проведення досудового розслідування вказаної кримінальної справи органами досудового слідства та судом ФОП [PERSON] визнано потерпілою стороною внаслідок злочинних дій відповідачки. Вказаним злочином позивачу заподіяно матеріальної шкоди на суму 27\~292,75 гривень. Отже, подання [PERSON] клопотання про застосування до неї акту амністії, передбаченої п. «б, в» ст. 1 Закону України «Про амністію», свідчить про визнання відповідачкою факту вчинення нею вказаного злочину, вини та факту заподіяння своїми діями ФОП [PERSON] матеріальної шкоди, що входить до складу цього злочину. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилом частини 1 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно з правилом ч. 3 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Правило ч. 3 ст. 134 КЗпП України є спеціальним по відношенню до загального правила статті 132 цього Кодексу та підлягає переважному застосуванню до правовідносин, досліджуваних судом, за яких відповідачкою як працівником завдано шкоди фізичній особі підприємцю своїми винними діями, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. З огляду на це обмеження відповідальності працівника розміром його середнього місячного заробітку у спірних правовідносинах не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За частиною 4 статті 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Таким чином, [PERSON], шляхом зловживання своїм службовим становищем заволоділа чужим майном, чим вчинила злочин, внаслідок якого завдала шкоди майновим інтересам ФОП [PERSON], обчисленої у розмірі 27\~292,75 гривень. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму судового збору в розмірі 272,92 гривень. З урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved