Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон їх дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, вона перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку [PERSON]; відповідач тривалий час із сім'єю не проживає, вона має намір розірвати з ним шлюб; крім того, має намір періодично відвідувати своїх родичів, які проживають у Російській Федерації, разом із дитиною, проте не має це змоги зробити, оскільки для виїзду за кордон потребується згода батька. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами, обґрунтовуючи їх положеннями ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України". У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просить їх задовольнити, врахувавши обставини, наведені у позовній заяві; додатково позивачка пояснила, що відповідач також перебуває у Російській Федерації, де знайшов постійне місце роботи, у зв'язку з цим вона має намір постійно виїзжати до нього, щоб забезпечити спілкування із дитиною, та. за можливістю, зберегти сім'ю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином за останнім відомим місцем проживання; враховуючи це, справу розглянуто згідно положень ст.224-226 ЦПК України в заочному провадженні. Суд, заслухавши пояснення позивачки та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Так, позивачка та відповідач є батьками дитини [PERSON], [INFO] Дитина проживає разом із матір'ю позивачкою у справі в с.Гнаровське Вільнянського району Запорізької області (а.с.5-7). Позивачка сама виховує доньку, відповідач з нею не проживає, про дитину не турбується, його фактичне місце знаходження наразі є невідомим. Позивачка має родичів в Російській Федерації, ймовірно, там проживає і батько дитини, тому наявна необхідність виїзду дитини за межі України разом із матір'ю аж до досягнення нею повноліття. Проте відповідач, ухиляючись від безпосереднього виховання дитини, безпідставно не надає дозвіл на її виїзд за кордон для відпочинку, оздоровлення та спілкування з родичами. Згідно висновку Вільнянської райдержадміністрації як органу опіки та піклування, надання позивачці дозволу на тимчасовий виїзд за кордон її дитини без згоди батька є таким, що відповідає інтересам дитини. За змістом ст.ст.2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України", документами, що посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року "Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст.150 та ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до дитини та її людської гідності. Враховуючи наведене, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved