Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2), [PERSON] (далі - відповідач-3), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Епсілон Бізнес» в особі розпорядника майном арбітражного керуючого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення, обґрунтовані тим, що згідно умов кредитного договору №КЕ-251Д від 28.01.2008 року між банком та ТОВ «Епсілон Бізнес» останньому було надано кредит у розмірі 660000 доларів США із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,6%, а у разі несвоєчасного погашення - 30% річних, винагороди за кредитне обслуговування - 2,4 % річних, строк виплати до 28.07.2009 року, а також передбачені пеня та штрафні санкції. На забезпечення кредитного договору укладено договір іпотеки з [PERSON] від 30.01.2008 року, та договір про внесення змін про підвищення процентів, відповідно до умов яких відповідач надала у іпотеку майнові права на отримання у власність за договором пайової участі від 21.12.2006 року трьох квартир, будівництво яких на момент укладення договору іпотеки було незакінченим, а саме на квартири [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] у будівництві на земельній ділянці у житловому кварталі, [ADDRESS] квартири [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року позов ПАТ «Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON], треті особи ТОВ «Епсілон Бізнес», про звернення стягнення на іпотеку погашення заборгованості за кредитним договором та право на здійснення продажу предмету іпотеки задовольнити, звернуто стягнення заборгованості на підставі договору іпотеки № ДІ-251 від 30.01.2008 року, укладеного між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») у рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Епсілон Бізнес» (95034, АРК КРИМ, м. Сімферополь, вул. Куйбишева, 34 кв.41 ЄДРПОУ 33973721) перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (490094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50, код ЄДРПОУ 14360570) за кредитним договором №КЕ-25 ІД від 28.01.2008 року у розмірі у сумі 17813360,46 грн. шляхом звернення стягнення на майнові права на отримання у власність об'єктів незавершеного будівництва, які будуть зареєстровані після завершення будівництва як окремий виділений у натурі об'єкт а саме: квартира [NUMBER], загальна площа 73,05 кв.м., у житловому будинку по [ADDRESS]; квартира [NUMBER], загальна площа 73,05 кв.м., у житловому будинку по [ADDRESS]; квартира [NUMBER], загальна площа 73,05 кв.м., у житловому будинку по [ADDRESS]; надано Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» право здійснити продаж предмету іпотеки за договором № ДІ-251 від 30 січня 2008 року, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кв. [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] від власного імені, з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом у тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх інших повноважень, необхідних для здійснення продажу, стягнуто з [PERSON] штраф за договором іпотеки № ДІ-251 від 30 січня 2008 року в розмірі 999900,00 грн., стягнуто з [PERSON] суму судового збору у розмірі 3219,00 грн. на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». У ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникло право в судовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки: квартири [NUMBER] та [NUMBER] у житловому будинку по [ADDRESS], шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Відповідно до п. 12 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки (трьох квартир [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]) складає 3333000,00 грн., отже визначена сторонами вартість кожної з квартир, на які звертається стягнення за даним позовом складає 1111000,00 грн., двох квартир - 2222000,00 грн. Згідно з даних інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - квартира за адресою: [ADDRESS], кв. [NUMBER], має вартість - 424874,00 грн.. а квартира за адресою: [ADDRESS], кв. [NUMBER], - має вартість - 408844,00 грн. Отже, загальна вартість предмета іпотеки, на який звертається стягнення за даним позовом, складає 833718, 00 грн. Таким чином, виходячи з великої суми заборгованості боржника ТОВ "ЕПСІЛОН- БІЗНЕС" - 3797 223,02 доларів США , та визначеної сторонами в договорі іпотеки вартості спірних квартир - 2222000,00 грн., - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" вважає за необхідне звернути стягнення на квартири [NUMBER], [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], - в погашення лише частини вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" - з оплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором за період з 14.12.2011 р. (дати, по яку була стягнута заборгованість з боржника ТОВ "ЕПСІЛОН-БІЗНЕС" рішенням Господарського суду Автономної республіки Крим від 03.05.2012 р. по справі №5002-26/697- 2012) по 28.04.2012 р. - 135 днів - у розмірі 89100,00 доларів США (2211744,98 грн. за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на дату подання позову 03.08.2016 р. - 24,823176): 560000,00 доларів США (сума простроченого кредиту) х 135 днів прострочення х (36% за користування кредитом / 360 днів у році / 100 %) = 89 100, 00 доларів США. Тому, з урахуванням заяви про уточнення, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ТОВ "ЕПСІЛОН-БІЗНЕС" перед ПАТ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором №КЗ-251Д від 28.01.2008 р. (зі змінами) в розмірі 89100,00 доларів США, що складається з відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 14.12.2011 р. по 28.04.2012 р., - звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки ДІ-251 від 30.01.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною\~Н.М. та зареєстрованим в реєстрі за №246, укладеним між ПАТ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ПРИВАТБАНК», як іпотекодержателем, і [PERSON], як іпотекодавцем: - квартиру, загальною площею 73, 10 кв.м, житловою площею 32, 00 кв.м, кількість кімнат - розташовану за адресою: [ADDRESS], квартира [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, 1698, від 27.10.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою\~В.М., квартиру, загальною площею 73, 00 кв.м, житловою площею 32, 10 кв.м, кількість кімнат - 2, за адресою: [ADDRESS], квартира [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 654 від 25.03.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко О.В., - передати предмет іпотеки на період до його реалізації в управління позивачу, ПАТ КОМЕРЦІЙНОМУ БАНКУ ПРИВАТБАНК», та встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом надання позивачу права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, з усіма правами, наданими актами чинного законодавства продавцю, зокрема: правом укладати від свого імені договір купівлі-продажу предмета іпотеки, правом замовляти та отримувати технічну документацію на предмет іпотеки, правом замовляти та отримувати висновок з оцінки предмету іпотеки, правом отримувати інформацію, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інших державних реєстрів, що містять інформацію про предмет іпотеки, правом направлення грошових коштів, отриманих за договором купівлі-продажу, на погашення заборгованості за кредитним договором №КЗ-251Д від 28.01.2008 р., та з іншими правами, необхідними для здійснення продажу предмету іпотеки, - з початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації: 1111000,00 грн. - квартири, за адресою: [ADDRESS], квартира [NUMBER], та 1111000, 00 грн. - квартири за адресою: [ADDRESS], квартира [NUMBER], - початкова ціна предмета іпотеки також може встановлюватися на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна під час проведення продажу та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача 1 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача 2 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача 3 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, підтримав письмовий відзив. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. У судове засідання представник третьої особи ТОВ «Епсілон Бізнес» не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. У судове засідання треті особи [PERSON], [PERSON] не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, заслухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Господарського суду Автономної республіки Крим від 03.05.2012 р. з ТОВ "ЕПСІЛОН-БІЗНЕС" на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було стягнуто заборгованість за кредитним договором №КЕ-251Д від 28.01.2008 року в розмірі 17813360,46 грн. та судовий збір в розмірі 64380, 00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року позов ПАТ «Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON], треті особи ТОВ «Епсілон Бізнес», про звернення стягнення на іпотеку погашення заборгованості за кредитним договором та право на здійснення продажу предмету іпотеки задовольнити, звернуто стягнення заборгованості на підставі договору іпотеки № ДІ-251 від 30.01.2008 року, укладеного між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») у рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Епсілон Бізнес» (95034, АРК КРИМ, м. Сімферополь, вул. Куйбишева, 34 кв.41 ЄДРПОУ 33973721) перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (490094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50, код ЄДРПОУ 14360570) за кредитним договором №КЕ-25 ІД від 28.01.2008 року у розмірі у сумі 17813360,46 грн. шляхом звернення стягнення на майнові права на отримання у власність об'єктів незавершеного будівництва, які будуть зареєстровані після завершення будівництва як окремий виділений у натурі об'єкт а саме: квартира [NUMBER], загальна площа 73,05 кв.м., у житловому будинку по [ADDRESS]; квартира [NUMBER], загальна площа 73,05 кв.м., у житловому будинку по [ADDRESS]; квартира [NUMBER], загальна площа 73,05 кв.м., у житловому будинку по [ADDRESS]; надано Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» право здійснити продаж предмету іпотеки за договором № ДІ-251 від 30 січня 2008 року, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кв. [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] від власного імені, з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом у тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх інших повноважень, необхідних для здійснення продажу, стягнуто з [PERSON] штраф за договором іпотеки № ДІ-251 від 30 січня 2008 року в розмірі 999900,00 грн., стягнуто з [PERSON] суму судового збору у розмірі 3219,00 грн. на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Судами встановлено, що згідно умов кредитного договору №КЕ-251Д від 28.01.2008 року між банком та ТОВ «Епсілон Бізнес» останньому було надано кредит у розмірі 660000 доларів США із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,6%, а у разі несвоєчасного погашення - 30% річних, винагороди за кредитне обслуговування - 2,4 % річних, строк виплати до 28.07.2009 року, а також передбачені пеня та штрафні санкції. На забезпечення кредитного договору укладено договір іпотеки з Гаркушею Н.А. від 30.01.2008 року, та договір про внесення змін про підвищення процентів, відповідно до умов яких відповідач надала у іпотеку майнові права на отримання у власність за договором пайової участі від 21.12.2006 року трьох квартир, будівництво яких на момент укладення договору іпотеки було незакінченим, а саме на квартири [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] у будівництві на земельній ділянці у житловому кварталі, [ADDRESS] квартири [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER]. Відповідно до п. 12 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки (трьох квартир [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]) складає 3333000,00 грн. (т. 1 а.с. 24-28). Згідно з даних інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - квартира за адресою: [ADDRESS], кв. [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] на підставі договору дарування від 27.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою В.М., квартира за адресою: [ADDRESS], кв. [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 654 від 25.03.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко О.В. (т. 2 а.с. 18). Пунктом 1 договору іпотеки від 30.01.2008 року передбачено, що предмет іпотеки передається в іпотеку як забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань відповідача за кредитним договором від 28.01.2008 року №КЕ-251Д. Отже, у судовому засіданні встановлено, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором від 28.01.2008 року №КЕ-251Д належним чином не виконує, в результаті чого виникла заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки зобов'язання виконано відповідачем не було, ним порушено вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Відповідно до п. 5.3 іпотечного договору у випадку невиконання (неналежного виконання) іпотекодавцем умов кредитного договору або цього договору, іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки в порядку, визначеному Законом України "Про іпотеку". За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За ст. ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» предметом іпотеки згідно із положенням частини другої статті 5 Закону України "Про іпотеку" може виступати як нерухоме майно, зокрема, якщо його будівництво ще не завершено, але яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець при укладенні договору може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, так і майнові права на нерухоме майно, які можуть бути відчужені іпотекодавцем і на які може бути звернено стягнення. Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні. Стаття 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, що діяла на момент укладання договору не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону). Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Стаття 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» установлює, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Згідно із ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. З приводу викладеної правової ситуації та застосування наведених норм права Верховним Судом України викладено відповідний правовий висновок в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року за заявою ПАТ «АКБ «Київ» у справі №6-168цс12. Зокрема, у названій постанові від 30 січня 2013 року викладено такий висновок: установивши, що майнові права на відповідну квартиру у незавершеному будівництвом житловому будинку, вартість якої була сплачена замовником за договором будівельного підряду, відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом застави, а відтак відповідачка неправомірно передала в іпотеку зазначені майнові права, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що договір іпотеки, який укладено без згоди позивачів на передачу майнових прав на спірну квартиру в іпотеку, є недійсним у силу ст. ст. 203, 215 ЦК України, як такий, що укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення Договору іпотеки. На час укладення договору іпотеки від 30 січня 2008 року чинним на той час законодавством було визначено вичерпний перелік майна, що могло бути предметом цього виду застави. Іпотека майнових прав стала можливою лише з набранням чинності Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25 грудня 2008 року, що набрав чинності з 14.01.2009 року. Відповідно, правила Закону України «Про іпотеку» з відповідними наступними змінами та Закону України від 25 грудня 2008 року не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Закон, за загальних правил, не можуть поширювати свою дію на минулий період часу. На час постановлення цього рішення право власності на завершену будівництвом окрему квартиру не виникло, таке право не зареєстроване у відповідному державному реєстрі. Таким чином порядок та способи захисту прав, передбачені законодавством, що було чинним починаючи з 14.01.2009 року, не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли до цього часу, та не могли бути предметом іпотеки згідно з законодавством, чинним на момент укладення відповідного договору та, як наслідок, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Представник відповідача 1 звернувся до суду із заявою, відповідно якої зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, і з даного приводу суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, суд дійшов висновку, що строк позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки має обчислюватися з моменту, коли у позивача виникло право на позов до відповідачів, а саме: 28.01.2009 року закінчився строк повернення кредиту, з якої почав спливати строк позовної давності, який позивачем пропущено. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, проте, позов не підлягає задоволенню з підстав того, що порядок та способи захисту прав, передбачені законодавством, що було чинним починаючи з 14.01.2009 року, не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли до цього часу, та не могли бути предметом іпотеки згідно з законодавством, чинним на момент укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наявним в матеріалах справи доказам та поясненням, враховуючи, що порядок та способи захисту прав, передбачені законодавством, що було чинним починаючи з 14.01.2009 року, не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли до цього часу, та не могли бути предметом іпотеки згідно з законодавством, чинним на момент укладення відповідного договору, окрім того позивач пропустив строки позовної давності на звернення до суду, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачами 2 і 3 надано належні та допустимі документи, в розумінні статей 137-138 ЦПК України, на підтвердження надання професійної правничої допомоги. Тому наявні підстави для стягнення на їх користь з позивача витрат на правничу допомогу. Відповідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: approved