Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позовна заява мотивована тим, що 16 червня 1988 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автобуса КАВЗ-685 державний номер [NUMBER] , який належав відповідачу, пасажиром якого була позивач та автомобіля КАМАЗ. Вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31.08.1988 року водій автобуса [PERSON] був визнаний винним за ч.2 ст.215 КК України та засуджений до 5 років позбавлення волі умовно з обов`язковим залученням до праці у місцях, що визначаються органами, які\~ відають виконанням вироку. На теперішній час водій автобусу помер. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачці заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у виді травматичної ампутації (відриву) правого передпліччя на рівні ліктьового суглобу. У зв`язку із отриманням каліцтва у 1988 році була встановлена друга група інвалідності, а у 1989 році третя довічно. У результаті травми втратила 50% працездатності. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.07.2001 року з ВАТ «Маріуполь-Авто» на її користь стягнуто 100,66 грн. довічно. Рішенням суду від 26.10.2005 року збільшено розміру відшкодування\~ шкоди та з 01.10.2005 року стягнуто 263,82 грн. довічно. Рішенням суду від 14.02.2007 року збільшено розміру відшкодування\~ шкоди та з 01.02.2007 року стягнуто 365,96 грн. довічно. Надалі відповідач добровільно у зв`язку зі збільшенням розміру заробітної плати здійснював перерахунок щомісячних виплат, що були призначені судом, тому звертатися до суду не було необхідністю. Станом на 01.12.2016 року розмір щомісячного відшкодування становив 1933,34 грн. Однак, починаючи з 01.01.2017 року відповідач в порушення вимог ч.2 ст.1208 ЦК України здійснював перерахунок належних витрат не у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, а у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача недоплачену за період з 01.01.2017 року по 30.11.2019 року суму відшкодування, завданої каліцтвом в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 88310,33 грн., у рахунок відшкодування шкоди щомісячно 5068,45 грн. довічно. Представником відповідача подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в частині стягнення на користь позивачки різниці між розміром фактично виплаченого щомісячного відшкодування шкоди та збільшеного у зв`язку із ростом мінімальної заробітної плати, через те, що з 2001 року своєчасно і в повному обсязі сплачувались грошові кошти у розмірі, визначеному рішенням суду, які ним самостійно індексувались. Крім того, позивачка в період з 01.01.2017 року по 30.11.2019 року не зверталась із відповідними заявами до суду. Не заперечували щодо стягнення збільшеного розміру відшкодування шкоди за грудень 2019 року у розмірі 2167,02 грн., з 01.01.2020 року у розмірі 2452,63 грн. Позивачкою подано письмову відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позов просила задовольнити. Представником відповідача подано письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що підставою для збільшення розміру відшкодування є не саме підвищення мінімальної заробітної плати, а заява потерпілого про це. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Стряпча І.О., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши сторін, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов\~ підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 31 серпня 1988 вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області [PERSON] засуджено за ч.2 ст.215 КК УРСР до покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років. [PERSON] засуджено за те, що керуючи автобусом КАВЗ-685 порушив правила безпеки руху, що спричинило смертельні травмування [PERSON] та спричинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] . У зв`язку з отриманими травмами [PERSON] в 1988 році встановлена друга група інвалідності, у 1989 році третя довічно, втратила 50% працездатності, що не заперечується сторонами. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.07.2001 року стягнуто з ВАТ «Маріуполь-Авто» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з 01.07.2001 року щомісячно по 100,66 грн. довічно. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.10.2005 року стягнуто з ВАТ «Маріуполь-Авто» на користь [PERSON] обумовлену індексацію за період з 01.01.2003 року по 01.07.2005 року у розмірі 564,83 грн., суму оплати розміру відшкодування шкоди у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати за період з 01.04.2004 року по 01.10.2005 року у розмірі 2598,01 грн., з 01.10.2005 року щомісячно 263,82 грн. довічно у рахунок відшкодування втраченої заробітної плати. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.02.2007 року стягнуто з ВАТ «Маріуполь-Авто» на користь [PERSON] недоплату розміру відшкодування шкоди на 01.02.2007 року в сумі 438,51 гр. та виплати у рахунок відшкодування втраченої заробітної плати по 365,96 грн. щомісяця з 01.02.2007 року довічно. Вказані вище судові рішення набрали законної сили та виконувалися відповідачем, що не заперечується сторонами. Позивачкою надано розрахунок про стягнення з ПАТ «Маріуполь-Авто» на користь [PERSON] шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди: в період з березня 2014 року по грудень 2014 року у сумі 11096,50 грн., з січня по грудень 2015 року в сумі 17763,24 грн., з січня по грудень 2016 року в сумі 20679,84 грн., з січня по грудень 2017 року в сумі 23200,08 грн., з січня по грудень 2018 року в сумі 23200,08 грн., з січня по жовтень 2019 року в сумі 23200,08 грн. У даній справі, позивач просить збільшити розмір відшкодування у зв`язку із зміною мінімальної заробітної плати. Статтею 455 ЦК УРСР (в редакції чинній на час заподіяння шкоди позивачу) передбачено, що в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров`я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров`я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). Відповідно до ст. 457 ЦК УРСР якщо каліцтво або інше ушкодження здоров`я заподіяно організацією або громадянином, не зобов`язаними сплачувати за потерпілого внески по державному соціальному страхуванню, ця організація або громадянин повинні відшкодувати потерпілому шкоду за правилами ст.ст. 440, 441, 450 цього Кодексу у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або призначеної йому після ушкодження його здоров`я і фактично одержуваної ним пенсії. У частині третій статті 5 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тлумачення статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до прав та обов`язків, які продовжують існувати після набрання ним чинності. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами (абзац 1 частини першої статті 1202 ЦК України). За заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду (стаття 1208 ЦК України). Таким чином, суд вважає, що захист інтересу позивача за ст.1208 ЦК України щодо збільшення розміру відшкодування шкоди, який також є необмеженим у часі, оскільки залежить від виникнення певних обставин у майбутньому (зміни розміру мінімальної заробітної плати чи підвищення вартості життя), є похідним від захисту вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю і до таких вимог позовна давність також не поширюється відповідно до п.4 ст.268 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року справа № 476/72/17 (провадження № 61-13283св18) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Згідно з частиною другою статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом. Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати». Перерахунок здійснюється шляхом обчислення судами коефіцієнта кратності збільшення розміру мінімальної заробітної плати шляхом ділення нового її розміру на попередній, а також застосування цього коефіцієнта для перерахунку розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що узгоджується з положеннями частини другої статті 1208 ЦК України. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2019 року в справі № 676/1570/17 (провадження № 61-25989св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року в справі № 476/72/17 (провадження № 13283св18). Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від 25 грудня 2015 № 928-VIII у 2016 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень. Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 № 1801-VIII у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала з 1 січня - 3200 гривень. Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07 грудня 2017 № 2246-VIII у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складала з 1 січня - 3723 гривні. Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 № 2629-VIII у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає з 1 січня - 4173 гривні. Станом на 01.12.2016 року розмір щомісячного відшкодування становив 1933,34 грн. Таким чином, розмір втраченого Позивачем заробітку з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року складає: 3200 (мінімальна заробітна плата за 2017 рік) / 1600 (мінімальна заробітна плата за 2016 рік) x 1933,34 (розмір щомісячного відшкодування) х 12 (місяців) 23200,08 (сума сплаченого страхового відшкодування за 2017 рік без сум індексації) = 23200,08 грн. Тобто щомісячний платіж повинен складати 3866,68 грн. За період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року складає: 3723 (мінімальна заробітна плата за 2018 рік) / 3200 (мінімальна заробітна плата за 2017 рік) x 3866,68 (розмір щомісячного відшкодування) х 12 (місяців) 23200,08 (сума сплаченого страхового відшкодування за 2018 рік без сум індексації) = 30783,61 грн. Тобто щомісячний платіж повинен складати 4498,64 грн. За період з 01.01.2019 року по 30.11.2019 року складає: 4173 (мінімальна заробітна плата за 2018 рік) / 3723 (мінімальна заробітна плата за 2017 рік) x 4498,64 (розмір щомісячного відшкодування) х 12 (місяців) 23200,08 (сума сплаченого страхового відшкодування за 2018 рік без сум індексації) = 32266,21 грн. Тобто щомісячний платіж повинен складати 5042,39 грн. Таким чином сума відшкодування, недоплачена сума відшкодування в період з 01.01.2017 року по 30.11.2019 року становить 86249,90 грн. Крім того, з відповідача на користь позивачки щомісячно підлягає збільшенню сума відшкодування, завдана каліцтвом в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5041,07 грн. довічно ((3200/1600х3723/3200х4173/3272)х1933,34). Судом не приймаються доводи відповідача ТОВ «Маріуполь-Авто» в тій частині, що положенням ч.2 ст.1208 ЦК України не передбачено можливість стягнення за минулий період, оскільки положенням цієї статті визначено, що підставою для збільшення розміру відшкодування є заява потерпілого про це; і ця норма не містить обмежень щодо можливості стягнення за минулий період. Виходячи з положень статті 1208 ЦК України та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов до висновку про те, що позивач має право на компенсацію різниці між установленим законодавством розміром мінімальної заробітної плати за період з 01.01.2017 року по 30.11.2019 року та сумою, яку вона фактично отримувала, а також на збільшення розміру щомісячних виплат починаючи з 01.12.2019 року у визначеному розмірі законом розмірі. Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача в дохід держави в сумі 751,19 грн. (91290,97 грн. - сума задоволених вимог х100% : 93378,78грн. сума заявлених вимог = 97,76 %; 97,76% сума заявлених вимог х 768,40 грн.: 100% = 751,19 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial