Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розділити майно, яке належить їм з відповідачем [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, та просила визнати за нею право приватної власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , вартістю 20000грн. та меблі: диван софу вартістю 2250,00грн., шафу-купе вартістю 4700,00грн., стіл "Компакт" вартістю 1100,00 грн., комод "Лотос" вартістю 1200,00грн., куточок кухонний "Пальма" вартістю 1590,00грн., стіл кухонний "Бабочка" вартістю 360,00грн., дві табуретки кухонні загальною вартістю 190,00грн.. За відповідачем просила визнати право власності на 1/3 частину вищевказаного житлового будинку вартістю 10000,00грн. та на кобилу каштанової масті вартістю 5000,00грн. Вказала, що в добровільному порядку поділити нажите мано відповідач не погоджується. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задоволити з підстав викладених в позові. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з"явились, представника відповідача [PERSON]. звернувся до суду із заявою про слухання справи у його відсутності, позов не визнав (а.с.76). Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони з 28.09.2002 року по 21.09.2012 року проживали в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією рішення Черняхівського районого суду Житомирської області від 21.09.2012 року про розірвання шлюбу (а.с.4). Під час шлюбу подружжя придбало житловий будинок [ADDRESS] , вартістю 30000,00грн., що сторонами визнано та не заперечується. Після розірвання шлюбу сторони проживали спільно, як чоловік та жінка та за період з 2013-2014 років позивачкою [PERSON] було придбано наступне майно: диван софа вартістю 2250,00грн., шафу-купе вартістю 4700,00грн., стіл "Компакт" вартістю 1100,00 грн., комод "Лотос" вартістю 1200,00грн., куточок кухонний "Пальма" вартістю 1590,00грн., стіл кухонний "Бабочка" вартістю 360,00грн., дві табуретки кухонні загальною вартістю 190,00грн.. Вказані обставни стверджується копіями товарних чеків (а.с.10). Під час шлюбу у сторін народилися двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишені проживати разом із позивачкою (а.с.4). Згідно довідки виданої Високівською сільською радою Черняхівського району Житомирської області від 11.07.2016 року за №1277 позивач [PERSON] разом із дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Таким чином, враховуючи, що спірний будинок набутий сторонами за час шлюбу, то такий є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами. Враховуючи те, що діти подружжя після розірвання шлюбу залишені проживати разом із позивачкою, суд вважає виділити у власність позивачці 2/3 частини житлового будинку, відступивши від рівності часток майна подружжя у спільній сумісній власності подружжя. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати під час звернення із позовом до суду у виді судового збору в розмірі 551,20грн. (а.с.1).

Outcome: approved