Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 19.10.2012 року. Від шлюбних відносин мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що вони не розуміють одне одного, відповідач зловживає спиртними напоями, між ними часто виникають суперечки та сварки, вона неодноразово прохала змінити свою поведінку, але він не цікавиться інтересами сім"ї, в зв"язку з чим вони припинили спільне проживання. Вона дійшла висновку, що сім"я їх розпалася і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивачка відсутня. Справу просить розглядати у її відсутність, заявлені вимоги підтримує, після розлучення просить залишити їй прізвище-[PERSON]. Відповідач в судовому засвіданні відсутній, причини своєї неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи він повідомлений належним чином, відповідно до оголошення в газеті "Урядовий кур"єр" від 09.09.2015 року № 165. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19.10.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області. Від спільного сімейного життя мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне життя, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у сумі 243 грн.60 коп., сплачений при зверненні до суду. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved