Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

15 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Надія-В», про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобов`язання ФГ «Надія-В» звільнити земельну ділянку площею 3,80 га, що розташована на території с.Круглоозерка, Бехтерської ОТГ, Скадовського району Херсонської області, кадастровий номер 6522383500:04:005:0008, повернувши її власнику - [PERSON] , шляхом складання акту прийому-передачі вказаної земельної ділянки. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та судові витрати у справі. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 3,80 га, що розташована на території с.Круглоозерка, Бехтерської ОТГ, Скадовського району Херсонської області, кадастровий номер 6522383500:04:005:0008, але не може вільно користуватися своєю ділянкою, оскільки голова ФГ «Надія-В» створює перешкоди, та посилається на те, що між ними нібито укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. Проте позивач наполягає, що жодного договору оренди з відповідачем не підписував, а тому договір оренди є неукладеним. Ухвалою суду від 06 вересня 2021 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача, яка заявою просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, а також стягнути витрати за сплату судового збору та витрат професійну правничу допомогу у розмірі 16800,00 грн. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечує. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,80 га, кадастровий номер 6522383500:04:005:0008, розташованої на території Круглоозерської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ХС №031207. У висновку експерта №20-658 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження №12019230150001810, вказано, що підпис у "Договорі оренди земельної ділянки від 15.01.2012" вилучений у ФГ "Надія-В", графі "Орендодавець", виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилається на те, що договір оренди з відповідачем не укладав, не підписував, його волевиявлення на укладення договору оренди відсутнє, а тому договір є не укладеним. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (частина перша статті 4 ЦПК України та статті 15, 16 ЦК України). За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами визнаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно припису ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України). Згідно зі статтями 1, 6 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. За приписами статті 14 вказаного Закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі. Частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об?'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. У разі, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до частини першої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, що приведення земельних ділянок у придатний для користування стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц зазначила, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним та зазначила, що у такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки відповідачем. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказана стаття кореспондується з положеннями ст. 152 ЗК України за якою, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно вимог частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною сторонами). Позивач [PERSON] не визнає факт укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6522383500:04:005:0008. Також, наданою суду експертизою проведеною Миколаївським відділенням ОНДІСЕ у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019230150001810, від 15.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, вбачається, що підпис у "Договорі оренди земельної ділянки від 15.01.2012 вилучений у ФГ "Надія-В", графі "Орендодавець", виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст.215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, такої обставини. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] не виявив свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків а тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. З огляду на наведене, судом встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому суд задовольняє даний позов. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь [PERSON] , витрати на оплату судового збору у розмірі 908,00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16800,00 грн.

Outcome: approved