Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

В своїй позовній заяві [PERSON] зазначила наступне. Так, з вересня 1975 року її чоловік [PERSON] працював на «Шахті ім. О.О. Скочинського». 01 грудня 1994 року був звільнений з підприємства у зв'язку з переходом на пенсію. 23.04.1997 року згідно довідки МСЕК №240615 у зв'язку з отриманою на «Шахті ім. О.О. Скочинського» травмою було встановлено третю групу інвалідності безстроково та встановлено 50% втрати працездатності. 30.01.2008 року відповідно довідки МСЕК №058374 було встановлено 15% втрати професійної працездатності (діагноз пневмоколіоз), по сукупності з травмою за довідкою МСЕК від 23.04.1997 року - 65%. Надалі, стан фізичного здоров'я її чоловіка різко погіршився і 11.01.2012 року, згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потребах у додаткових видах допомоги серії 10 ААА №047853, йому було встановлено 100% втрати працездатності, з яких 15% - по травмі 06.09.1994 року; 85% - по профзахворюванню (онкологічне захворювання лівої легені 4 стадії) та встановлено першу групу інвалідності. [INFO] року її чоловік помер. Згідно довідки (серія 10 ААА, №000168) від 20.11.2013 року було встановлено причинний зв'язок смерті її чоловіка з його професійним захворюванням. На підставі фактичних обставин справи та діючого законодавства вважає, що має право на відшкодування з боку відповідача моральної шкоди, у зв'язку зі смертю її чоловіка пов'язаного з професійним захворюванням, яке останній отримав на "Шахті ім. О.О. Скочинського". Доказами, на підставі яких встановлюється наявність факту заподіяння їй моральної шкоди, є акт про розслідування професійного захворювання, довідки МСЕК, копія свідоцтва про смерть, висновок МСЕК про причинно-наслідковий зв'язок захворювання та смертю її чоловіка, інші медичні документи. Відповідно довідки від 10.08.2013 року вона мешкала разом зі своїм чоловіком по день смерті, та його допомога була основним та постійним джерелом засобів до існування. Щодо визначення розміру моральної шкоди, виходить з фактичних обставин, характеру та обсягу спричинених моральних страждань, принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до статті 41 Міжнародної Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також з того, що вона як дружина весь період хвороби свого чоловіка до дня смерті та і по теперішній час, відчуває себе розгубленою та безпорадною, оскільки зі своїм чоловіком пройшла дуже тривалий шлях життя разом, і його смерть вплинула на її подальше життя. Все це призводить до обмеження життєдіяльності, моральним стражданням, втраті нормальних життєвих зв'язків. У зв'язку з цим вважає, що відповідач повинен на її користь сплатити суму моральної шкоди у розмірі 100000,00 гривень. Представник позивача, за угодою адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, оскільки вони відповідають, як діючому законодавству, так і фактичним обставинам, які підтверджуються належними доказами. Представник відповідача, за дорученням юрисконсульт 1 категорії ВП «Шахта ім. О.О. Скочинського» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» - Балицька Д.О., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Свої заперечення обґрунтувала наступним. Відповідно наданих позивачкою медичних документів про стан здоров'я її чоловіка в грудні 2007 р. у нього було встановлено професійне захворювання пневмоконіоз, про що був складений акт розслідування професійного захворювання № 18 від 17.12.2007 р., а також були встановлені супутні захворювання: ІБС дифузний кардіосклероз, хронічний гастродеуденіт та хронічний холецистит. В подальшому [PERSON] проходив лікування з приводу діагнозу карцинома лівої легені, що вбачається з медичних епікризів. Згідно висновку Донецького обласного Бюро СМЕ по встановленню причин смерті осіб, які мають в анамнезі професійні захворювання, які перенесли виробничі травми і професійні отруєння № 146 від 29.07.2013р. причиною смерті [PERSON], що помер [INFO] р. стало захворювання - бронхогенний рак лівої легені. Професійне захворювання [PERSON] пневмоконіоз не згадується ані у висновку лікаря - судово-медичного експерту № 1694 від 09.07.2013р., ані в висновку Донецького обласного Бюро СМЕ № 146 від 29.07.2013р., ані в довідці про причину смерті Донецького обласного Бюро СМЕ від 09.07.2013р. Відповідно довідці Обласної профпатологічної МСЕК Серія 10ААА № 000168 від 20.11.2013р. причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням пневмоконіоз встановлений з 21.10.2013р. Підставою вказаний акт огляду МСЕК № 1605. Але в матеріалах справи документ, на підставі якого встановлюється зв'язок смерті [PERSON] саме з професійним захворюванням, - акт огляду МСЕК № 1605 відсутній. Вважає, що зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням не підтверджений жодним медичним висновком. Жодних доказів на підтвердження такого зв'язку позивачкою до матеріалів справи не надано. Позивачка не надала жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності в неї моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що зі смертю чоловіка зменшився розмір доходів сім'ї, адже його допомога була джерелом засобів до існування. А також тим, що в зв'язку із професійним захворюванням її чоловік часто перебував на лікуванні, та відчував фізичні страждання, і таким чином професійне захворювання чоловіка спричиняло позивачці вимушені порушення звичайних життєвих зв'язків, фактичну біль та психологічні страждання. В своєму позові [PERSON] як на докази, на підставі яких встановлюється наявність факту спричинення їй моральної шкоди, спирається на акт про розслідування професійного захворювання у [PERSON], довідки МСЕК, по втрату працездатності у [PERSON], копію свідоцтва про смерть, висновок МСЕК по причинно-наслідковий зв'язок захворювання зі смертю. Однак, всі вказані документи стосуються лише безпосередньо її чоловіка і жодним чином не підтверджують факту наявності моральної шкоди у позивачки. Так, моральна шкода відшкодовується при наявності факту моральної шкоди. Зокрема, з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Встановлення факту заподіяння моральної шкоди - обов'язок медико-соціальної експертної комісії. Висновком медичних органів, як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря психіатра, лікувально-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, депресію й інші негативні прояви стану потерпілого. Позивачка до позовної заяви не надала будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів, щодо наявності факту спричинення їй моральної шкоди. ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» чоловікові позивачки - [PERSON] було відшкодовано моральну шкоду, причинену втратою здоров'я у зв'язку із професійним захворюванням, шляхом стягнення з підприємства на його користь грошових коштів, відповідно рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 29.04.2010р. Таким чином, підприємство виконало зобов'язання, щодо відшкодування особі моральної шкоди, завданої в внаслідок ушкодження здоров'я зв'язку із професійним захворюванням. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення представника позивачки, заперечення представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним. Як вбачається з викладених фактичних обставин справи та підтверджується матеріалами справи, з вересня 1975 року чоловік позивачки (а.с.7) - [PERSON] працював на «Шахті ім. О.О. Скочинського». 01 грудня 1994 року був звільнений з підприємства у зв'язку з переходом на пенсію. Дана обставина підтверджується копією трудової книжки (а.с.12-17). 23.04.1997 року згідно довідки МСЕК №240615 у зв'язку з отриманою на «Шахті ім. О.О. Скочинського» травмою було встановлено третю групу інвалідності безстроково та встановлено 50% втрати працездатності. 30.01.2008 року відповідно довідки МСЕК №058374 було встановлено 15% втрати професійної працездатності (діагноз пневмоколіоз), по сукупності з травмою за довідкою МСЕК від 23.04.1997 року - 65%. Надалі, стан фізичного здоров'я чоловіка позивачки різко погіршився і 11.01.2012 року, згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потребах у додаткових видах допомоги серії 10 ААА №047853, йому було встановлено 100% втрати працездатності, з яких 15% - по травмі 06.09.1994 року; 85% - по профзахворюванню (онкологічне захворювання лівої легені 4 стадії) та встановлено першу групу інвалідності (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть, [INFO] року [PERSON] помер (а.с.8). Інструкцією про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15 листопада 2005 року № 606, органом, який установлює причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, є медико-соціальна експертна комісія. Згідно довідки (серія 10 ААА, №000168) від 20.11.2013 року було встановлено причинний зв'язок смерті її чоловіка з його професійним захворюванням (а.с.9). Так, згідно ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Пленум Верховного Суду України в постанові від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. За Рішенням Конституційного Суду України № 20-рп2008 від 08 жовтня 2008 року, моральна шкода відшкодовується за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Також, Верховний Суд України в своєї постанові від 13.11.2013 року висловив правову позицію, згідно якої: "Відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання, здійснюється відповідно до положень ст.1167, ч.2 ст.1168 ЦК України, а не за нормами ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно довідки від 10.08.2013 року позивачка мешкала разом зі своїм чоловіком по день смерті, та його допомога була основним та постійним джерелом засобів до існування (а.с.11). Шкоду здоров'ю її чоловікові, що як наслідком потягло смерть останнього, спричинено з вини підприємства «Шахти ім. О.О. Скочинського» (на час розгляду справи правонаступником є відповідач за позовом), а саме низьким рівнем охорони праці на підприємстві, невиконанням службових обов'язків відповідальних працівників підприємства щодо нагляду за охороною праці. Професійне захворювання пневмоколіоз, яке згодом переросло у більш тяжку хворобу пов'язану з онкологією, має виробничий характер. Внаслідок смерті [PERSON] позивачці були заподіяні, насамперед душевні страждання. Внаслідок каліцтва та професійного захворювання чоловік втратив 100% професійної працездатності та став інвалідом 1-ої групи. Згідно медичних висновків позивачці потрібно було доглядати за чоловіком, оскільки він за життя потребував стороннього догляду. З моменту отримання профзахворювання була цілком порушена нормальна життєдіяльність сім'ї - чоловік багаторазово лікувався амбулаторно та стаціонарно, що також підтверджується медичними документами (а.с.19-45). В зв'язку з цим захворюванням [PERSON] переніс сильний фізичний біль та тривалі фізичні страждання, почуття страху, розгубленості та безпорадності, оскільки онкологічне захворювання не лікується, та і сам він розумів, що при останній стадії онкології йому залишилось недовго жити. В зв'язку з вищезазначеним змінився і звичайний стан життя позивачці, не міг не змінитися, оскільки остання змушена була тривалий час знаходитися в лікувальних закладах зі своїм чоловіком, з причин його обстеження та лікування наслідків захворювання, чоловік пройшов майже 8 курсів лікування хіміотерапії та опромінювання. Постійні болі, які були у її чоловіка сприяли його загальній слабкості, розбитості, дратівливості, порушенню сну, невпевненості при ходьбі. В зв'язку з цим всю роботу потрібно було виконувати саме позивачці. Таким чином, професійне захворювання чоловіка позивачки спричинило тривалі зміни та вимушені порушення звичайних життєвих зв'язків, фактичну біль та психологічні страждання, неможливість продовження активного особистого життя. Все вищезазначене дезорганізувало її життя та негативно позначилося на нервовій системі. Вона не могла не відчувати на собі все це, з усвідомленням того, що вона нічому не могла зарадити чоловіку, оскільки його хвороба є невиліковною. Таким чином, суд вважає, що їй заподіяна істотна для неї моральна шкода. Посилання представника відповідача на те, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження своїх вимог є неслушними. Оскільки всі обставини які викладені в позові підтверджуються вищезазначеними доказами, які досліджені в судовому засіданні та є в матеріалах справи. Так, представник відповідача в своїх запереченнях зазначила, що відсутні медичні документи, які б підтверджували причинно-наслідковий зв'язок смерті [PERSON] з його професійним захворюванням, а саме відсутності акту МСЕК №1605. Але за діючим законодавством, згідно Інструкції про встановлення причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 15 листопада 2005 року № 606, за п. 2.10. "Висновок про наявність або відсутність причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом оформляється довідкою у трьох примірниках, що використовується МСЕК за формою, що затверджується МОЗ України та видається: перший - установі, що надавала направлення до МСЕК, другий - відповідному відділенню виконавчої дирекції Фонду, третій - заявнику. Довідки є документами суворої звітності". Дана довідка була надана судові позивачкою. Щодо посилання представника відповідача на те, що [PERSON] за життя вже було виплачено моральну шкоду у розмірі 1500,00 грн., також не є слушним. Оскільки правовідносини, які розглядаються за цим позовом регулюються цивільним законодавством, а саме нормами статей 1167 та 1168 ЦК України, про це також було зазначено у правовому висновку Верховного Суду України. В свою чергу це було зазначено і в рішенні апеляційного суду Донецької області від 07.07.2010 року, де в резолютивній частині рішення було виключено посилання суду першої інстанції на ст.1167 ЦК України, при вирішенні справи за позовом [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, а також з тих міркувань, що позивачка дійсно зазнала моральних страждань і дані обставини підтверджуються наявними доказами у справі. Чоловік позивачки втратив 100% працездатності та визнаний інвалідом 1-ої групи, тривалий час позивачка була вимушена доглядати за своїм безпорадним чоловіком з яким прожила все життя і вона не могла не відчувати внутрішні хвилювання, які і відносяться за даних обставин до суто психологічних. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду у сумі 80000,00 гривень. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України та ст.4 п.2 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 800,00 гривень. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, Рішення Конституційного Суду України № 20-рп2008 від 08 жовтня 2008 року та

Outcome: partial