Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

І. Суть спору: Позивач [PERSON] , звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що Рішенням 3 сесії 6 демократичного скликання Мостиської міської ради №33 від 17.01.2011 року «Про надання дозволу на погодження місця розташування малої архітектурної форми в [ADDRESS] , приватному підприємцю [PERSON] » Мостиська міська рада (надалі відповідач 2) надала дозвіл приватному підприємцю [PERSON] (надалі відповідачка 1) на погодження місця розташування малої архітектурної форми в [ADDRESS] . Вказаним рішенням зобов`язано приватного підприємця [PERSON] виготовити паспорт прив`язки малої архітектурної форми в [ADDRESS] та подати його у Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Мостиської РДА, а також в термін до 01.03.2011 року виготовлений та погоджений паспорт прив`язки подати на розгляд та затвердження сесії Мостиської міської ради. Зазначає, що відповідачка [PERSON] у встановлений термін не виготовила паспорт прив`язки малої архітектурної форми та не подала його на затвердження сесії міської ради, однак всупереч встановленому порядку, здійснила встановлення малої архітектурної форми в [ADDRESS] та займалася за її допомогою активною господарською діяльністю. Наголошує, що рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №128 від 05.08.2019 року «Про продовження терміну дії договору оренди про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування та експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , приватному підприємцю [PERSON] » було продовжено приватному підприємцю [PERSON] , термін дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування та експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності площею 24 кв.м. в [ADDRESS] терміном на 20 років, а 12.08.2019р. між відповідачами по справі укладено договір №5 про встановлення особистого строкового земельного сервітуту. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №137 від 25.09.2019р. «Про надання дозволу на виготовлення паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , ФОП [PERSON] » виконавчий комітет Мостиської міської ради вирішив надати дозвіл ФОП [PERSON] на виготовлення паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] ; зобов`язати ФОП [PERSON] звернутися у Відділ регіонального розвитку, містобудування та архітектури Мостиської РДА для виготовлення паспорту прив`язки тимчасової споруди та подати на розгляд та затвердження виконкому Мостиської міської ради виготовлений паспорт прив`язки тимчасової споруди із заявою про виконання його вимог. Зазначає, що Мостиська міська рада Львівської області всупереч власноруч розробленому Порядку уклала з ФОП [PERSON] договір про встановлення особистого строкового земельного сервітуту, незважаючи на те, що паспорт прив`язки ФОП [PERSON] не був оформленим на момент укладення цього договору. Також стверджує, що оскільки договір від 12.08.2019р. №5 про встановлення особистого строкового земельного сервітуту був укладений на підставі Рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №128 від 05.08.2019р., яке є незаконним, даний договір є недійсним. Стверджує, що в даному випадку відповідачами порушено вимоги та правила пожежної безпеки, що створюють пряму небезпеку для життя та здоров`я людей, а також осіб, які при виникненні пожежі будуть здійснювати гасіння пожежі. Адже згідно п. 3.22 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, до житлових і громадських будинків слід передбачити проїзди 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. З огляду на те, що проїзд після встановлення вищезгаданої тимчасової споруди становить 1 м. очевидно, що відповідачем не дотримано встановлених правил та норм, що є прямою загрозою для життя та здоров`я людей, оскільки у випадку виникнення пожежі, доступ пожежної машини до місця загорання буде неможливим, що може спричинити негативні та незворотні наслідки, зокрема, щодо безпеки життя та здоров`я людей, що є найвищою цінністю, щодо відшкодування шкоди тощо. Адже відповідачкою [PERSON] не забезпечено можливості такого проїзду (від краю проїзду до стін будинку 8-10 метрів, шириною проїзду не менше 3,5 метри) пожежних машин до житлових будинків і доступ пожежників з автодрабин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення в порушення п. 1.3 глави 1 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні. З огляду на наведене, просить суд: визнати протиправним та скасувати Рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №128 від 05.08.2019 року «Про продовження терміну дії договору оренди про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування та експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , приватному підприємцю [PERSON] »; визнати недійсним договір від 12.08.2019р. №5 про встановлення особистого строкового земельного сервітуту; зобов`язати ФОП [PERSON] усунути перешкоду у користуванні проїздом шляхом демонтажу тимчасової споруди у [ADDRESS] . ІІ. Позиція учасників справи: В судове засідання позивач не з`явився, однак в матеріалах справи містяться повноваження представника, згідно яких його інтереси представлятиме адвокат Ганущин М.В., (ордер на представництво серії ВС №1011973). Представник позивача - адвокатка Ганущин М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені в позовній заяві, відповіді на відзиви та письмових поясненнях. Зазначила, що оскільки позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, що суміжна із земельною ділянкою, яка була надана Мостиською міською радою Львівської області (відповідачем 2) ФОП [PERSON] (відповідачці 1) за договором про встановлення особистого строкового сервітуту, а встановлення тимчасової споруди на цій земельній ділянці порушує вищезазначені норми ДБН 360-92 Містобудування, відбулося порушення прав позивача на пожежну безпеку, так як зменшення відповідачем 1 допустимих законодавством норм щодо ширини проїзду пожежного автомобіля (а після встановлення тимчасової споруди такий проїзд є неможливим) загрожує життю та здоров`ю не лише самого позивача, а й інших осіб. Укладення договору встановлення особистого строкового сервітуту відбулося з порушенням встановленої процедури, а саме, даний договір, всупереч Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Мостиської міської ради, затвердженого Рішенням Мостиської міської ради №22 від 15.08.2017 року, був укладений між відповідачами без попереднього оформлення паспорта прив`язки тимчасової споруди, як того вимагає Порядок. Вважає, що первинне рішення 3 сесії 6 демократичного скликання Мостиської міської ради №33 від 17.01.2011 року «Про надання дозволу на погодження місця розташування малої архітектурної форми в [ADDRESS] , приватному підприємцю [PERSON] » вичерпало свою дію та не є чинним на момент подання позову. Натомість, оскаржуване рішення фактично не продовжує дію попереднього договору, а стало підставою для укладення нового, тому відповідачі підмінюють поняття та маніпулюють юридичною технікою задля приховування власних порушень. Разом з тим, виготовлення паспорта прив`язки, що є обов`язковою умовою перед укладенням договору про встановлення особистого строкового земельного сервітуту, не було здійснено відповідачем ані перед укладенням першого договору, ані перед укладенням другого, незважаючи на те, що такі договірні правовідносини між відповідачами виникли ще у 2011 році, що свідчить про недобросовісність відповідача. В судове засідання відповідачка 1 не з`явилася, однак в матеріалах справи містяться повноваження представника, згідно яких її інтереси представлятиме адвокат Лучків А.В. (ордер на представництво серії ЛВ №013172). В судове засідання представник відповідачки 1 - адвокат Лучків А.В. не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, а також не надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності чи клопотання про відкладення розгляду справи. В матеріалах справи міститься відзив відповідачки 1 на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, згідно яких [PERSON] , вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності порушення його прав та законних інтересів, безпосереднього негативного впливу на позивача як оскаржуваного рішення виконкому Мостиської міської ради, так і договору строкового земельного сервітуту та встановлення на спірній земельній ділянці тимчасової споруди. Це свідчить про відсутність предмету захисту у суді, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову. Зазначає, що твердження позивача про те, що порушення процедури розміщення тимчасових споруд є підставою для скасування оскаржуваного рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради №128 від 05.08.2019 року є хибними, так як дане рішення не можна пов`язувати з самою процедурою розміщення тимчасових споруд, ним лише продовжено термін дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту і такий договір вже був укладений між тими ж сторонами щодо того ж предмету. Так, оскаржуваному рішенню передувало рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради від 02.03.2018 року №16 «Про продовження терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування і експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] приватному підприємцю [PERSON] », на виконання якого було укладено договір №21 про встановлення особистого строкового земельного сервітуту від 12.03.2018 року. Зазначає, що до позовної заяви не додано жодного документу, який би підтверджував твердження позивача, що встановленням сервітуту порушено будівельні норми, правила пожежної безпеки та обмежено його проїзд. Оскаржувані рішення та договір не переплітаються з процедурою та порядком встановлення тимчасових споруд, а є такими, що повністю відповідають нормам чинного законодавства. Представник відповідача 2 - Кубара А.М. , у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Стверджує, що позивачем у позовній заяві не зазначено в чому саме полягає порушення його права. Так, як Мостиська міська рада є власником спірної земельної ділянки, то вона як власник має право встановлювати земельний сервітут. Відповідач 2 надав дану земельну ділянку не в оренду, а саме як земельний сервітут. При прийнятті рішення саме щодо встановлення особистого строкового сервітуту, а не надання в оренду земельної ділянки Мостиська міська рада, як власник земельної ділянки, керувалась, між іншим, інтересами населення щодо вільного доступу до земельної ділянки, у зв`язку з тим, що орендні відносини надають більше прав орендарю при користуванні земельною ділянкою ніж сервітутні, які носять обмежений характер. Після передачі майна в оренду власник позбавляється права користування таким майном (ч. 1 ст. 93 ЗК України). У свої твердженнях позивач не навів чітких підстав чому договір №5 від 12.08.2019р. повинен бути визнаний недійсним. Підстави визнання правочину недійсним чітко визначено чинним законодавством, зокрема ст. 215 Цивільного кодексу, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недотримання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК, яка визначає загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не повинен суперечити цивільному законодавству; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. При укладенні вищезазначеного Договору Мостиською міською радою Львівської області не було порушено жодного пункту ст. 203 ЦК України, тому підстав визнання Договору №5 від 12.08.2019р. - не має. Переконує суд, що ні у позовній заяві, ні в додатках до неї не видно в чому саме полягає перешкода користування та які норми чинного законодавства порушено. Жодних схем, чи висновків немає, а тому теза позивача, що у зв`язку зі встановлення земельного сервітуту і надання дозволу на встановлення тимчасової споруди обмежено його право на користування проїздом, нічим не обґрунтована та не підтверджена законодавчо. Доповнила, що, рішенням Мостиської міської ради №28 від 17.12.2019 року відмінено рішення №126 від 30.11.2006 року «Про облаштування спільного заїзду до крамниць по [ADDRESS] », заїзд юридично ліквідовано, хоча з 30.11.2006 року по 17.12.2019 року вищевказаний заїзд так і не був облаштований. До початку будівництва позивачем його об`єкту, у 2012 році, підприємцю [PERSON] затверджено паспорт прив`язки малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності (позаду МАФу [PERSON] ) та погоджено дане питання головним архітектором району, також до початку будівництва позивачем, МАФ [PERSON] , уже була встановлена відповідно до чинного законодавства. Крім того, під час будівництва свого об`єкту, позивач самовільно захопив земельну ділянку загального користування площею 0,0027га, не відведену для його будівництва. З огляду на зазначене, просить суд повністю відмовити у задоволенні позову. В судове засідання, треті особи по справі - [PERSON] , [PERSON] , не з`явилися, однак в матеріалах справи містяться повноваження представника, згідно яких їх інтереси представлятиме адвокат Ганущин М.В. (ордери на представництво серії ВС №1008763, ВС №1008740), яка в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що [PERSON] та [PERSON] є власниками суміжних земельних ділянок, а саме: [PERSON] є власником нежитлової будівлі - магазину по [ADDRESS] , а [PERSON] - власником торгового комплексу по [ADDRESS] ; заїзд, який встановлено рішенням Мостиської міської ради №126 від 30.11.2006 року «Про облаштування спільного заїзду до крамниць по [ADDRESS] » існував де-юре ще з 2006 року, тому ФОП [PERSON] не мала права встановлювати тимчасову споруду на місці заїзду, оскільки така тимчасова споруда була встановлена в період дії рішення Мостиської міської ради №126 від 30.11.2006 року. Вважає, що тимчасова споруда, повинна бути встановлена: по-перше, з дотриманням відповідної процедури отримання дозвільних документів, по-друге, у відповідному місці, але не на заїзді, що порушує права інших власників чи користувачів суміжних земельних ділянок. Також зазначає, що при встановленні тимчасової споруди відповідачем було порушено норми щодо мінімальної протипожежної відстані від тимчасової споруди до сусідніх будівель, а також не виготовлено паспорта прив`язки, що є обов`язковою умовою встановлення тимчасової споруди. ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 10.12.2019 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді від 10.12.2019року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 04.08.2020 року, задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до Фізичної особи підприємця [PERSON] та Мостиської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] та [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, визнання договору недійсним та зобов`язання до вчинення певних дій. Забезпечено позов шляхом заборони відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Мостиської районної державної адміністрації, виконавчому комітету Мостиської міської ради та будь яким іншим фізичним і юридичним особам до вирішення справи по суті здійснювати будь які дії, спрямовані на оформлення, розгляд та затвердження паспорту прив`язки тимчасової споруди Фізичної особи-підприємця [PERSON] по [ADDRESS] . Ухвалою судді від 21.12.2020року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи: Позивач [PERSON] є власником торгового комплексу загальною площею 212,4 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0227га, кадастровий номер 4622410100:07:005:0120 у [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.05.2018 року за №125263777 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №51223801 від 29.12.2015 року. Власниками суміжних зі сторонами земельних ділянок та розташованих на них об`єктів нерухомості є [PERSON] та [PERSON] (треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору). Так, [PERSON] є власником нежитлової будівлі-магазину по [ADDRESS] , яка розташована на земельній ділянці площею 0,0128 га, кадастровий номер 4622410100:07:005:0574, а [PERSON] - власником 21/100 частки торгового комплексу, підвалу по [ADDRESS] , яка розташована на земельній ділянці площею 0,0326 га, кадастровий номер 4622410100:02:002:0001, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2013 року, 05.05.2015 року, 08.06.2004 року, 19.03.2014 року; Договорами купівлі-продажу від 03.06.2004 року, 19.03.2014 року. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №22 від 15.08.2017 року затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Мостиської міської ради та типовий договір особистого строкового сервітуту для розміщення підприємницької діяльності. Рішенням 3 сесії 6 демократичного скликання Мостиської міської ради №33 від 17.01.2011 року «Про надання дозволу на погодження місця розташування малої архітектурної форми в [ADDRESS] , приватному підприємцю [PERSON] » Мостиська міська рада Львівської області (відповідач 2) надала дозвіл приватному підприємцю [PERSON] (відповідачка 1) на погодження місця розташування малої архітектурної форми в [ADDRESS] ; зобов`язано приватного підприємця [PERSON] виготовити паспорт прив`язки малої архітектурної форми в [ADDRESS] та подати його у Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Мостиської РДА; зобов`язано приватного підприємця [PERSON] в термін до 01.03.2011 року виготовлений та погоджений паспорт прив`язки подати на розгляд та затвердження сесії Мостиської міської ради. Матеріали справи не містять відомостей про виготовлення відповідачкою [PERSON] у встановлений термін паспорта прив`язки малої архітектурної форми та відомостей щодо подачі такого на затвердження сесії міської ради. Вказана інформація не спростована і сторонами в судовому засіданні. Разом з тим, відповідачкою [PERSON] , здійснено встановлення малої архітектурної форми в [ADDRESS] , де остання займається господарською діяльністю. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №128 від 05.08.2019 року «Про продовження терміну дії договору оренди про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування та експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , приватному підприємцю [PERSON] » було продовжено приватному підприємцю [PERSON] термін дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування та експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності площею 24 кв.м. в [ADDRESS] терміном на 20 років. 12.08.2019р. між Мостиською міською радою та ФОП [PERSON] було укладено договір №5 про встановлення особистого строкового земельного сервітуту. Згідно п. 1.1. цього договору, предметом цього договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно сервітуарію на реальну частку території в [ADDRESS] , на якій буде розміщуватись та використовуватись для провадження підприємницької діяльності тимчасова споруда площею 24,00 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №137 від 25.09.2019р. «Про надання дозволу на виготовлення паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , ФОП [PERSON] » виконавчий комітет Мостиської міської ради вирішив: дати дозвіл ФОП [PERSON] на виготовлення паспорта прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] ; зобов`язати ФОП [PERSON] звернутися у Відділ регіонального розвитку, містобудування та архітектури Мостиської РДА для виготовлення паспорту прив`язки тимчасової споруди; зобов`язати ФОП [PERSON] подати на розгляд та затвердження виконкому Мостиської міської ради виготовлений паспорт прив`язки тимчасової споруди із заявою про виконання його вимог. Рішенням виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №16 від 02.03.2018 року «Про продовження терміну дії договору оренди про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування і експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , приватному підприємцю [PERSON] » було продовжено приватному підприємцю [PERSON] термін дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування та експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності площею 24 кв.м. в [ADDRESS] терміном на 2 роки. Від 19.11.2019 року зафіксовано факт розміщення тимчасової споруди, яка знаходиться на території [ADDRESS] , площею 24,00 кв.м. Крім цього, рішенням Мостиської міської ради Львівської області №28 від 17.12.2019 року відмінено рішення сесії Мостиської міської ради Львівської області №126 від 30.11.2006 року «Про облаштування спільного заїзду до крамниць по [ADDRESS] » Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №426/20 від 23.03.2020 року, складений судовим експертом М.Я.Худак зазначено наступне: 1. Мінімальна протипожежна відстань від об`єкта тимчасової споруди по [ADDRESS] до сусідніх будівель, враховуючи їх ступень вогнестійкості класу ІІ та класу ІІІ становить 10м.; 2. Вимоги щодо мінімальної протипожежної відстані від об`єкта тимчасової споруди по [ADDRESS] до сусідніх будівель, враховуючи їх ступень вогнестійкості класу ІІ та класу ІІІ недотримані. 3. Оскільки паспорт прив`язки досліджуваної тимчасової споруди експерту не надано, визначити чи відповідає об`єкт тимчасової споруди по [ADDRESS] проектно-технічній документації на її будівництво неможливо. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. V. Застосоване судом законодавство та висновки суду: Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно із вимогами ч. 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону. Щодо позовних вимог в частині порушення Відповідачкою 1 отримання відповідних дозвільних документів для встановлення тимчасової споруди суд зазначає наступне: Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, заходи створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначено Законом України від 06 вересня 2005 року №2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №2807-IV). Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. В той же час, заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання. Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень (стаття 5 Закону № 2807-IV). Відповідно до частини першої статті 10 Закону №2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1)затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2)затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3)створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4)визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою. Згідно з частиною першою статті 34 Закону №2807-IV правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил. Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами. Правила не можуть передбачати обов`язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи. За змістом пункту 7 частини першої статті 30 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування" до повноважень виконавчого комітету міської ради в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належить організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. Рішенням XХV сесії VIІ-го скликання Мостиської міської ради від 25 січня 2018 року № 10 затверджено Правила благоустрою населених пунктів Мостиської міської ради Львівської області. Згідно п. 11.3.6. Правил благоустрою населених пунктів Мостиської міської ради Львівської області, малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без оформленої в установленому порядку відповідної дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними малими архітектурними формами, тимчасовими спорудами чи конструкціями, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується як самовільне зайняття/захоплення землі. Згідно п.11.5. Правил, особа, що самовільно встановила малі архітектурні форми, тимчасові споруди чи конструкції, несе відповідальність, встановлену чинним законодавством. Згідно п.11.4.3.4. Правил, якщо незаконно встановлені малі архітектурні форми, тимчасові споруди чи конструкції перешкоджають життєдіяльності громадян, функціонуванню об`єктів благоустрою, проїзду транспорту тощо, допускається прийняття рішення про демонтаж на позачерговому засіданні виконавчого комітету Мостиської міської ради, яке повинне відбутися не пізніше двох днів з моменту закінчення строку, вказаного в приписі про демонтаж незаконно встановленої малої архітектурної форми, тимчасової споруди чи конструкції. Відтак, встановлення тимчасової споруди без оформлення паспорта прив`язки та договору встановлення особистого строкового сервітуту не є законним. Слід зазначити, що ні Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», ні Законом України «Про благоустрій населених пунктів», як і Законом України «Про місцеве самоврядування», не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування встановлювати правила розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, які були б відмінними від відповідних правил, що встановлені Порядком № 244. Законом, який встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є Закон України від 17.02.2011року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI). Згідно із частиною другою статтею 28 Закону № 3038-VI тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів". Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (частини третя та четверта статті 28 Закону № 3038-VI). У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17 серпня 2000 року № 507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація, однак тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю. Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення. Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, в тому числі і отримання паспорта прив`язки тимчасових споруд визначено Порядком № 244. Порядком № 244 визначено, що підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (пункт 2.1). Строк дії паспорта прив`язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій та з урахуванням строків реалізації їх положень (пункт 2.17). Встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації з заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС. До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500; кресленнями контурів ТС із прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація). Цей перелік документів є вичерпним. Процедура оформлення паспорта прив`язки складається з двох частин - визначення відповідності намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС і власне отримання паспорта прив`язки з урахуванням висновків щодо відповідності намірів щодо місця розташування ТС. Матеріали справи не містять жодних доказів та посилань, а також не спростовано відповідачами в судовому засіданні, що [PERSON] , для розміщення ТС видавався паспорт прив`язки ТС, тому суд вважає доведеним факт встановлення відповідачкою [PERSON] тимчасової споруди у [ADDRESS] без відповідних дозвільних документів та здійснення підприємницької діяльності незважаючи на те, що таке встановлення є незаконним. Відповідач 2 - Мостиська міська рада Львівської області всупереч власноруч розробленому Порядку уклала з Відповідачкою 1 ФОП [PERSON] договір про встановлення особистого строкового земельного сервітуту, незважаючи на те, що паспорт прив`язки ФОП [PERSON] не був оформленим на момент укладення цього договору. Вказані дії Відповідача 2 суперечать вищезазначеній процедурі, оскільки оформленню паспорта передує укладенню договору. Фактично встановлення тимчасової споруди взагалі неможливе за відсутності паспорта прив`язки. Адже згідно п. 2.1. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди. Крім цього, суд зазначає, що за правилами пункту 2.30 Порядку № 244 у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення ТС, така ТС підлягає демонтажу. Дії Відповідачки 1 - ФОП [PERSON] , суд кваліфікує як самовільне встановлення тимчасової споруди, так, як таке встановлення відбулося з порушенням відведеної процедури отримання дозвільних документів, а саме: встановлення відбулось до отримання необхідної документації, зокрема, паспорта прив`язки, тому дана тимчасова споруда підлягає демонтажу. Викладене вище свідчить, що оскаржуване Рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №128 від 05.08.2019 року «Про продовження терміну дії договору оренди про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування та експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , приватному підприємцю [PERSON] » прийняте з порушенням норм законодавства, що регулює відповідні правовідносини, а отже, підлягає скасуванню. Щодо підстав недійсності Договору №5 про встановлення особистого строкового земельного сервітуту від 12.08.2019 року, суд зазначає наступне: Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В силу ч. 1 ст. 216 ЦК України, правовими наслідками недійсності правочину є, серед іншого, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. З огляду на те, що, підставою для укладання договору №5 про встановлення особистого строкового земельного сервітуту від 12.08.2019р. було рішення відповідача 2 - Мостиської міської ради Львівської області №128 від 05.08.2019року «Про продовження терміну дії договору оренди про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування та експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , приватному підприємцю [PERSON] », яке суд вважає незаконним, тому даний договір, в силу вище зазначених положень, є недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, в розумінні ч.1 ст.236 ЦК України вказаний правочин є недійсним з моменту його укладання, а наслідки недійсності такого правочину за ч.2 ст.236 ЦК України визначаються судом недійсними на майбутнє. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Щодо порушення відповідачами будівельних норм, суд зазначає наступне: Згідно п. 1.12 Порядку, при розміщенні тимчасових споруд ураховуються всі наявні планувальні обмеження, передбачені будівельними нормами. Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" визначено, що під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Згідно п. 3.22 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, до житлових і громадських будинків слід передбачити проїзди 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Відповідно п. 1.3 глави 1 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, автомобільні дороги, проїзди й проходи до будівель, споруд, пожежних вододжерел, підступи до зовнішніх стаціонарних пожежних драбин, пожежного інвентарю, обладнання та засобів пожежогасіння мають бути завжди вільними, утримуватися справними, взимку очищатися від снігу. Забороняється зменшувати ширину доріг та проїздів для пожежних автомобілів. Висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №426/20 від 23.03.2020 року, складений судовим експертом М.Я.Худак, який суд вважає належним та допустимим доказом у справі, підтверджено, що мінімальна протипожежна відстань від об`єкта тимчасової споруди по [ADDRESS] до сусідніх будівель, враховуючи їх ступень вогнестійкості класу ІІ та класу ІІІ становить 10м., в результаті чого вимоги щодо мінімальної протипожежної відстані від об`єкта тимчасової споруди по [ADDRESS] до сусідніх будівель, враховуючи їх ступень вогнестійкості класу ІІ та класу ІІІ недотримані. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідачами порушено вимоги та правила пожежної безпеки, що порушують права та інтереси не лише позивача [PERSON] , а й створюють пряму небезпеку для життя та здоров`я людей, а також осіб, які при виникненні пожежі будуть здійснювати гасіння пожежі. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; пункт 30). У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30). У пункті 31 рішення у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та пункті 22 рішення у справі «Бацаніна проти Росії» (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами» і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її. У пункті 25 рішення у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункті 13 рішення у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункті 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04) висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідач 2 наполягає та переконує суд, що заїзд, який встановлено рішенням Мостиської міської ради від 30.11.2006 року «Про облаштування спільного заїзду до крамниць по [ADDRESS] » фактично не існував та не був облаштований. Однак, на думку суду, не облаштування спільного заїзду до крамниць по [ADDRESS] , не заперечує факту незаконного встановлення тимчасової споруди відповідачки 1 - ФОП [PERSON] , оскільки де-юре такий заїзд був встановлений вищезазначеним рішенням міської ради. Навіть той факт, що відповідач покликається на рішення Мостиської міської ради №28 17.12.2019 року, яким було скасовано рішення №126 від 30.11.2006 року «Про облаштування спільного заїзду до крамниць по [ADDRESS] » не заперечує факту незаконного встановлення тимчасової споруди ФОП [PERSON] , оскільки така тимчасова споруда була встановлена в період дії рішення Мостиської міської ради №126 від 30.11.2006 року «Про облаштування спільного заїзду до крамниць по [ADDRESS] », коли таке рішення не було скасоване. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачка 1 - ФОП [PERSON] , не мала права встановлювати тимчасову споруду на місці заїзду. Також, суд звертає увагу, що доводи Відповідача 2, про те, що Позивач самовільно захопив земельну ділянку площею 0,0027га не має жодного значення для вирішення даної справи, оскільки не стосується предмета спору, відтак, такі міркування Відповідача 2 не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Так само не має значення для вирішення даної справи покликання відповідача 2 на виготовлення паспорта прив`язки тимчасової споруди ФОП [PERSON] , Такі доводи є незрозумілими для суду в контексті вирішення даної справи та не спростовують доводів, викладених у позовній заяві. Міркування Відповідача 2 про те, що тимчасова споруда може бути встановлена на землях загального користування не спростовує той факт, що вона повинна бути встановлена по-перше, з дотриманням відповідної процедури отримання дозвільних документів, по-друге, у відповідному місці, але не на заїзді, що порушує права інших власників чи користувачів суміжних земельних ділянок. Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі Приймаючи до уваги, що Відповідачка 1, отримавши дозвіл на погодження місця розташування малої архітектурної форми в м.Мостиська по вул. Зелена, не вчинила активних дій, направлених на реалізацію цього дозволу, не виконала приписів норм чинного законодавства та приписів, вказаних у рішенні, зокрема не виготовила паспорту прив`язки тимчасової споруди та не подала його на розгляд та затвердження у Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Мостиської РДА, а також в термін до 01.03.2011 року виготовлений та погоджений паспорт прив`язки не подала на розгляд сесії Мостиської міської ради, суд вважає, що Рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №128 від 05.08.2019 року «Про продовження терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту частки території для розташування, обслуговування і експлуатації тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності в [ADDRESS] , приватному підприємцю [PERSON] » є протиправним та підлягає скасуванню, а Договір №5 про встановлення особистого строкового земельного сервітуту від 12.08.2019 року, укладений між Мостиською міською радою Львівської області та [PERSON] , укладений на підставі вищезазначеного рішення, слід визнати недійсним. VII. Судові витрати: Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно платіжного доручення від 05 грудня 2019 року позивачем було сплачено 2 305 грн. 20 коп. судового збору. Отже, на користь позивача [PERSON] , відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів, у рівних частках, підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved