Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

В червні 2014 року позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка"(надалі-ПАТ "Євраз Суха Балка") просив стягнути з відповідача на свою користь спричинену моральну шкоду в сумі 243600 гривень 00 копійок. На підтвердження заявлених вимог позивач вказав, що з 27.03.2001 р. по 16.07.2013 р. працював підземним гірничим гірником, підземним кріпильником з повним робочим днем у підземних умовах на шахті "Фрунзе" ВАТ "Суха Балка" у шкідливих умовах праці. 16.07.2013 року - звільнений в зв'язку з виходом на пенсію. 02.042013 року позивачу було встановлено професійне захворювання - радикулопатія попереково-крижова, переважно справа з вираженими статико-динамічними порушеннями, та шийна, переважно з права з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, м'язово-тонічним та стійким больовими синдромами, з гіпотрофією м'язів правого стегна, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу ліктьових (ПФ першого ст.), колінних (ПФС першого-другого ст.) суглобів, двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.). По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 12 квітня 2013 року. За висновком МСЕК від 18 червня 2013 р. йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30% з 20 травня 2013 року. При повторному переогляді МСЕК 19 травня 2014 року ступінь втрати професійної працездатності залишений без змін та складає 30% та встановлена III група інвалідності. Актом розслідування хронічного профзахворювання від 12 квітня 2013 року причиною професійного захворювання встановлено: тривала робота протягом 11 років 7 місяців в шкідливих умовах, важкої фізичної праці. Внаслідок захворювань йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в сумі 243600 гривень 00 копійок і просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення у повному обсязі, оскільки вважає його не обґрунтованим. Вказала, що спірні правовідносини повинні регулюватись спеціальним Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", застосування загальним норм ЦК України до спірних правовідносини неможливе. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що загальний трудовий стаж позивача склав 32 роки, з них 11 років 7 місяців в у умовах впливу шкідливих факторів з 27.03.2001 р. по 16.07.2013 р. працював підземним гірничим гірником, підземним кріпильником з повним робочим днем у підземних умовах на шахті "Фрунзе" ВАТ "Суха Балка" у шкідливих умовах праці. 16.07.2013 року - звільнений в зв'язку з виходом на пенсію (а.с.8-11). Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 12.04.2013 року (а.с.14-17) причиною професійних захворювань позивача є робота протягом 11 років 7 місяців в умовах, які характеризувалися важкістю праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою (до 2 разів на годину) - 40 кг при гранично допустимій до 30; робоча поза у похилому положенні до 30°/понад 30°, % зміни: 33/2 при гранично допустимій до 25/0; нахили корпуса (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: 140 при граничнодопустимих 100. Умови праці підземного кріпильника за важкістю праці відноситься до ІІІ класу 3 ступеню шкідливості. Пунктом 19 акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] більше 11 років в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо. Висновком медико - соціально експертною комісією первинно від 18 червня 2013 р. позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 30% з 20 травня 2013 року. При повторному переогляді МСЕК 19 травня 2014 року ступінь втрати професійної працездатності залишений без змін та складає 30% та встановлена III група інвалідності. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Положення ст. 13 Закону України "Про охорону праці" передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити одержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Посилання представника відповідача щодо відсутності підстав покладення на ПАТ "Євраз Суха Балка" обов'язку з відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки наявність такої шкоди не доведено, а також посилання на обставини отримання позивачем страхових виплат суд не приймає до уваги, оскільки Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/ 2008 від 08 жовтня 2008 року по справі №1-32/2008 встановлено, що Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" скасоване право застрахованих осіб, громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали на підставі приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та визнано, що після скасування вказаних приписів громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання , мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу ( роботодавця). Таким чином судом встановлено, що позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків внаслідок неправомірних дій відповідача, який всупереч діючого законодавства, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливих і безпечних умови праці, протягом тривалого часу не вживав заходів для усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з чим позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, йому була спричинена моральна шкода, яка випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем. Так, вимогами ч.1ст. 237-1 КЗпПУкраїни (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В рішенні від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 р. Конституційний Суд України зазначив, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж Рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. Посилання представника відповідача на обставини недоведеності наявності моральної шкоди, відсутність будь-яких доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди, суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, при цьому судом встановлено, що позивач пропрацював останні 11 років 7 місяць на підприємстві відповідача в шкідливих умовах. Суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві та факт заподіяння моральної шкоди позивачу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання підтверджені матеріалами справи, не спростовані будь-якими доказами з боку відповідача. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р.( зі змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Суд враховує характер і тривалість страждань позивача, якому встановлено 30 % втрати працездатності, що спричинило погіршення здоров'я, постійно відчуває біль при фізичному навантаженні, загальну слабкість, втому та біль у попереку, що переходить у ліву ногу, болі у шиї, колінних суглобах, болі і оніміння рук. Через отримане захворювання позивач не може виконувати важку роботу, вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням ступеня вини підприємства ПАТ "Євраз Суха Балка", на якому позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів протягом 11 років 7 місяців, відсотку втрати працездатності, та не можливості її відновлення, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію моральної шкоди в розмірі 25000 грн. 00 копійок з ПАТ "Євраз Суха Балка", що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial