Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У травні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує таким. Він є власником земельної ділянки площею 5,73 га, кадастровий номер 4825785200:24:000:0009, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Горохівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. Вказану земельну ділянку до 2016 року здавав в оренду ПОСП ім. Суворова, згідно з договором оренди від 03 листопада 2010 року. У грудні 2015 року від своєї дружини дізнався, що вона від його імені підписала договір оренди землі з [PERSON] (батьком відповідача) сроком на 7 років, проте оригінал договору він їй не надав. \~ \~ \~ \~У 2019 році він отримав оригінал договору оренди землі від 01 грудня 2015 року та ознайомився із його змістом, з якого дізнався, що договір укладено між ним та ФОП [PERSON] на строк 25 років із мінімальною орендною платою. \~ \~ \~ \~Посилаючись на те, що спірний договір оренди землі з ФОП [PERSON] не був ним підписаний та не відповідав його волевиявленню, підпис у договорі підроблений, просить визнати даний договір недійним та скасувати його державну реєстрацію. У своєму відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 04 червня 2020 року, та запереченнях від 21 липня 2020 року, представник відповідача [PERSON] просила позовні вимоги позивача залишити без задоволення. Зазначає, що 01 грудня 2015 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ФОП [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,73 га. У договорі законодавчо дотримані всі вимоги, він укладений у письмовій формі зі всіма істотними умовами. Право оренди зареєстроване в реєстрі речових прав 11 грудня 2015 року. Орендар не порушує умов договору, використовує земельну ділянку за призначенням, вчасно та у повному обсязі сплачує орендну плату з урахуванням індексації. Позивачем не надано належних та допустимих доказів недійсності спірного правочину (вх. № 3655/20-вх., а.с.27). Крім того, позивач обрав невірний спосіб захисту прав, оскільки у разі якщо спірний договір позивач не підписав, то договір вважається таким, що неукладений. Звертає увагу на застосування доктрини заборони суперечливої поведінки з врахуванням факту отримання позивачем орендної плати на виконання умов договору, який він же й оспорює (вх.№4357/20-вх, а.с.39). Також, 21 липня 2020 року представником подано клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності та відмову в позові з цих підстав (вх. 4358/20-вх., а.с.44). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення. Пояснив, що про існування спірного договору дізнався коли ознайомився із його змістом у 2019 році. До цього земельну ділянку обробляв батько відповідача, з яким у нього й була домовленість щодо користування останнім його землею. Оплату за землю отримував, претензій не має. Відповідач ввів його в оману щодо дійсних умов договору, з якими він не згоден, оскільки договір не підписував, та шахраським шляхом здійснив його державну реєстрацію. Представник відповідача позовні вимоги позивача не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що орендна плата отримувалася позивачем в повному обсязі. Крім цього зазначила, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, з огляду на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 просила відмовити в задоволенні даного позову. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності серії ЯА067069, виданого 18 лютого 2005 року на підставі розпорядження Снігурівської райдержадміністрації № 1003-р від 10 грудня 2004 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010502301045, [PERSON] належить земельна ділянка площею 5,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Червонозірської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, кадастровий номер: 4825785200:24:000:0009 (а.с.4). Згідно з договором оренди землі від 01 грудня 2015 року [PERSON] (орендодавець) передав в оренду ФОП [PERSON] (орендар) земельну ділянку площею 5,73\~га ріллі, кадастровий номер 4825785200:24:000:0009,\~строком на\~25\~років (а.с.\~7-9).\~Згідно акту\~приймання-передачі\~від 01\~грудня 2015\~року відповідач\~прийняв в\~оренду земельну\~ділянку загальною\~площею 5,73\~га (а.с.9). Вказаний договір 11 грудня 2015 року зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 12507110 (а.с. 10-11). \~ \~ \~ \~Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №310, виконаної Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром 30 листопада 2020 року, підпис від імені [PERSON] на останній сторінці у розділі "ПІДПИСИ СТОРІН" у графі "Орендодавець" у трьох екземплярах договорів оренди землі від 01 грудня 2015 року про передачу в оренду земельної ділянки загальною площею 5,73 га кадастровий номер 4825785200624600060009, укладених між [PERSON] та [PERSON] , виконані не [PERSON] , а іншою особою. Підписи від імені [PERSON] , які розташовані в розділі "ПІДПИСИ СТОРІН:" в графі "Орендодавець" у трьох екземплярах актів прийому-передачі земельної ділянки від 01 грудня 2015 року, виконані не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 97-104). Претензій до відповідача з приводу оплати за користування земельною ділянкою протягом 2015-2020 років позивач не має, факт отримання коштів визнає. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] суду показав, що є батьком відповідача. Йому відомо, що ФОП [PERSON] обробляє земельну ділянку [PERSON] на підставі договору, свої зобов`язання виконує, у повному обсязі сплачує орендну плату. Обставини підписання договору йому не відомі, однак договір для підписання брала дружина позивача та повернула вже підписаним. Одного разу на прохання позивача кошти орендної плати передавали йому через [PERSON] . \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] суду показала, що працює у ФОП [PERSON] сторожем. 10 серпня 2018 року приносила кошти [PERSON] . Тоді ж [PERSON] попросив її принести оригінал договору оренди. Відповідач надав їй цей договір близько через два-три тижні й вона віднесла його [PERSON] . При цьому, [PERSON] почав висловлювати невдоволення щодо змісту договору. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. В силу ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від свого висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вказаний висновок Верховного Суду підлягає обов`язковому застосуванню судом відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України. Оскільки позивач заперечує своє волевиявлення на укладення спірного договору оренди землі від 01 грудня 2015 року, який він не підписував, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, відповідно істотні умови не погоджував, то вказаний договір є неукладеним, а тому не може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, позовні вимоги позивача у частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01 грудня 2015 року задоволенню не підлягають з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Щодо позовної вимоги позивача в частині скасування державної реєстрації суд зазначає таке. У ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Як встановлено судом, за відповідачем ФОП [PERSON] 11 грудня 2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди земельної ділянки позивача на підставі договору оренди від 01 грудня 2015 року, який є неукладеним, що порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження належною йому земельною ділянкою й не відповідає вимогам закону. Таким чином, позовна вимога про скасування державної реєстрації є обгрунтованою, забезпечить реальне відновлення порушеного права позивача, а тому підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача щодо схвалення спірного договору оренди земельної ділянки сторонами вчиненням конклюдентних дій, зокрема отриманням позивачем орендної плати, не грунтуються на вимогах закону, оскільки договір оренди земельної ділянки відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі» набирає чинності після його державної реєстрації. Щодо застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про державну реєстрацію права оренди за відповідачем позивач дізнався 25 квітня 2020 року, тобто у час коли отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав (а.с.10), спірний договір оренди отримав не раніше серпня 2018 року, з позовом до суду звернувся травні 2020 року, тобто у межах строку позовної давності. Крім того, за загальним правилом позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. За нормами ст. 141 ЦПК України, суд ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивача 2250,24 грн вартості експертизи згідно рахунку №125-О від 23 жовтня 2020 року та квитанції про оплату № 0.0.1910805772.1 від 18.11.2020 року; з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 840,80 грн, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial