Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

прокурор в інтересах держави в особі Теофіпольської селищної ради звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення на користь Теофіпольської селищної ради 108454,30 гривень збитків за безпідставне (без правовстановлюючих документів та без укладення договору оренди) використання земельної ділянки по вул. Небесної Сотні, 78 в смт. Теофіполь Хмельницької області. В судовому засіданні прокурор позов підтримав та пояснив, що згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію власності № 40903213 від 20.07.2015 року, [PERSON], є власником нежитлової будівлі за адресою вул. Небесної Сотні, 78 в смт. Теофіполь Хмельницької області на підставі рішення Господарського суду Хмельницької області №13/5864 від 12.01.2006 року. Для обслуговування вказаного нерухомого майна, рішенням сесії Теофіпольської селищної ради № 9-36/2015 від 11.02.2015 відповідачу передано в оренду земельну ділянку площею 1,1863 га по вул. Небесної Сотні, 78 в смт. Теофіполь, кадастровий номер 6824755100:01:001:0297 терміном на 5 років. Разом з тим, відповідачем право користування (оренди) вказаною земельною ділянкою у відповідності до вимог законодавства станом на 05.01.2017 року не оформлено. Теофіпольською селищною радою неодноразово надсилались листи на адресу відповідача з вимогою належного оформлення правовстановлюючих документів. Розпорядженням Теофіпольської районної державної адміністрації від 31.05.2016 № 146/2016-р затверджено Акт комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, згідно якого [PERSON] за фактичне використання земельної ділянки по вул. Небесної Сотні, 78, смт. Теофіполь, Хмельницької області без правовстановлюючих документів, завдано збитків громаді селища в особі Теофіпольської селищної ради за період з 01.05.2013 року по 31.05.2016 року в сумі 108454,3 грн. При цьому, розмір збитків визначений комісією відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.93 року. Просив позов задовльнити та стягнути з відповідача на користь Теофіпольської селищної ради 108454,30 гривень збитків за безпідставне (без правовстановлюючих документів та без укладення договору оренди) використання земельної ділянки по вул. Небесної Сотні, 78 в смт. Теофіполь Хмельницької області. Представники Теофіпольської селищної ради позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлові приміщення за адресою смт Теофіполь вул Леніна 78 належать кільком співвласникам, тому виготовити технічну документацію на земельні ділянку для обслуговування зазначених приміщень неможливо без виділення частки. Також просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивач просить стягнути збитки, в тому числі, за 2013 рік, однак позов подано 11.01.2017 року. Крім того, вважає, що у звязку з відсутністю договору оренди, відсутні підстави для нарахування збитків на підставі Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.93 року. Просить у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав: В судовому засіданні встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлові приміщення за адресою смт Теофіполь вул Леніна 78 належать кільком співвласникам, зокрема [PERSON] належить 69/100 частки та 83/100 частки. 22.12.2014 року [PERSON] звернувся до Теофіпольської селищної ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,1863 га, кадастровий номер 6824755100:01:001:0297 та передачі її в оренду. Рішенням шостого скликання Теофіпольської селищної ради від 11.02.2015 року затверджено проект із землеустрою за адресою смт Теофіполь вул Небесної сотні 78 та передано її в оренду [PERSON], який мав укласти протягом місяця договір оренди. Станом на 16.03.2017 року договір оренди не укладений. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб'єктами права на землі комунальної власності згідно статті 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальної власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженням, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки (уразі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України), що зумовлювало, в даному випадку, виникнення у відповідача зобов'язання по оформленню документів, які посвідчують передачу земельної ділянки в оренду. Приписами статті 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Статтею 206 ЗК України та статтею 2 Закону України «Про плату за землю» визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Підставою для сплати орендарем орендної плати є договір оренди, який набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації, відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі". Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата. Відповідно до частини 2 статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на який вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Після оформлення відповідачем за собою права власності часток нежитлових будівель за адресою вул. Небесної Сотні, 78 в смт. Теофіполь Хмельницької області, відповідач договір оренди вказаної земельної ділянки не уклав, орендної плати за договором не сплачував, ділянка використовувалась ним для обслуговування вказаних об'єктів нерухомого майна із сплатою земельного податку у повному обсязі. Згідно із ст. 156 Земельного кодексу України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 та п. 2 постанови КМУ від 19 квітня 1993 року № 284 «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку із тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п. 4.2.1 Рекомендацій Вищого господарського суду України від 02.02.2010 року № 04-06/15 "Про практику застосування господарськими судами земельного законодавства" у вирішенні питання про задоволення вимог щодо стягнення шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки, господарським судам необхідно враховувати, що розмір такої шкоди визначається відповідно до розрахунку, зробленого територіальними органами інспекції Міністерства охорони навколишнього природного середовища України або Державною інспекцією з контролю за використанням і охороною земель Держкомзему та її територіальними підрозділами на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року № 963. Згідно з п.1 зазначеної Методики, ця Методика спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу. Тобто, розмір збитків, заподіяних внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу обчислюється за спеціальною методикою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу" від 25.07.2007 року № 963. Позивачем же збитки розраховані виходячи із затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, який до правовідносин щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, не застосовується. Таким чином, розмір заподіяної відповідачем шкоди визначений не у відповідності з вимогами чинного законодавства, в звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Зазначене відповідає правовій позиції Вищого господарського суду України, викладеній у постанові від 21 липня 2011 року справа №5/57 Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed