Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила надати їй дозвіл на оформлення проїзних документів на малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], для виїзду за межі України без згоди батька - [PERSON] та дозволити їй тимчасовий виїзд із малолітньою дитиною без дозволу батька дитини. Заявою від 06.04.2015 року позивачка уточнила позовні вимоги в частині зазначення страни прямування та терміну вивезення дитини без згоди батька, просила суд надати їй дозвіл на оформлення проїзних документів на малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини, для виїзду на територію Російської Федерації та дозволити їй тимчасовий виїзд із малолітньою дитиною без дозволу батька дитини на територію Російської Федерації ([ADDRESS]), в період з 07 квітня 2015 року по 07 квітня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від даного шлюбу має доньку [PERSON], [INFO]. На підставі рішення суду від 04.07.2014 року шлюб між сторонами розірвано, відповідач з моменту розірвання шлюбу не приймає участь у вихованні дитини, не цікавиться її розвитком, не приділяє уваги та матеріально не забезпечує. На даний час, у зв'язку із складною обстановкою в регіоні, яка склалась внаслідок проведення антитерористичної операції та погрозою початку військових дій у м. Маріуполі, вона з метою збереження життя та здоров'я дитини має намір тимчасово виїхати за межі проведення бойових дій до нормалізації ситуації в регіоні. В суді позивачка підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, однак в обгрунтування підстав та існування необхідності вивезення дитини за межі України жодних доказів суду не надала. Необхідність отримання від суду рішення про надання дозволу на вивезення дитини без згоди батька пояснювала тим, що у разі загострення ситуації в регіоні під час проведення антитерористичної операції, та не підтримуючи зв"язків із батьком дитини, вона не матиме можливості виїхати за межі Маріуполя, а на території Російської Федерації вона має родичів, до яких би вона могла поїхати. На запитання суду щодо зазначення дати виїзду та дати повернення пояснити суду не змогла та не назвала їх, пов"язуючи її з можливим загоренням військового конфлікту в регіоні.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим суд, за згодою позивачки, здійснив заочний розгляд справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не з"явився, надіслаши факсимільним зв"язком заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення позивачки та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/987/14-ц від 04.07.2014 року. (а.с.8) За свідоцтвом про народження [NUMBER] від 09.09.2011 року, виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] є громадяни України - [PERSON] та [PERSON]. (а.с.7) Частиною 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянина України" від 21 січня 1994 року, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно п.18 "Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. "Правилами перетинання державного кордону громадянами України", що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01. 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з п.4 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. "Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", затвердженими постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із подальшими змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон ; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до судової практики розгляду даної категорії справ, яка склалась на даний час, суд при вирішенні питання про надання дозволу на виїзд дитини без згоди одного з батьків, має з"ясувати у позивача державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строк та мету виїзду та перевірити ці обставини доказами. Під час судового розгляду даної цивільної справи позивачка не обгрунтувала та не надала суду взагалі доказів того, що відповідач не надає згоду на оформлення проїзного документу на дитину та згоду на вивезення доньки на територію Російської Федерації, не обгрунтувала існування необхідності такого вивезення дитини, не зазначила суду дату виїзду та дати повернення її з дитиною на територію України, не надала доказів на підтвердження існування родинних зв"язків із родичами, які з її слів мешкають в Російській Федерації та підтвердження їх проживання саме за зазначеною в позові адресою. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що батько дитини тривалий час взагалі не приймає участі у вихованні та утриманні дитини позивачкою суду також не надано. Уточнення позивачкою строку вивезення дитини - з 07 квітня 2015 року по 07 квітня 2016 року, тобто протягом одного року, не відповідає чинному законодавству. Таким чином, оскільки надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому кокретного часу та місця перебування суперечить положенням діючого законодавства, а також нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов"язків батьків відносно виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею, то передбачених законом підстав для задоволення позову [PERSON] у суду не має. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed