Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 серпня 2020 року звернувся до суду з позовом, в якому просив суд встановити йому додатковий строк три місяці для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] . Вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Він, позивач, звернувся 09 липня 2020 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Шестимісячний строк пропущений ним через те, що з 12 березня 2020 року в Україні були запроваджені карантинні заходи у зв`язку з початком епідемії коронавірусної інфекції. Він є людиною старше 60 років, тому перебував у групі підвищеного ризику, тривалий час знаходився на самоізоляції. Вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений ним з поважних причин. Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, через канцелярію суду подав заяву в якій зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності, задовольнити позовні вимоги з наведених у позові підстав. Представник позивача [PERSON] - адвокат Верхуша Я.О. в судовому засіданні присутнім не був, через канцелярію суду подав заяву в якій зазначив, що просить проводити розгляд справи за його відсутності, задовольнити позовні вимоги з наведених у позові підстав. Представник Територіальної громади в особі Криворізької міської ради в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу за участю представника Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради (а.с.26). Представник Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позов не надходив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.4 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. За статею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження, видане Дзержинським райРАЦС 11 липня 1953 року) (а.с.7). Матір позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.6). За життя матері позивача - [PERSON] належала квартира [ADDRESS] на підставі договору обміну від 28 липня 1997 року , посвідченого в.о. завідуючої Третьої криворізької державної нотаріальної контори Перекопською І.С. (а.с.8). 15 червня 2012 року [PERSON] складено заповіт, яким вона заповідала все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося , усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті - [PERSON] [INFO] (а.с.9). 09 липня 2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Лігута О.С. з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом , однак листом приватного нотаріуса від 10 липня 2020 року (вих.№73/02-14) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки він пропустив строк для прийняття спадщини (а.с.10). Встановивши вказані обставини, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини ( ч.ч.1,2 ст.1272 ЦК України). З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що заповіт [PERSON] від 15 червня 2012 року складений на ім`я [PERSON] на час її смерті є чинним (а.с.33). Спадкоємці після смерті [PERSON] , які мають право на обов`язкову частку у спадщині - відсутні (а.с.29-36). Положеннями частини третьої статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до статті 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади. На теперішній час спір про спадкове майно відсутній і спадщина не визнана відумерлою. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). В своїй постанові Верховний Суду України від 26 вересня 2011 року №6-85цс12 висловив свою правову позицію, а саме, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом установлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті матері спливав 29 червня 2020 року, що припадає на вихідний день відповідно до статті 67 КЗпП, фактично шестимісячний строк на прийняття спадщини закінчився 30 червня 2020 року, до нотаріуса позивач подав відповідні документи 09 липня 2020 року, а позов до суду він пред`явив 03 серпня 2020 року, тобто пропущений ним строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Згідно з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 17 жовтня 2018 у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Вказана правова позиція підтримана і в постановах Верховного суду від 01 червня 2020 року у справі N 185/777/17 (провадження N 61-35079св18), у постанові від 07 квітня 2020 року у справі N 756/9379/15-ц (провадження N 61-7251св19). Як на поважну причину пропуску строку позивач зазначає, що строк встановлений на прийняття спадщини припав на час запровадження карантинних заходів через початок епідемії коронавірусної інфекції, враховуючи, що згідно з постановми КМУ він був віднесений до категорії осіб групи ризику. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин. несення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України; нормативно-правовий акт № 239 від 25.03.2020" Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239 карантин продовжено до 24 квітня 2020 року, постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 291 - до 11 травня 2020 року, постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 року № 343 до 22 травня 2020 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2020 року № 392 до 22 червня 2020 року, Постановою кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500 - до 31 липня 2020 року. У відповідності до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Таким чином, на території України з 12 березня 2020 року було обмежено громадян України у праві їх вільного пересування та перебування у громадських місцях, а також обмежена робота державних установ, в тому числі і нотаріальних контор. Міністерство юстиції України рекомендовано нотаріусам обмежити прийом громадян заради уникнення можливого скупчення людей і для продовження здійснення нотаріальних дій, "які життєво необхідні". Діяльність нотаріусів відновлено з 25 травня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2020 року № 392. Позивач за віком (67 років) знаходився у групі підвищеного ризику у зв`язку поширення на території України коронавірусу COVID-19, що унеможливлювало звернення до нотаріуса до 25 травня 2020 року. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2020 року № 392 до 22 червня 2020 року, Постановою кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500 - до 31 липня 2020 року продовжувався строк дії карантину. Отже, протягом останніх трьох місяців з шести, встановлених законодавцем, для прийняття спадщини, позивач дотримувався обмежень, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Позивачем пропущено строк для звернення до нотаріальної контори лише на вісім днів, що є незначним строком з урахуванням ситуації, що склалася в країні та існуванням карантинних обмежень після відновлення роботи нотаріальних контор. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Відповідно до положень статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Верховний суд у постанові від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18 (справа про надання додаткового строку на прийняття спадщини) наголосив на необхідність дотримання аксіоми цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Наведені Позивачем обставини щодо недотримання ним шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд вважає поважними, враховуючи те, що більша частина строку для прийняття спадщини підпадала під обмеження, встановлені постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 , з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року, у відповідних редакціях, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 року по 31.07.2020 року (в редакції останніх змін), та на всій території України встановлено карантин. Крім того, суд враховує, що позивач до 17 червня 2020 року відносився до категорії осіб, які потребують самоізоляції (як особа, яка досягла 60-річного віку) Також суд враховує, що строк пропущено лише не дев"ять днів. Враховуючи обставини справи, наявності заповіту на користь позивача як спадкоємця майна [PERSON] , відсутність інших спадкоємців, а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд, відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України, приходить до висновку про наявність правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням положень статті 8 Конституції України щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року), суд приходить до висновку про те, що [PERSON] слід встановити додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька [PERSON] .

Outcome: approved