Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий" та, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий" в його користь заборгованість в сумі 25300,00 грн. (двадцять п'ять тисяч триста гривень 00 коп.) та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ним згідно договорів безвідсоткової позики ТОВ «Дібровастрий» було надано наступну грошову безпроцентну позику: №26/06 від 03.07.2012 року в розмірі 6000,00 грн. квитанція №k47/3/31 від 03.07.2012 року, термін повернення до 12.11.2012 року; №30/07 від 30.07.2012 в розмірі 10000,00 грн. квитанція №k47/U/37 від 30.07.2012 року, термін повернення до 12.11.2012 року; №б/н від 17.05.2013 року в розмірі 3700,00 грн. квитанція №k47/Н/37 від 17.05.2013 року, термін повернення до 28.06.2013 року; №б/н від 18.06.2013 року в розмірі 2600,00 грн., квитанція №k47/J/101 від 19.06.2013 року, термін повернення до 31.07.2013 року; №б/н від 18.07.2013 року в розмірі 1500,00 грн., квитанція №k47/І/142 від 18.07.2013 року, термін повернення до 30.08.2013 року; №б/н від 16.08.2013 року в розмірі 1500,00 грн., квитанція №k47/G/137 від 16.08.2013 року термін повернення до 30.09.2013 року. Однак, строк повернення позики закінчився, а відповідач свій обов'язок з повернення грошових коштів не виконав, а тому просить позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився подав заяву в якій підтримав вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, покликаючись на викладені в позовній заяві та уточнених позовних вимог обставини. Слухання справи просив проводити за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, самі договори позову визнають, однак у зв'язку з відсутністю коштів у ТзОВ "Дібровастрий" виконати зобов'язення не надається за можливе. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідачки, свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечується сторонами, що згідно договорів безвідсоткової позики укладеними між сторонами ТзОВ «Дібровастрий» та позивачем було укладено наступні договори безпроцентної позики: -договір №26/06 від 03.07.2012 року за яким позивач надав відповідачу безпроцентну позику в розмірі 6000,00 грн., а відповідач отримав її від позивача, що підтверджується квитанцією №k47/3/31 від 03.07.2012 року, з терміном повернення до 12.11.2012 року; -№30/07 від 30.07.2012 року за яким позивач надав відповідачу безпроцентну позику в розмірі 10000,00 грн. а відповідач отримав її від позивача, що підтверджується квитанцією №k47/U/37 від 30.07.2012 року, з терміном повернення до 12.11.2012 року; -№б/н від 17.05.2013 року за яким позивач надав відповідачу безпроцентну позику в розмірі 3700,00 грн., а відповідач отримав її від позивача, що підтверджується квитанцією №k47/Н/37 від 17.05.2013 року, з терміном повернення до 28.06.2013 року; -№б/н від 18.06.2013 року за яким позивач надав відповідачу безпроцентну позику в розмірі 2600,00 грн., а відповідач отримав її від позивача, що підтверджується квитанцією №k47/J/101 від 19.06.2013 року, з терміном повернення до 31.07.2013 року; -№б/н від 18.07.2013 року за яким позивач надав відповідачу безпроцентну позику в розмірі 1500,00 грн., а відповідач отримав її від позивача, що підтверджується квитанцією №k47/І/142 від 18.07.2013 року, з терміном повернення до 30.08.2013 року; -№б/н від 16.08.2013 року за яким позивач надав відповідачу безпроцентну позику в розмірі 1500,00 грн., за яким позивач надав відповідачу безпроцентну позику що підтверджується квитанцією №k47/G/137 від 16.08.2013 року з терміном повернення до 30.09.2013 року. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року, розглянувши справу №6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що сторони уклали договори безпроцентної позики, згідно яких позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 25300,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. Позичальник ТзОВ "Дібровастрий" порушив умови договору позики, належним чином не виконавши взяті на себе зобов'язання, а саме не повернув позикодавцю [PERSON] в обумовлений термін грошові кошти в розмірі 25300,00 грн. Враховуючи, що відповідачем по даний час позичені грошові кошти не повернуті позивачу, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Також з відповідача в користь позивачка в порядку ст.88 ЦПК України слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved