Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Вінницької міської ради про укладення договору найму житлового приміщення. Під час розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, яка мотивована тим, що 01.10.2007 року постановою засідання комісії із соціального страхування ПП "Майстер-Сервіс-К" позивачу було виділено приміщення під житло за адресою [ADDRESS], в якому він фактично проживає без реєстрації з жовтня 2007 року по теперішній час та іншого місця для проживання не має. Також між позивачем та обслуговуючою організацією будинку було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг та договір з КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води. [PERSON] зазначає, що комунальні послуги відповідно до займаної площі сплачує справно. За весь час проживання позивача в квартирі [ADDRESS], ні житлово-експлуатаційна організація, ні виконком міської ради не висували до нього жодних претензій, таким чином, позивач вважає, що вони фактично визнають його право проживання та користування жилим приміщенням, хоча дане житло не закріплено за ним законодавчо та документально, що позбавляє позивача права на реєстрацію в ньому та в подальшому приватизувати займане житло. 17.01.2015 року [PERSON] було написано заяву на ім'я міського голови з проханням укласти із ним договір найму, на яку отримав відмову. В зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право користування жилим приміщенням [ADDRESS] та зобов'язати виконком Вінницької міської ради укласти із ним договір найму вищезазначеного житлового приміщення. В судове засідання позивач не з'явився, надавши суду клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності. В судовому засіданні представник відповідача Вінницької міської ради - Гордійчук А.М. не заперечила проти задоволення позову та під час винесення рішення покладається на думку суду. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з витягу з протоколу №66 засідання комісії із соціального страхування ПП "Майстер-Сервіс-К" від 01.10.2007 року, [PERSON] було постановлено виділити приміщення під житло за адресою [ADDRESS] "А", площею 19,5 кв.м. та нарахування за комунальні послуги провести з жовтня 2007 року (а.с. 8). Згідно витягу з рішення № 2442 від 06.11.2014 року "Про затвердження актів міжвідомчої комісії про прийняття до експлуатації перепланованих приміщень квартир в будинках та кімнат в гуртожитку", судом встановлено, що було затверджено акти міжвідомчої комісії щодо перепланування приміщень квартири [ADDRESS] (влаштування кімнати з кухнею-нішею, коридору та санвузла) житлова площа після перепланування 7,3 кв.м., загальна площа після перепланування 16,3 кв.м., МКП "ЖЕК №6", квартиронаймач - [PERSON] (а.с. 6). З листа Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради № К-01-96747/01-20 від 17.01.2015 року, суд вбачає, що [PERSON] було відмовлено в укладенні договору найму житлового приміщення тому, що ордер на зайняття квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно копії особового рахунку [NUMBER] (а.с. 34) та довідки № 130 від 12 березня 2015 року (а.с. 35), суд вбачає, що [PERSON] з 01.10.2007 року по сьогоднішній день фактично прроживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Заборгованості за спожиті комунальні послуги не має. Відповідно до п. 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно з свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків передбачено, що наймач житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у встановлені строки тощо. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Житлового кодексу України, жиле приміщення надається громадянам у межах норм житлової площі. Жиле приміщення може бути надано з перевищенням норми жилої площі, якщо воно складається з однієї кімнати (однокімнатна квартира). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 Житлового кодексу України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - ЖЕО (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок - ст. 63 ЖК УРСР. Відповідно до п. 9 Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, суд повинен зясувати, зокрема: чи було це призначення постійним місцем їх проживання, тривалістю часу їх проживання. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Як вбачається з вищезазначених доказів, спірне житлове приміщення є постійним місцем проживання позивача. Суд вбачає, що саме відсутній ордер на зайняття квартири [ADDRESS], який міг би підтвердити право позивача на користування житлом, позбавляє можливості поновити свої права шляхом звернення до виконкому Вінницької міської ради, оскільки останній має обмеженні повноваження. Таким чином, його порушене право потребує захисту. В зв`язку з тим, що позивач вселився в спірне житло та проживає в ньому правомірно, про що було викладено вище, тому є достатні підстави для визнання за позивачем права на користування займаним житлом. Як наслідок, підлягає задоволенню вимога про зобов'язання до укладення договорів найму, з огляду на те, що право на користування житлом виникає з рішення, а не ордеру. Як вбачається з положень ст. 15 Житлового кодексу України саме до компетенції виконавчих комітетів міських рад належить право на прийняття рішення про надання жилих приміщень та право на видачу ордерів. Зважаючи на вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить чинному законодавству, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням [ADDRESS], а також зобов'язати Виконком Вінницької міської ради укласти з позивачем договір найму вищезазначеного житлового приміщенння. Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved