Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] (далі - заявник) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу, а саме - Державного акту на право власності на землю серії ЧР№071550. У заяві заявник посилався на те, що 26.01.2009 р. на підставі Розпорядження Маньківської районної державної адміністрації від 09.02.2004 року № 51 заявниці було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЧР № 071550. Вказаний Акт було видано Маньківським районним відділом земельних ресурсів. Згідно даного Акту заявниці було передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,66 га. На теперішній час заявниця має намір реалізувати своє право власності шляхом оформлення заповіту. Однак вона позбавлена можливості, оскільки в Державному акті на право власності на землю та в її паспорті існують розбіжності в написанні по-батькові. Так в паспорті громадянина України по-батькові зазначено як " [PERSON] ". Водночас в Державному акті на землю її по-батькові вказано " [PERSON] ". Через цю помилку заявниця не має можливості реалізувати своє право на розпорядження належним їй майном, таким чином просить суд встановити факт належності їй зазначеного вище правовстановлюючого документу. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, при цьому подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, повідомивши, що вимоги підтримує та просить задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи ГУ Держгеокадастр у Черкаській області в судове засідання не з`явився. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, суд дійшов такого. Відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] прізвище, ім`я та по - батькові заявника - [PERSON] . Згідно з довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, [PERSON] одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] . 26.03.2004року на підставі розпрядження Манківської районної державної адміністрації від 09.02.2004року №51 [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 071550. Відповідно до листа Кривецької сільської ради Черкаської області №58 від 03.03.2020 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] є однією особою. Також зазначено,що у списках осіб,які мали право на земельну ділянку перебувала [PERSON] . Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Дослідивши у сукупності надані письмові документи, та проаналізувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що Державний акт на право власності на землю серії ЧР № 071550 дійсно виданий і належить саме заявниці, а не будь - якій іншій особі. На це вказують дані зафіксовані в документах. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 76 ЦПК України такі дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правилами ст. ст. 293, ч.2 ст.315 ЦПК України в порядку окремого провадження, яке є видом непозовного цивільного судочинства, розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виходячи зі змісту п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на викладене вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved