Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого під час шлюбу сторін, що тривав з 09.03.2002 року по 11.09.2014 року, майна, виділивши їй на праві власності пральну машину "Атлант" вартістю 2595 грн. та масляний обігрівач "Сатурн" вартістю 289 грн., залишивши відповідачу на праві власності морозильну камеру "Мірта WCF - 3210" вартістю 2595 грн. та машинку для стрижки "VITEK-1361" вартістю 250 грн. Крім того, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину придбаного під час шлюбу сторін будинку № 42 по вул. Іванопільській в с. Краснопіль Чуднівського району Житомирської області, провівши його поділ в натурі між колишнім подружжям, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони не змогли дійти згоди щодо поділу спільно нажитого майна в добровільному порядку. У судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені у позовній заяві обставини справи, зазначивши, що при поділі будинку вона просить застосувати шостий варіант розподілу, виділивши їй на праві власності 65/100 частин будинковолодіння. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, вказавши, що він не заперечує проти розподілу рухомого майна згідно вказаного позивачкою порядку, але при поділі будинку згоден на будь-який варіант крім шостого, так як при вказаному варіанті при виділенні йому 35/100 частин будинку його права будуть суттєво ущемлені. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. За\~ ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, але при цьому згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно наявних у матеріалах справи документів сторони офіційно перебували у шлюбі з 09.03.2002 року по 11.09.2014 року, придбавши під час шлюбу згідно договору кіпівлі-продажу від 25.11.2003 року будинок № 42 по вул. Іванопільській в с. Краснопіль Чуднівського району Житомирської області (право власності за [PERSON] зареєстроване у Бердичівському МБТІ, що підтверджується довідкою вказаної установи від 10.10.2014 року № 1120), а також пральну машину "Атлант", масляний обігрівач "Сатурн", морозильну камеру "Мірта WCF - 3210" та машинку для стрижки "VITEK-1361", що визнається обома сторонами. Стаття 60 СК України та стаття 368 ч. 3 ЦК України визначають, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном згідно ст. 63 СК України та ст. 372 ч. 2 ЦК України. Згідно ст. 69 СК України, ст. 372 ч. 1 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а ст. 70 СК України, ст. 372 ч. 2 ЦК України передбачають, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 ст.70 СК України, частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже, за правилами ст.ст. 60, 70 СК України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, частки якого між подружжям визнаються рівними. При цьому право на спільне майна, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Статтями 41, 47 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316 319, 321 ЦК України, визначено та законодавчо закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає, що кожна особа має право на безперешкодне користування своїм майном, а також задекларовано право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. При поділі майна суд виходить із того, що діюче законодавство передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обовязку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також може брати до уваги інтереси спільних неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу, та при вирішенні спору щодо розподілу майна за певних обставин суд може відступити від принципу рівності частин подружжя. Зокрема, ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частина майна одного з подружжя може бути збільшена, якщо з ним після розлучення проживатимуть діти, а також непрацездатні повнолітні діти за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього лікування, фізичного і духовного розвитку. Тобто, з прямої вказівки закону випливає, що частка в праві на майно того з подружжя, з яким залишається дитина, може бути збільшена лише у разі, якщо розмір аліментів, які вони отримують, є недостатнім. Таким чином, така вимога можлива лише після розірвання шлюбу, поділу майна та стягнення аліментів і лишу у тому разі, якщо розмір аліментів, які одержує дитина, недостатній для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. За відсутності в даному спорі встановлених законом умов, суд виходить з загального правила щодо рівності часток спільного майна подружжя. Діюче законодавство передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може вирішити вказаний спір. Згідно п.п. 23, 24 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України). При вирішенні спору про поділ майна подружжя, суд може не погодитись із запропонованим кожним із подружжя варіантом поділу такого майна та провести його поділ виходячи з інтересів дружини, чоловіка, дітей та інших обставин, що мають істотне значення. Обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід суду за межі позовних вимог. Як зазначено вище, сторони під час шлюбу придбали згідно договору купівлі-продажу №1401 від 25.11.2003 року будинок № 42 по вул. Іванопільській в с. Краснопіль Чуднівського району, набувши право спільної сумісної власності на вказане будинковолодіння із визначенням рівності їхніх часток у цьому майні - по 1/2 його частині. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27.07.2015 року № СЕ-4-1-008/15 даний будинок може бути поділений між сторонами і, вибираючи запропонований експертом варіант такого поділу, суд вважає, що варіант № 4 найбільше відповідає принципу рівності часток подружжя у даному майні. При цьому запропонований позивачем варіант розподілу будинку № 6 явно не співвідноситься із рівністю часток сторін при поділі будинковолодіння в натурі. Крім того, позивач наразі не має відповідних коштів для виплати компенсації за різницю у запропонованому по даному варіанту порядку розподілу будинку, не внісши відповідні кошти на депозит суду. Отже, позивачці слід виділити в натурі коридор 1-1 площею 5,3 м. кв., вартістю 3971 грн., кухня 1-2 площею 8,2 м. кв, вартістю 6144 грн., житлова кімната 1-3 площею 17,3 м. кв., вартістю 17649 грн., санвузол 1-7 площею 10,6 м. кв., вартістю 10814 грн., погріб під частиною будівлі "ап/д" вартістю 2124 грн., відкрита веранда "а1" вартістю 4028 грн., ганок "а№1" вартістю 515 грн., сарай "В" вартістю 11270 грн., сарай "Г" вартістю 3611 грн., сарай "Д" вартістю 6129 грн., сарай "И" вартістю 27084 грн., погріб під частиною господарської будівлі "Вп/д" вартістю 4458 грн., вхід до підвалів "Ж" вартістю 1409 грн., убиральню "У" вартістю 1250 грн., 1/2 частину огорожі № 3 вартістю 1260,5 грн., 1/2 частину воріт № 4 вартістю 849,5 грн., колодязь питний №5 вартістю 3518 грн., що загалом становить 50/100 частин домоволодіння, а у грошовому вимірі - 106084 грн. В такому випадку відповідачу слід виділити у власність санвузол 1-4 площею 6,3 м.кв., вартістю 6427 грн., житлову кімнату 1-5 площею 9,5 м.кв., вартістю 9692 грн., житлову кімнату 1-6 площею 13,3 м.кв., вартістю 13568 грн., сарай-літню кухню "Б" вартістю 24176 грн., навіс "Е" вартістю 2570 грн., гараж "З" вартістю 47612 грн., 1/2 частину огорожі № 3 вартістю 1260,5 грн., 1/2 частину воріт №4 вартістю 849,50 грн., що загалом становитиме 50/100 частин домоволодіння, а у грошовому вимірі - 106155 грн. При обранні даного варіанту суд враховує компактність забудов, повсякденні потреби позивача, яка залишається проживати з дітьми, неможливість при проведенні розподілу виділити будь-кому із сторін двох житлових кімнат, так як після проведення поділу, одна із кімнат (житлова кімната 1-5 площею 9,5 м. кв. чи житлова кімната 1-6 площею 13,3 м. кв.) обовязково буде переобладнана у нежитлову відповідно до того чи іншого із запропонованих варіантів (а.с. 99-101). При цьому суд приймає до уваги рішення виконавчого комітету Краснопільської сільської ради від 21.10.2015 року № 26 про надання згоди на переобладнання вказаного вище будинку згідно проведеної по справі будівельно-технічної експертизи. При винесенні рішення щодо розподілу між сторонами придбаного ними за час шлюбу іншого майна, яким являються пральна машина "Атлант" вартістю 2595 грн., масляний обігрівач "Сатурн" вартістю 289 грн., морозильна камера "Мірта WCF - 3210" вартістю 2595 грн. та машинка для стрижки "VITEK-1361" вартістю 250 грн., суд приймає позицію позивача щодо запропонованого нею порядку такого розподілу, з приводу чого відповідач у судовому засіданні не висловив заперечень, при якому позивачу слід виділити із спільної сумісної власності пральну машину "Атлант" вартістю 2595 грн. та масляний обігрівач "Сатурн" вартістю 289 грн., залишивши відповідачу на праві власності морозильну камеру "Мірта WCF-3210" вартістю 2595 грн. та машинку для стрижки "VITEK-1361" вартістю 250 грн. З відповідача, з огляду на задоволення позовних вимог, слід стягнути 7549,14 грн. понесених позивачкою судових витрат по сплаті судового збору (876,14 грн.) та на оплату проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи (6673 грн.). Водночас, з відповідача слід стягнути 1306,09 грн. (2182,23 - 876,14 = 1306,09) недоплаченої частини судового збору з огляду на встановлену згідно експертного дослідження дійсну вартість будинку у розмірі 212239 грн. та вартість іншого майна, що підлягає поділу, яка становить 5984 грн. На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: partial