Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Універсал банк", приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON]; за участю третіх осіб без самостійних вимог: Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Львівській області; [PERSON] про визнання таким , що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] від 24 липня 2009 року про звернення стягнення на предмет застави. В судовому засіданні 18.04.2014 року, судом ухвалено виключити із числа відповідачів приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та переведення в статус третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, проти чого не заперечили позивач та відповідач . Приймаючи таке рішення, суд виходив із того, що Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 6 встановлено , що нотаріус не може залучатись до справи в якості відповідачів, а виключно як треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору. В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 03.12.2007 року між ним та ВАТ «Універсалбанк» було укладено кредитний договір № 11-1/896к-07 відповідно до якого, йому було надано в кредит в розмірі 60 тис доларів США, терміном на 60 місяців із датою погашення кредиту 02.12.2012 року. В забезпечення виконання даного зобов»язання 03.12.2007 року між ним та банком був укладений договір застави рухомого майна транспортного засобу - належного йому на праві спільної сумісної власності, а саме автомобіля Тойота Прадо, 2007 року випуску, вартість якого була визначена сторонами в розмірі 335825 гривень. 24.07.2009 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за договором застави нерухомого майна , відповідно до якого, звернуто стягнення на вказаний автомобіль за рахунок коштів отриманих від його реалізації , для задоволення вимог банку на загальну суму 473133,88 грн., оскільки станом на 03.06.2009 року у нього утворилась заборгованість перед банком в розмірі 62160,40 доларів США, що становить 473133,88 грн. Вважає, що даний виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, вчинений з порушенням чинного законодавства, оскільки Банком порушено процедуру, що передує вчиненню нотаріусом виконавчого напису, а Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не передбачено звернення стягнення на заставлене майно, шляхом здійснення виконавчого напису нотаріусом, а лише на підставі рішення суду. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» . Крім того, були відсутні підстави для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, оскільки нотаріус включив у виконавчий напис у якості заборгованості по кредиту, кошти термін сплати яких ще не наступив. Позивач ніколи не погоджувався із даною сумою заборгованості та пенею, що включена в неї. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати оскаржуваний напис приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] від 24.07.2009 року про звернення стягнення на предмет застави. В судовому засідання позивач свої вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив, що кредитні кошти ним сплачувались. На час подання позовної заяви його заборгованість перед банком становила 37 тис доларів США без пені. Автомобіль в нього було вилучено, а його місцезнаходження йому не відоме. Вважає, що такий було вилучено в нього безпідставно. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса та скасувати його. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на 30.01.2014 року , не зареєстровано звернення стягнення на заставу відповідно до договору від 03.12.2007 року про заставу рухомого майна. Просить позов задоволити. Представник відповідача ПАТ «Універсалбанк» проти позову заперечив, надавши суду письмові обгрунтування відповідно до яких, просить в позові відмовити за безпідставністю такого. Ствердив, що станом на червень 2009 року у позивача [PERSON] утворилась прострочена заборгованість за договором кредиту № 11-1/896к-07 від 03.12.2007 року, у зв»язку із чим банком було скеровано заяву про вчинення виконавчого напису нотаріусом. 24.07.2009 року виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] та передано його стягувачем на виконання до Шевченківського відділу ДВС ЛМУЮ. 19.08.2009 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Вважає, позовну заяву необгрунтованою, оскільки позивачеві було відомо про наслідки не погашення заборгованості , а саме дії на вчинення виконавчого напису. Третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус - [PERSON] в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, хоч належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи. Зави про розгляд справи у її відсутності суду не подала. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не прибула, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. Третя особа на стороні відповідача Заступник начальника підрозділу примусового виконання Рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Львівській області - в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Заяви про слухання справи за його відсутності не надав. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. При цьому, суд враховує вимоги ст. 157 ЦПК України, щодо розумних строків розгляду справи, а відтак приймає до уваги ст.6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" , що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого кримінального обвинувачення. Заслухавши думку позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 24 липня 2009 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за договором застави нерухомого майна ВКС № 043746 від 23.12.2007 року про стягнення з заставодавця [PERSON] рухомого майна, а саме: транспортного засобу автомобіля Тойота Прадо, 2007 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, з метою задоволення позовних вимог відповідача, які виникли в результаті неналежного виконання умов кредитного договору позичальника [PERSON], а саме заборгованості на суму : 62160,40 доларів США, що еквівалентно 473133,88 грн. ( а.с.6). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», у п.1 визначено перелік документів, які повинні бути представлені нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Наказом МЮУ від 29 липня 1999 року внесено зміни до п.167 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України від 07 липня 1994 року, згідно яких виконавчий напис повинен містити перелік документів, на підставі яких нотаріусом вчинено даний акт. Як вбачається з поданого позову, між сторонами існує спір щодо суми заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості з позивачем не погоджувався, а розрахунок боргу працівниками ПАТ «Універсалбанк» не може вважатись документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Крім того, нотаріусом не зазначено документу, на підставі якого вчинено нотаріальний акт та не надано підтверджень надсилання боржникові письмової вимоги нотаріуса. З огляду на вказане, суд вважає, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог ст.ст.42, 88-89 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та п.б ч.2 п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ч.1 ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань визначається Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», нормами якого, не передбачено звернення стягнення на заставлене майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, а ст.24 даного Закону зазначає, що таке звернення може бути здійснене лише на підставі рішення суду. Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, однак такі на підставі виконавчого напису нотаріуса даною статтею не передбачені. При вирішенні спору суд зобов'язаний керуватись не Законом України «Про заставу», а нормами спеціального закону. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.13 постанови від 31 січня 1992 року N 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. За змістом ст.385 ЦПК України у передбаченому главою 39 цього Кодексу порядку оскаржується тільки відмова у вчиненні виконавчого напису, а правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. При безпідставності цих вимог, суд скасовує виконавчий напис і відмовляє у їх задоволенні, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні, позивачем в якому є кредитор, а відповідачем - боржник. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підставні та підлягають до задоволення. Стосовно вимоги позивача про скасування виконавчого напису нотаріусу, то суд відхиляє такі, оскільки відповідно до ст.. 30 ЦПК України , сторонами в судовому процесі є позивач та відповідач, а відтак позовні вимоги можуть бути пред»явлені лише до відповідача. Натомість, вимога позивача скерована до приватного нотаріуса [PERSON], яка не може бути відповідачем по справі. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав та фактів, що мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії , нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної із осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих правовідносин. Відсутня і процесуальна зацікавленість в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають з цивільних відносин, пов'язаних із нотаріальною дією. Така позиція висловлена в Постанові Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де в п.26 - особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини , залучаються до участі у справі як треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Оскільки вимога позивача щодо вчинення певної дії може бути пред'явлена виключно до відповідача, то вимогу позивача щодо скасування виконавчого нотаріуса слід відхилити. На підставі викладеного,

Outcome: approved