Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання безпідставною відмову про дачу згоди на виїзд дитини за межі України. Позовні вимоги мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO].. Рішенням Снятинського районного суду від 30.11.2015р. шлюб між ними було розірвано, сина залишено проживати біля неї. В даний час звернулася до відповідача з проханням надати їй дозвіл на виїзд сина разом з нею за межі України для оздоровлення та відвідування його бабусі, а її матері [PERSON], яка проживає у Іспанії. Відповідач відмовив їй у виїзді дитини за кордон. Пояснила йому, що хоче своїй матері зробити приємне, оскільки окрім неї та сина у її матері нікого з рідних більше немає. Крім того, вважає, що синові буде корисно змінити кліматичні умови та підвищити свій духовний та культурний розвиток, відвідавши культурні об'єкти Світової спадщини ЮНЕСКО в Іспанії. Відмова відповідача у дачі дозволу дитині на виїзд за кордон грунтується виключно на емоціях. Згідно уточнюючих позовних вимог просить визнати безпідставною відмову [PERSON] про дачу дозволу на виїзд за межі України неповнолітнього сина [PERSON], надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньому сину разом з нею до країн Шенгенської групи та Європейського союзу з 01.05.2016р. по 01.05.2017р. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп.. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити. Пояснила, що має намір тимчасово вивезти дитину на оздоровлення на літній період. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. 18.06.2011р. між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER]. [INFO]. у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.10.2011р. Із свідоцтва про народження позивачки [PERSON] [NUMBER], вбачається, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до договору про працю домашньою прислугою на визначений термін, перекладеного на українську мову нотаріальним перекладачем з іспанської мови від 16.02.2015р., [PERSON] працює домашньою прислугою у м. Лос Харалес, проживає у [ADDRESS]. Відповідно до довідки Хутір-Будилівської сільської ради від 23.11.2015р., позивачка [PERSON] працює вихователем у ДНЗ "Дзвіночок" (наказ № 28 від 01.10.2014р.). 21.05.2014р. позивачці видано закордонний паспорт [NUMBER], темін дії якого закінчується 21.05.2024р. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Абзацами 1,2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до абз.9 п.п.2, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з пояснень позивачки, вона має намір поїхати з дитиною за кордон для відпочинку та оздоровлення, однак відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовувували його відмову, він не наводить. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що відмова відповідача щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон є безпідставною, такою, що суперечить інтересам дитини. На підставі вищенаведеного, з врахуванням обставини справи та інтересів неповнолітнього [PERSON], [INFO], потребі оздоровлення, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, суд вважає, що позов частково підставний та підлягає до часткового задоволення, а тому слід визнати безпідставною відмову відповідача про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітнього сина [PERSON], а також надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] разом з мітір'ю [PERSON] до країн Шенгенської групи та Європейського союзу без згоди батька [PERSON] на період з 01.05.2016р. по 31.08.2016р. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивачки у розмірі пропорційному до розміру позовних вимог, у задоволенні яких позивачці відмовлено, тобто у розмірі 162,40 грн. На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст. 19, 141, 150, 155, 157, 160 СК України, ст.313 ЦК України, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 4 Закону України «Про порядок виїздуз України та в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: partial