Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

05 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить в стягнути відповідача - [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.03.2006 року в розмірі 28634,46 грн., а також судові витрати пов'язані зі сплати судового збору. Крім того позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 200,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.03.2006 року, [PERSON] отримав кредит у позивача в розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов кредитного договору позичальник - [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, винагородою та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж). Зобов'язання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки від 22.03.2011 року, укладеним з поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС"у Комінтернівському районі міста Харкова. Згідно із зазначеним договором, поручитель та боржник відповідають перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" як солідарні боржники. Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] вищевказані грошові кошти. У порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.07.2013 року в нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 28834,46 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути виниклу заборгованість з відповідачів відповідно до умов кредитного договору та договору поруки, а також стягнути з [PERSON] понесені позивачем судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх в повному обсязі. Крім цього представник позивача зазначив, що проти розгляду справи в заочному порядку він не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС», в особі філії «ТОВ «Українське Фінансове Агентство «ВЕРУС» у Комінтернівському районі міста Харкова» та відповідач- Шагінян А.Л. в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13.03.2006 року, [PERSON] отримав кредит у позивача в розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеного договору, Кредитний договір складається із зави позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до умов, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором , яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. Зобов'язання [PERSON] за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки від 22.03.2011 року, укладеним з поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС", в особі філії "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС"у Комінтернівському районі міста Харкова. Згідно із зазначеним договором, поручитель та боржник відповідають перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"як солідарні боржники. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором, встановлено, що [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 31.07.2013 року в нього виникла заборгованість в розмірі 28834 грн. 46 коп. Крім того, як вбачається з вищезазначеного розрахунку заборгованості, остання оплата в рахунок погашення заборгованості здійснена 20 квітня 2007 року. Відповідно до ст. 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги ( ст. 266 ЦК України). Ст. 259 ЦК України визначає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За змістом п. 31 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 частини тринадцятої ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). За приписами ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За таких обставин право вимоги у Банку відносно виконання зобов'язань боржником виникло з моменту настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором, коли позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права на повернення кредитних коштів. Згідно з ст.. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Оскільки з наданих позивачем документів, а саме : з заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг, кінцевого терміну повернення кредитних коштів та строк дії картки не вбачається, у зв'язку з чим початком перебігу строку позовної давності слід вважати 21 квітня 2007 року. Позивач не просив поновити строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором та не надав обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин його пропуску. Обставин, які б свідчили про зупинення, переривання або збільшення позовної давності матеріали справи не містять. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом 05 грудня 2013 року, а строк звернення до суду сплинув 21 квітня 2010 року суд застосовує позовну давність до заявлених вимог та відмовляє в задоволені позову . Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed