Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вищезазначеним позовом. Позов мотивував тим, що 17 жовтня 2008 року його було звільнено відповідачем з роботи з підстав, передбачених\~ст.36 КЗпП України. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 13 березня 2009 року\~\~з відповідача стягнуто на його користь 2872, 03 гривень компенсації за невикористану відпустку та 2141, 49 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Посилаючись на те, що відповідач добровільно рішення суду не виконує, просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2009 року по 12.01.2016 року в розмірі 62182, 40 гривень та 30 081, 12 гривень моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення збільшених позовних вимог заперечила, мотивуючи тим, що статтею 116 КЗпП України визначений обов"язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату, а не компенсацію за невикористані відпустки, як зазначає позивач. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 13 березня 2009 року\~\~з відповідача стягнуто на користь [PERSON] 2872, 03 гривень компенсації за невикористану відпустку та 2141, 49 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішення суду набрало законної сили 23.04.2009 року (а.с.5). Виконавчий лист про стягнення з відповідача присуджених сум було передано для примусового виконання до відділу ДВС Воловецького РУЮ, проте, як слідує з відповіді начальника відділу №5315/09-30 від 19.11.2015 року заборгованість [PERSON] не виплачена по сьогоднішній день (а.с.43-46). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною Законом № 475/97-ВР ( 475/97-ВР ) від 17.07.97 р., задекларовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. При цьому, сама по собі відсутність коштів у роботодавця для виплати належних працівникові сум не є підставою для невиконання рішення суду (справа "Баландіна проти України" (заява № 16092/05, рішення від 6 грудня 2007 року, "Батрак проти України» (заява № 50740/06, рішення від 18 червня 2009 р., «Білецька проти України» (заява № 25003/06, рішення від 10 грудня 2009 року). Частиною 1 ст. 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний при звільненні працівника провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З врахуванням норм цієї статті, суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що статтею 116 КЗпП України визначений обов"язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату, а не компенсацію за невикористані відпустки, оскільки в статті йде мова про "виплату всіх сум, що належать працівнику від підприємства", а статтею 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати визначена, як основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки); додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці: доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати: виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми) В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в цій статті, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в частині 5 пункту 25 постанови від 24.12.1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації кошти у визначені\~ст. 116 КЗпП України\~строки, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не\~\~доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином суд приходить до висновку про доведеність підстав для відповідальності відповідача за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 01.02.2009 року по 12.01.2016 року та стягнення з нього на користь позивача суми середнього заробітку за вказаний період. При визначенні середнього заробітку позивача суд керується ст.27 Закону України "Про оплату праці" та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, зокрема, абз.3 п.2, якого передбачає, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов"язана виплата. Згідно з абз.1 п.8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період. Додатком до листа Мінпраці та соціальної політики України від 18.09.2007 року №6884/0/14-07/13 визначено, що в серпні 2008 року кількість робочих днів становила 20 днів, а у вересні 2008 року- 22 дні. Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 17.10.2008 року, середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за серпень і вересень 2008 року (серпень 2008 року- 780,03 грн+ вересень 2008 року- 719, 45 грн ) / (20 +22) =35, 70 грн. Кількість робочих днів, які входять до розрахункового періоду складає: 2009 рік- з 01.02.2009 року по 31.12.2009 року- 231 день; 2010 рік- з 01.01.2010 року по 31.12.2010 року- 251 день; 2011 рік- з 01.01.2011 року по 31.12.2011 р- 250 днів; 2012 рік- 251 день; 2013 рік- 251 день; 2014 рік- 251 день; 2015 рік- 251 рік; 2016 рік- з 01.01.2016 по 12.01.2016 року- 6 робочих днів- всього- 1742 робочих днів. Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 62189, 40 гривень (1742 р.д.х 35, 70 грн), які слід стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то у відповідності з положенням ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачем [PERSON] не надано суду доказів на обгрунтування завданої йому моральної шкоди, дані вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв"язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог- в розмірі 622 (шістсот двадцять дві) гривні (на підставі Закону України "Про судовий збір" в редакції, чинній на момент звернення з позовом -від 01.09.2015 року).

Outcome: approved