Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON] , [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] з реєстраційного обліку за цією адресою. В обґрунтування позову зазначала, що вона є співвласником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У даному будинку зареєстровані вона, позивач [PERSON] , та відповідачі у цій справі: її дочка [PERSON] , зять [PERSON] та онуки [PERSON] і [PERSON] , які фактично з 2007 року за вказаною адресою не проживають без поважних причин, їхні особисті речі у будинку відсутні, жодних витрат по утримання будинку вони не несуть, комунальні послуги не сплачують, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов. Відповідачі постійно проживають за кордоном у місті Макдавелл, провінція Саскачеван, Канада, де мають власний будинок, наміру повертатися в Україну вони не мають. Проти зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , вони не заперечують, добровільно знятися з реєстраційного обліку за цієї адресою вони не можуть, оскільки не мають можливості приїхати в Україну та особисто звернутися в міграційну службу для вирішення даного питання. Реєстрація відповідачів у житловому будинку порушує її права як власника будинку, оскільки вона не може оформити субсидію та отримати пільги на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином за їхнім зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов і заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду вони не подавали. Треті особи: Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області та Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, у яких просили суд розглянути справу без участі їхніх представників. З`ясувавши думку сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить сторонам у даній справі: позивачу [PERSON] , [INFO] , її дочці [PERSON] , [INFO] , зятю [PERSON] , [INFO] , онукам [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Усім їм на підставі договору купівлі-продажу будинку від 14 листопада 2003 року за р. № 2836 належить по 1/6 частки будинку, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08 січня 2004 року. Також позивачу [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , належить 1/6 частка будинку, про що свідчать свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 квітня 2008 року та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 травня 2008 року. Із акта обстеження житлово-побутових умов, складеного 10 вересня 2018 року депутатом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Гришком В.М., видно, що позивач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою їй належить земельна ділянка площею 0,30 га. Будь-яких доходів, крім пенсії, не має. Проживає у будинку одна. Із липня 2007 рокуїї дочка [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] та їхніми неповнолітніми дітьми: сином [PERSON] , 2001 року народження, та дочкою [PERSON] , 2003 року народження, у вказаному будинку фактично не проживають, так як з цього часу вони постійно проживають у Канаді. Із довідки за № 1855 від 11 вересня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, вбачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте фактично з липня 2007 року по даний час за даною адресою вони не проживають. Із довіреності від 27 вересня 2018 року, посвідченої нотаріусом Абрамець Пітер Ендрю у місті Принс-Альберт провінції Саскачеван, Канада, видно, що цією довіреністю відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які постійно проживають у місті Макдавелл, провінція Саскачеван , Канада, уповноважили [PERSON] , позивача у цій справі, бути їхнім представником, з усіма необхідними повноваженнями з питань проведення дій щодо зняття їх з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Із заяв [PERSON] і [PERSON] від 19 жовтня 2018 року, поданих до Броварського відділу Державної міграційної служби України, посвідчених зазначеним нотаріусом у Канаді, видно, що вони з 2013 року є громадянами Канади, з поважних причин вони не можуть прибути в Україну, тому просять зняти їх та двох їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] , 2001 року народження, та [PERSON] , 2003 року народження, з реєстрації їхнього місця проживання в Україні за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданого суду у справі висновку Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області від 26 грудня 2018 року за № 2120/01-12, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 11 грудня 2018 року розглянуто питання щодо права користування неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що вони уже 11 років, з липня 2007 року, проживають разом зі своїми батьками у місті Принс -Альберт, провінція Саскачеван, Канада, на даний час прибути в Україну змоги не мають, нотаріально посвідченою довіреністю батьки неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] уповноважили позивача [PERSON] вирішити питання про зняття їхніх дітей з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, проти чого Орган опіки та піклування не заперечує. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із вимогами ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 висловив правову позицію та зазначив, що ст. 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У ч. ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно із абз. 13 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 7 зазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації. Разом із заявою особа подає документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження. Листом від 30 жовтня 2018 року за вих. № 2596 виконавчий комітет Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області як орган реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування у знятті з реєстрації місця проживання відповідачів за заявою їхнього уповноваженого представника [PERSON] відмовив, оскільки не надано паспортів України [PERSON] та [PERSON] , а у неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] вони відсутні взагалі. За змістом ч. 1 ст. 33 Конституції України, ч. 1 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Конституційний Суд України у п. 9 Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). Судом встановлено, що відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , постійно проживають тривалий час у місті Макдавелл, провінція Саскачеван, Канада, прибути в Україну для зняття їх з реєстраційного обліку за зазначеним місцем проживання можливості не мають, проти зняття їх з реєстрації місця проживання за вказаною вище адресою не заперечують, про що надали відповідні заяви компетентним органам України. Враховуючи встановлені обставини та зазначені правові норми, слід дійти висновку, що зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, у тому числі неповнолітніх дітей, у даному випадку не порушить їхніх прав та інтересів, оскільки вони залишаються співвласниками зазначеного житлового будинку. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у належному їм на праві спільної часткової власності житловому будинку [ADDRESS] не проживають з липня 2007 року, витрат по утриманню даного будинку не несуть, виявили бажання бути знятими з реєстрації їхнього місця проживання за вказаною адресою, подати особисто відповідні заяви та документи (паспорта) для зняття їх з реєстрації місця проживання до компетентних органів не можуть, реєстрація місця проживання відповідачів у будинку порушує права позивача як співвласника даного будинку та ускладнює отримання нею субсидії щодо оплати житлово-комунальних послуг, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved