Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру № 13, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 94, 75 кв.м., втому числі жила площа - 57, 70 кв.м. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що з серпня 1997 року тривало, добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується вищезазначеною квартирою як своєю власною. На думку позивача, вона добросовісно заволоділа квартирою, оскільки була обізнана про те, що є власником квартири та не знала, що без належних правових підстав володіє нею. Відкритість володіння позивачем квартирою полягає в тому, що з серпня 1997 року і до теперішнього часу нею було зроблено ремонт, придбано необхідні меблі та інші аксесуари в спірну квартиру, встановлені кондиціонери та повністю облаштовано квартиру для власного проживання. Також позивач та її сім'я постійно проживали в цій квартирі, сплачували платежі за комунальні послуги, позивач оформила телефон та кабельне телебачення на свого чоловіка [PERSON]. У позивача ніколи не виникало сумнівів щодо правомірності володіння та користування квартирою, всі її дії були спрямовані на покращення та облаштування квартири, яку вона завжди вважала своєю. Володіння має відкритий характер, є очевидним для всіх мешканців будинку, друзів, рідних та інших, хто міг це бачити, знати або цікавився. Давність володіння квартирою позивачем, а отже, фактичний час перебування у володінні та користуванні квартирою, почався з серпня 1997 року та наразі триває та складає більше 10 років і є безперервним. Протягом всього періоду проживання позивача в квартирі відповідачі не оскаржували право на користування та володіння квартирою позивачем, жодних письмових та/або усних звернень чи вимог до позивача з приводу неправомірного володіння майном не надходило. Позивач посилається на те, що вона була обізнана про те, що є власником квартири та не знала, що безпідставно володіє квартирою, оскільки володіння квартирою не давали жодного сумніву щодо правомірності її володіння; володіння має відкритий характер, є очевидним для всіх мешканців будинку, друзів, рідних та інших, хто міг це бачити, знати або цікавився; фактичний час перебування у володінні та користуванні квартирою складає більше 10 років і є безперервним, позивач заволоділа та володіє квартирою за умов: добросовісності, відкритості та безперервності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], її представник, який одночасно є і представником відповідача [PERSON], позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечували. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], вивчивши надані письмові докази у сукупності та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що починаючи з серпня 1997 року позивач та її сім'я добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується вищезазначеною квартирою як своєю власною. Протягом всього цього часу позивач несла тягар з утримання спірної квартири. Матеріали справи містять квитанції про сплату позивачем комунальних послуг, електроенергії, послуг холодного та гарячого водопостачання, опалення, послуг кабельного телебачення тощо за період часу з 2001 року по дату подання позову. Також матеріали справи містять копію договору № 48753/2685976 про надання послуг електрозв'язку від 22.08.2001, укладеного між чоловіком позивачки - [PERSON] та ВАТ "Укртелеком", з приводу надання послуг електрозв'язку за адресою спірної квартири; копію договору № 6382565 на виконання робіт по технічному обслуговуванню кабельної системи колективного прийому телебачення (КСКПТ) від 01.04.2000, укладеного між чоловіком позивачки - [PERSON] та ВАТ "ІВК", з приводу надання виконання відповідних робіт за адресою спірної квартири. Окрім цього, матеріали справи містять документи за період часу 1998-2000 роки, що підтверджують придбання будівельних матеріалів, проведення будівельних робіт, придбання меблів, побутової техніки, аксесуарів для облаштування спірної квартири саме позивачем. Обставини, що із серпня 1997 року позивач та її сім'я постійно проживали в спірній квартирі, зробили в ній ремонт, сплачували комунальні платежі, встановленні рішенням апеляційного суду міста Києва від 02.12.2015, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.03.2016 та копії яких містяться в матеріалах справи. Вказаних обставин не заперечили, а навпаки підтвердили в судовому засіданні відповідач [PERSON], її представник, який одночасно є і представником відповідача [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивача, проживає у квартирі № 4 за однією з позивачем адресою у сусідньому під'їзді. Показав, що приблизно з 1998 року у спірною квартирою володіє і користується сім'я [PERSON]. З того часу йому відомо, що у спірній квартирі проживала лише сім'я [PERSON], інші особи там не з'являлися. З вікон його квартири видно вікна квартири позивача, а тому йому достеменно відомо, що позивач з сім'єю там постійно проживають, оскільки він постійно бачить в їх вікнах світло. Окрім цього, позивач, починаючи з 1998 року, постійно бере участь в утриманні та облаштуванні місць загального користування їх будинку, прибудинкової території, зокрема брала участь у ремонті під'їзду, встановленні домофону, оформленні газонів на прибудинковій території тощо. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього (п. 6 інформаційного листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав"). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ визначив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності (п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Під час розгляду справи судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що володіння позивачем спірною квартирою є добросовісним, оскільки позивач при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння позивачем спірною квартирою є відкритим, оскільки позивач не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння позивачем спірною квартирою є безперервним, оскільки воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказів. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що заявлений позивачем позов є обґрунтованим, позовні вимого доведені належними, допустимими та достовірними доказами, тому заявлений позивачем позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved