Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 28 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк», банк), яке є правонаступником всіх прав та обовязків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна») та [PERSON] (далі [PERSON]) був укладений кредитний договір № CM-SME300/096/2006, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 485\~000,00 доларів США. Крім того, 23 травня 2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-300/0254/2007, згідно з умовами якого банківською установою йому було надано у тимчасове користування грошові кошти в сумі 91\~050,30 доларів США. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором від 23 травня 2007 року між банком та [PERSON] (далі [PERSON]В.) було укладено договір поруки № SR-300/0254/2007, відповідно до якого відповідач прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] всіх боргових зобовязань перед банком за кредитним договором № CL-300/0254/2007. У поданому до суду позові позивач також посилався на те, що 29 листопада 2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-301/697/2007, за умовами якого банком було надано у тимчасове користування грошові кошти в сумі 198\~000,00 доларів США. У подальшому 10 грудня 2010 року між банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю за кредитними договорами, зокрема й договорами № CM-SME300/096/2006 від 28 листопада 2006 року, № CL-300/0254/2007 від 23 травня 2007 року, № ML-301/697/2007 від 29 листопада 2007 року та договором поруки № SR-300/0254/2007 від 23 травня 2007 року, а тому позивач посилається на те, що до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів. Попри взяті на себе зобовязання позичальник та поручитель не виконують умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим утворилася заборгованість у визначеному позивачем розмірі. Зокрема, у звязку із невиконанням кредитних зобовязань за відповідачами існує заборгованість у наступному розмірі: 1.за кредитним договором № CM-SME300/096/2006 від 28 листопада 2006 року- у розмірі 207\~204,74 доларів США, що дорівнює 4\~742\~916,49 грн.; 2.за кредитним договором № CL-300/0254/2007 від 23 травня 2007 року у розмірі 20\~638,75 доларів США, що дорівнює 472\~420,98 грн.; 3.за кредитним договором № ML-301/697/2007 від 29 листопада 2007 року в розмірі 140\~240,78 доларів США, що дорівнює 3\~210\~111,45 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі за указаним позовом. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року залишено без задоволення апеляційну скаргу відповідача [PERSON], а ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі без змін. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями указану справу для розгляду автоматизованою системою розподілено судді Черновському Г.В., але у звязку із звільненням указаного судді з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи, яка згідно із протоколом від 03 жовтня 2016 року передана для розгляду судді Ходаківському М.П. Ухвалою від 04 жовтня 2016 року суддею Ходаківським М.П. прийнято справу до свого провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19 жовтня 2016 року. Представником позивача [PERSON] через канцелярію суду надано заяву про розгляд справи без його участі, предявлені позовні вимоги представник позивача підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за адресою, визначеною адресно-довідковим підрозділом ГУДМС у Дніпропетровській області (а.с. 123, 156, 158, 160-164), причини неявки не повідомили. Суд також звертає увагу на те, що поштова кореспонденція відповідачу [PERSON] направлялася також і на адресу її реєстрації згідно з паспортними даними: [ADDRESS]. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Ураховуючи, що розгляд справи триває значний час, відповідачі належним чином повідомлялися про призначені у справі судові засідання, а також зважаючи на те, що відповідачем [PERSON] подавалася апеляційна скарга на ухвалу суду про відкриття провадження у справі, тобто сторони знали про існування відповідного спору у провадженні суду, судом визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності за правилами ст. 169, ч. 1 ст.\~224 ЦПК України. Частиною 2\~ст. 197 ЦПК України\~передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Слід також зазначити, що відповідачем, який у позовній заяві визначена як [PERSON], в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції подано відомості про укладення шлюбу 14 лютого 2014 року із [PERSON] та зміну прізвища на «Баширова», а тому суд у рішенні зазначає її анкетні дані як [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 28 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME300/096/2006, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 485\~000,00 доларів США. Згідно з умовами цього договору датою остаточного повернення кредиту є 27 листопада 2013 року та встановлено плаваючу процентну ставку за користування коштами: фіксований відсоток (5,5%)+FIDR (а.с. 8-16). Також судом установлено, що 23 травня 2007 року між зазначеним банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-300/0254/2007, згідно з умовами якого банком було надано позичальнику кредит в сумі 91\~050,30 доларів США із визначенням у договорі, що остаточною датою повернення кредиту є 23 травня 2013 року, та встановлено фіксовану процентну ставку за користування коштами у розмірі 11,99 % (а.с. 17-23). Крім того, 29 листопада 2007 року між указаним банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML-301/697/2007 від 29 листопада 2007 року, за яким банком було надано йому у тимчасове користування на умовах кредиту грошові кошти в сумі 198\~000,00 доларів США та визначено дату остаточного повернення кредиту до 29 листопада 2017 року із сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 13,99 % (а.с. 24-33). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № CL-300/0254/2007 від 23 травня 2007 року між банком та [PERSON] цього ж дня було укладено договір поруки № SR-300/0254/2007, відповідно до якого відповідач прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] його боргових зобовязань перед банком за кредитним договором № CL-300/0254/2007 (а.с. 34-35). Як вбачається із матеріалів справи, 10 грудня 2010 року між банком (Продавець) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Покупець) було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, перелік яких міститься у додатку 1 до цього договору, а покупець приймає такий кредитний портфель та зобовязується сплатити на користь продавця винагороду. Пунктом 3.3. цього договору визначено, що покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій. Відповідно до додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10 грудня 2010 року під № 579-581 до визначеного сторонами переліку включено й договори № CM-SME300/096/2006 від 28 листопада 2006 року, № CL-300/0254/2007 від 23 травня 2007 року, № ML-301/697/2007 від 29 листопада 2007 року (а.с. 36-75). Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, згідно зі ст. 514 вказаного кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ ОТП Банк щодо права вимоги до відповідачів за кредитними договорами та договором поруки. Відповідач [PERSON] не виконав умови кредитних договорів, погашення сум отриманого кредиту у повному обсязі не здійснив, чим порушив зобовязання. У звязку із невиконанням кредитних зобовязань за відповідачем існує заборгованість (а.с. 76-78), а саме: 1.за кредитним договором № CM-SME300/096/2006 від 28 листопада 2006 року- у розмірі 207\~204,74 доларів США, що дорівнює 4\~742\~916,49 грн.; 2.за кредитним договором № CL-300/0254/2007 від 23 травня 2007 року у розмірі 20\~638,75 доларів США, що дорівнює 472\~420,98 грн.; 3.за кредитним договором № ML-301/697/2007 від 29 листопада 2007 року в розмірі 140\~240,78 доларів США, що дорівнює 3\~210\~111,45 грн. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У порушення зазначених норм закону та умов укладених кредитного договору і договору поруки відповідачі свої зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконали, у звязку із чим утворилася заборгованість. Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним способом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Цивільним кодексом передбачено можливість визначення зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України договір укладений сторонами, містить умови, які повинні виконуватися. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованостіта стягнути з указаних відповідачів на користь товариства заборгованість у визначеній у позові сумі, оскільки відповідачами в ході вирішення спору не надано доказів сплати і погашення в установленому законодавством порядку заборгованості. Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 14 постанови від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України). У зв'язку з наведеним не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. З огляду на те, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті стягнення процентів за банківським вкладом (стаття 1061 Цивільного кодексу України) здійснюється також в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, зважаючи на те, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості саме у визначеній договором іноземній валюті із обрахунком її у гривневому еквіваленті, тому заборгованість підлягає стягненню саме у такому порядку. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог щодо кожного із відповідачів. При визначенні розміру суми судового збору, що підлягає стягненню із кожного із відповідачів, суд виходить із наступного розрахунку. Так, при предявленні позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 126\~436,94 грн. Позовні вимоги до відповідачів як солідарних боржників предявлено і задоволено на суму 472\~420,98 грн. (1,5 % складає 7086,31 грн.), а тому в частині цих позовних вимог з кожного з відповідачів підлягає стягненню по 3543,16 грн., сума сплаченого судового збору, що підлягає стягненню лише із відповідача [PERSON] складає 119295,42 грн. (4742916,49 грн.+3210111,45 грн.X1,5%=119295,42 грн.), а у цілому з [PERSON] 122838,58 грн., з [PERSON] 3543,16 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved