Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою (уточненою) про визнання договору оренди належних їй земельних ділянок такими, що припинили свою дію у зв'язку з закінченням терміну дії, посилаючись на те, що 01 січня 2007 року між ними та ТОВ "Супіна Агро" були укладені договори оренди землі, які були зареєстровані у Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр земельного кадастру" Після отримання договорів, ними було виявлено невідповідність договірних умов, а саме - строк дії договору, який було обумовлено між сторонами "5 років", в договорі відповідач самовільно змінив "25 років". Зважаючи, що з боку відповідача були порушені їх права та законні інтереси, вона звернулася до Лозівського МВ ГУМВС України у Харківській області. Наслідком її звернення стало порушення кримінальної справи. Помилку було виправлено шляхом укладення сторонами 30.06.2008 року додаткових угод до договору оренди про розірвання договору оренди земельних ділянок з 31.12.2011 року. Для здійснення реєстрації цих угод вони звернулися до міськрайонного управління Держкомзему у місті Лозова Лозівському районі Харківської області, але їй були повернені документи та вона була повідомлена про неможливість реєстрації цих угод у зв'язку з відсутністю другого примірника договорів оренди земельної ділянки, який в свою чергу знаходиться у відповідача. Відповідач в добровільному порядку надати документи або повернути земельну ділянку відмовляється. В зв'язку з чим просить визнати договір таким, що припинив свою дію, у зв'язку із закінченням терміну дії. Крім цього просить зобов'язати відповідача по справі передати їй спірні земельні ділянки за актом прийому-передачі та стягнути з відповідача по справі на її користь судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак її інтереси в суді представляла представник [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Супіна Агро» в жодне судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Неодноразово надсилав до суду заяви про відкладення судових засідань та визнання неявки представника відповідача поважними, однак не надав жодного доказу в підтвердження поважності неявки в судове засідання. Проти позову заперечував в повному обсязі. Згідно до положення ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Основу правового регулювання оренди земельних ділянок становлять Земельний Кодекс України /далі ЗК/, Цивільний Кодекс України /далі ЦК/, Закон України від 6 жовтня 1998 р. /в редакції Закону України від 2 жовтня 2003 р. № 1211-1У /з наступними змінами/ «Про оренду землі» /далі Закон № 1211-1У/. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оренда земель це окрема форма використання земельної ділянки, яка передбачає передачу, що оформляється нотаріально посвідченим договором, власником /державою, громадянином чи юридичною особою/ земельної ділянки у тимчасове строкове володіння та користування орендаря за плату для здійснення підприємницької чи іншої діяльності з привласненням останнім одержаної продукції і доходів. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником двох земельних ділянок площею 5.5920 гектарів та 5.5920 гектарів в межах згідно з планом, які розташовані на території Перемозької сільської ради, КСП ім. Калініна та надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державними актами на право приватної власності на землю серії Р2 № 743060 виданого Лозівською районною державною адміністрацією ради народних депутатів 21 лютого 2003 року №40 та серії Р2 № 743059 виданого Лозівською районною державною адміністрацією ради народних депутатів 21 лютого 2003 року №40. (а.с.№65,69). 01.01.2007 року між [PERSON] та ТОВ "Супіна Агро" було укладено договори оренди № 138, 139, які були зареєстровані в Державному реєстрі ДП «Центр ДЗК при ДКУ по ЗР» в Лозівському районному відділі 31.05.2007 року за реєстровими номерами 040767700253 та 040767700278. (а.с.№6-8,12-14). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеними, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації /ст. 18 ЗУ «Про оренду землі» /. З матеріалів справи вбачається, що договори оренди землі, укладені у письмовій формі, пройшли відповідну державну реєстрацію. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року, питання про дострокове припинення користування землею на умовах оренди вирішується шляхом пред'явлення позову про розірвання договору. Із пункту 3.1 статті 3 вищевказаних договорів оренди вбачається, що земельні ділянки були надані в оренду на "25 років". Пунктами 9.2, 7.3 Договору передбачено, що його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Пунктом 9.3 Договору, зазначено, що його дія припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду, а також з інших підстав, визначених законом. Після закінчення строку оренди, орендар повинен повернути земельну ділянку Орендодавцю у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому одержав її в оренду. Відповідно до ст. 654 Цивільного Кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного Кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 30.06.2008 року між [PERSON] та ТОВ «Супіна-Агро» були укладені угоди б/н /далі - Угода/ про розірвання договору оренди земельної ділянки № 138 та 139 від 01.01.2007 року, згідно умов яких, сторони дійшли взаємної згоди щодо розірвання договору оренди землі № 138 та 139 з 31.12.2011 року.(а.с.№9,10). Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, зміни до договору оренди землі набирають чинності в такому ж порядку, тобто після їх державної реєстрації. З метою самостійного здійснення державної реєстрації Угоди, позивачами до міськрайонного управління Держкомзему у м. Лозова і Лозівському районі Харківської області було подано заяву про проведення реєстрації угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки. Позивачам було відмовлено у реєстрації та повернуто документи, оскільки відсутня можливість зареєструвати дану Угоду, в зв'язку з ненаданням відповідачем одного примірника Договору про оренду земельної ділянки, що є однією з необхідних умов при реєстрації вказаної додаткової угоди. Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті, суд вважає, що дана угода, яка підписана орендодавцем та орендарем у межах своїх повноважень, може бути визнана письмовим доказом у підтвердження того факту, що договір оренди земельної ділянки був укладений на "5 років", а вказані в договорі "25 років" є механічною опискою. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до змісту ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Отже, оскільки відповідачем не визнається право позивача на припинення оренди, виходячи з вищевказаного, суд вважає, що право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання договорів оренди земельної ділянки такими, що припинили свою дію, у зв'язку із закінченням терміну дії, оскільки позивачем надано обґрунтовані доводи та докази в матеріалах справи, які свідчать про закінчення терміну дії договорів, відповідно до пункту 7 частини 2 статті 16 Цивільного Кодексу України. Із матеріалів справи вбачається, що договори оренди земельної ділянки, укладені між [PERSON] та ТОВ «Супіна Агро» 01 січня 2007 року строком на 5 років, на даний час є такими, що припинили свою дію. Таким чином подальше використання земельної ділянки відповідачем порушуються законні права позивачів як власника, та такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і є по своїй суті противоправними. Згідно п. 22-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, що при вирішенні спорів про право користування чужою земельною ділянкою як для сільськогосподарських потреб, так і для забудови слід виходити зі ст. 101 ЗК України, яка передбачає, що право на таке користування виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися нею для сільськогосподарських потреб або для забудови відповідно до ЦК України. Зазначене право припиняється у разі спливу строку, на який надано право користування. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Так, пунктом 1.9.2 Договору, передбачено, що його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Пунктом 9.3 Договору, зазначено, що його дія припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, за рішенням суду, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Також, згідно п.7.3 Договору, після закінчення строку оренди, Орендар повинен повернути земельну ділянку Орендодавцю у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому одержав її в оренду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів, оскільки в судовому засіданні та з матеріалів справи вбачається, що відповідачем порушені вимоги чинного законодавства,оскільки шляхом укладення додаткових угод сторони досягли взаємної згоди щодо розірвання договору оренди земельних ділянок. Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved