Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до Слов`янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за усною домовленістю придбала будинок, який розташований по [ADDRESS] , однак документи на майно не збереглися. З січня 2011 року [PERSON] разом з родиною проживає у вказаному будинку, за по господарською книгою є головою домогосподарства, а право власності на дане майно ні за ким не зареєстровано. Придбане майно побудоване у 1957-1960 роках, не є самочинним і на той час не потребувало державної реєстрації та прийняття його в експлуатацію. На даний житловий будинок виготовлено технічний паспорт з індивідуальними характеристиками будівлі, який не являється аварійним. Позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнають. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. При цьому досліджені наступні матеріали справи, яким надана відповідна оцінка. Згідно виписки з погосподарської книги, які належним чином засвідчені виконкомом Слов`янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №61 від 14 квітня 2020 року головою д/г та його власником по [ADDRESS] являється [PERSON] , яка у ньому проживає разом з двома синами. Номер об`єкта ПГО 0736 в по господарській книзі №7 відкритий на [PERSON] Довідка КП «Комунсервіс» Межівської селищної ради Дніпропетровської області» свідчить, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно довідки виконавчого комітету Зорянської сільської ради №61 від 27 лютого 2020 року [PERSON] з 01 січня 2011 року проживає по [ADDRESS] , що також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №2 від 15 квітня 2020 року. Технічним паспортом,\~виготовленим КП\~«Комунсервіс» Межівської\~селищної ради\~Дніпропетровської області»\~25\~березня 2020\~року підтверджується,\~що житловий\~будинок по\~ [ADDRESS] \~аварійним не\~визнано,\~що не потребує прийняття його в експлуатацію, оскільки збудований в 1960 році, тобто до набрання чинності\~постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449\~(449-92-п) «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Законодавством, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", не передбачалося проведення державної реєстрації нерухомого майна, побудованого в 1957 році. Відповідно до вказаних нормативних актів підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів. Таким чином, ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Крім того, положення ЦК УРСР 1963 року також не пов`язували виникнення такого права з його обов`язковою реєстрацією. А Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, взагалі не передбачала здійснення державної реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, що знаходились в сільській місцевості. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно\~ст. 120 ЦК УРСР\~майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно постанови Ради Міністрів УРСР №105 від 11 березня 1985 року в 198501988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян. Яким ці будинки належали. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих рад. В судовому порядку право власності на майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення прав власності в іншому порядку. Відповідно до ч. 1, 3, 4\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Положенням ч.4 ст.206\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень\~ст.80 ЦПК України докази в їх сукупності,\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved