Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини посилаючись на те, що вони з відповідачкою познайомилися більше 8 років тому, зустрічалися не довго, однак між нами виникли близькі стосунки, і після трьох місяців остання повідомила його, що вагітна і у них буде дитина. Після такої звістки, він запропонував, щоб відповідачка переїхала проживати до нього, так вони і зробили, однак шлюбу не реєстрували, бо вважали, що штамп в паспорті не головне. [INFO] народився їх син - [PERSON] . [INFO] у церкві "Зіслання Святого Духа" (УГКЦ Бучацька Єпархія) в смт. Заводське Чортківського району відбулось хрещення сина, що підтверджується свідоцтвом таїнства Хрещення, згідно якого батьком [PERSON] значиться: [PERSON] , а хресними батьками: [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що до виповнення сину 4 років вони проживали однією повноцінною сім`єю, він піклувався про сина, проводив із ним час, турбувався про його здоров`я і повноцінний розвиток. Після того, як сину виповнилось 4 роки, відповідачка почала прислухатись до своїх подруг, яким він не подобався, і через це в нас почались постійні сварки, непорозуміння, наслідком яких став переїзд відповідачки і фактичне припинення нашого спільного проживання. Однак, його з відповідачкою стосунки донедавна не заважали приймати активну участь в житті сина: бути з ним, спілкуватись, бачитись, забирати його зі школи, відвідувати батьківські збори, допомагати матеріально, відвідувати спільно з відповідачкою лікаря - педіатра [PERSON] , за послуги якого завжди розраховувався він особисто, забирати сина до себе чи до його бабусі (його мами). 30 червня 2019 року їх син під час урочистої літургії приступав до першого причастя в церкві Св. Апостола Андрія Первозванного (УПЦ КП) в смт.Заводське, Чортківського району, про що в мене збереглась памятка першої святої сповіді та урочистого причастя. Від народження сина він вважає себе його батьком, піклувався про нього та цікавився його життям та здоров`ям. Відповідачка у свідоцтві про народження сина записала батьком уявну особу за своєю вказівкою, а саме: [PERSON] , в силу вимог ч. 1 ст. 135 СК України. На той момент вона мотивувала свої дії тим, що вони не в шлюбі, не одружені, і вона хоче отримувати допомогу від держави, як самотня мама, ну і що це буде непоганий додатковий дохід до їх сім`ї. Тому, на той момент він не подав до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини. Раніше жодних непорозумінь з приводу моєї участі в житті сина, як батька не було, він завжди цікавився сином, проводив з ним час, приводив та забирав із садочка, пізніше із школи, оплачував необхідні батьківські внески, робив все від мене залежне, щоб син відчував, що в його житті є батько, який його любить і опікується ним. Однак ось уже кілька місяців відповідачка чинить мені перешкоди в спілкуванні із сином, налаштовує сина проти нього, не допускає спільних побачень, прогулянок, не дає можливості забирати його до себе, до бабусі, забороняє забирати зі школи, і взагалі, складається таке таке враження, хоче викреслити батька з життя сина. Такі дії відповідачки є для нього незрозумілими. На його доводи що спілкування сина з батьком, підуть дитині тільки на користь і сприяють його нормальному розвитку, як особистості, відповідачка не реагує, говорить що він дитині ніхто, і тільки вона вирішує, що для сина добре, а що погано. З метою добровільного, позасудового врегулювання питання визнання батьківства, він спробував запросити відповідачку до Чортківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області для спільної подачі заяви про визнання батьківства та внесення відповідних змін до актового запису про народження нашого сина, однак відповідачка, нажаль, дане звернення проігнорувала, відповіді не надала, до відділу РАЦС не з`явилася, свідоцтва про народження дитини не принесла. Також на адвокатський запит №1 від 30.07.2019 року, Чортківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області дав відповідь №983/03.1-01-09.6 від 31.07.2019 року, в якій фактично відмовив в наданні інформації щодо відомостей, які внесені до актового запису про народження [PERSON] . Підтвердити факт батьківства можуть також багато свідків, явку яких до суду забезпечить самостійно. Происть ухвалити рішення, яким визнати його, [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженця с. Залісся, Чортківського району Тернопільської області, громадянина України, жителя [ADDRESS] , батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Зобов`язати Чортківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , записавши батьком [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , уродженця с. Залісся, Чортківського району Тернопільської області, жителя [ADDRESS] , громадянина України. Змінити прізвище дитини [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я та по-батькові залишити без змін. 12 грудня 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю, щомісячне стягнення аліментів на утримання сина та додаткові витрати на його утримання посилаючись на те, що з моменту народження і до тепер син [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №900 від 15.10.2019 року, виданою Заводською селищною радою Чортківського району Тернопільської області. Для виховання та розвитку дитини нею створено усі умови: кімната на двох з матір`ю, окреме спальне місце для дитини, є умови для проживання та розвитку дитини. Вона працює продавцем у магазині комп`ютерної техніки і аксесуарів, має постійний хороший заробіток. У її власності знаходиться 1/4 частка квартири [ADDRESS] . Вважає себе самодостатньою та забезпеченою особистістю, яка здатна утримувати і виховувати сина, [PERSON] , [INFO] . Не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра. Син є найбільшим щастям для неї, заповітною мрією усього життя та незабутнім подарунком долі. Від самого його народження вона дуже відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, доглядала і піклувалася ним, гралася із ним та навчала його, слідкувала за станом його здоров`я. Син дуже прив`язаний до неї, окрім того вона має усі можливості для всебічного розвитку дитини та може кожного дня значний час приділяти сину. Вважає, що проживання сина разом із нею відповідає його інтересам. Вказує, що відповідно до характеристики, виданої Заводською загальноосвітньою школою І - III ступенів [PERSON] до навчання ставиться сумлінно, активний на уроках, завжди виконує домашні завдання та доручення вчителя. Виявляє підвищений інтерес до математики, має міцні обчислювальні навички, розвинене логічне мислення, добре розв`язує задачі. Уважний і чуйний товариш, користується авторитетом і повагою серед товаришів. Бере акивну участь у класних і загальношкільних заходах. Має достатній фізичний, інтелектуальний та емоційний рівень розвитку. Також син відвідує Заводську школу естетичного виховання - центр народної творчості по класу ударних інструментів. Однак, з червня 2019 року у сина виявлено одиничне субкоритальне вогнище ураження в лівій лобній частині головного мозку, гіпоплазія У4 сегмента лівої хребтової артерії, такий висновок встановлено під час проведення лікування у червні - липні 2019 року, та магнітно-резонасної томографії голови від 04.07.2019 року. Згідно заключення ЕЕГ з відео моніторингом ЕЕГ сон-дифиренція сну та неспання збережено, зареєстровано 1 та 2 фази сну. Під час засинання зареєстровано епілептиформну активність у вигляді гострих хвиль та деформованих комплексів гостра-повільна хвиля в правих задньо-скроневих відведеннях. Такі висновки може підтвердити наш сімейний лікар [PERSON] . Лікування до кінця не підтвердило епілепсію, однак і не спростувало. За рекомендаціями лікарів син повинен перебувати у звичному середовищі, не допускати різких змін обстановки, його не можна нервувати, не допускати стресових ситуацій, оскільки вони можуть призвести до посилення хвороби головного мозку. На лікування і обстеження сина у червні - липні 2019 року нею було витрачено більше 15 000 гривень, тому я вважаю, половину в розмірі 7500 гривень може сплатити батько. Електроенцефалографія (ЕЕГ) -- метод графічної реєстрації біопотенціалів головного мозку, що дозволяє проаналізувати його фізіологічні зрілість і стан, наявність осередкових уражень, загальмозкових розладів і їхній характер. ЕЕГ найчастіше використовується для діагностики епілепсії, яка вспричиняє аномалії ЕЕГ. Вказує, що у відповідача немає постійного місця працевлаштування, а його заробітки носять мінливий не постійний характер, однак він стверджує, що має досить високі доходи, що дозволяє йому жити, як він каже: "на широку ногу". Тому враховуючи такі обставини обґрунтований, розумний, та справедливий розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначає в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень на дитину щомісячно від дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Утримання дитини є прямим обов`язком батьків, вони повинні приймати участь у вихованні та утриманні дитини. Як мені відомо, відповідач є молодою людиною, аліменти нікому не платить, інших дітей у нього немає. У відповідності до вимог закону обидва батьки повинні приймати участь у вихованні та утриманні дитини, адже обов`язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків. При визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , РНКОПП [NUMBER] у користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , РНКОПП [NUMBER] у користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , РНКОПП [NUMBER] у користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , 8 000 (вісім тисяч) гривень витрат на правову допомогу адвоката, та 1536,8 гривень сплаченого судового збору. 12 грудня 2019 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісною позовною заявою, про що винесено ухвалу. [PERSON] та його представник адвокат Маньовський А.З. первісний позов підтримують, просять задоволити в повному обсязі. Зустрічний позов визнають частково, в частині визначення місця проживання сина з матір`ю в повному обсязі, в частині стягнення аліментів на утримання сина просять визначити у мінімальному розмірі, визначеному державою, оскільки [PERSON] не працює, не має регулярного доходу, не є платником податків як фізична особа підприємець, на обліку в Чортківській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості не перебуває, а тому просять стягувати аліменти щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. В задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання сина просять відмовити за недоведеністю. [PERSON] та її представник адвокат Прислопський В.Я. первісний позов в частині визнання батьківських прав повністю, в іншій частині визнають частково, зустрічний позов підтримують повністю, просять задоволити. Вислухавши сторін, їх представників, свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Cудом встановлено, що Чортківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області 10 січня 2011 року складено актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] № 01. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 червня 2019 року (повторного) вбачається, що батьком - [PERSON] записано « [PERSON] ». При цьому інформація про батька була зазначена зі слів матері згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений батьком дитини. Визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст. ст. 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що дії відповідачки [PERSON] стосовно визнання позову в частині визнання батьківства не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволенню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства. Як зазначено у п. 6.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до вимог ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Згідно п. п. 1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. При вирішенні первісного позову [PERSON] в частині внесення змін до актового запису про народження в частині зміни прізвища дитина на « [PERSON] », суд, враховуючи позицію Верховного Суду України в справі № 365/322/17 від 15 квітня 2020 року провадження № 61-4097 св 19 та вислухавши і оцінивши покази свідка [PERSON] , вважає, що в цій частині позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають, оскільки вони суперечать параграфу 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України», де зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі « Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, серія А, № 250, ст. 35-36, параграф 90), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі « Johanson v. Norway») від 07 серпня 1996 року , параграф 78. Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народження дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, у випадку, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень, провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як встановлено в судовому засіданні та сторони не заперечували проти вказаних фактів, [PERSON] народила сина [PERSON] , народження якого зареєструвала відповідно до ст. 135 СК України та вказано в графі батько - « [PERSON] ». Батьком дитини є [PERSON] , чого не заперечує [PERSON] , яка позов в цій частині визнала повністю. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 148 СК України, у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини, спір між ними щодо такої зміни може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища, інтересам дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що, оскільки дитина від народження проживає з матір`ю та носить прізвище матері « [PERSON] », позивачем [PERSON] не доведено необхідності зміни прізвища, а також того факту, що зміна прізвища на « [PERSON] » при таких обставинах та в даний час буде відповідати інтересам дитини - сина [PERSON] , його психологічному, психоемоційному та гармонійному розвитку, та враховується при цьому стан здоров`я дитина та прив`язаність дитини до матері. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та половину суми додаткових витрат на дитину, то суд зазначає наступне: Згідно ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 184 цього ж Кодексу, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідач у зустрічному позові [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання сина час від часу, хоч і не щомісячно та не у сумі, яка визначена державою на утримання дитини, він визнає позов на мінімальну суму, визначену державою, в той же час позивачкою не подано суду доказів, що відповідач працює, та не подано доказів, які підтверджувати отримання відповідачем стабільного та регулярного заробітку, що дозволяло б суду задоволити позов на суму 5000 гривень, як про це просить позивачка, а тому зустрічний позов слід задоволити частково, визначивши суму щомісячної сплати аліментів на утримання сина в розмірі 1300 ( однієї тисячі триста) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, належних та допустимих доказів щодо понесення [PERSON] додаткових витрат на утримання сина в розмірі 15000 гривень, що дало б законну підставу суду стягнути з [PERSON] в її користь половину вказаної суми - 7500гривень, суду не подано, а тому в цій частині позов є недоведеним та до задоволення не підлягає. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволений позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved