Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

24.10.2013 року позивач в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, МКП «Основаніє», Державна міграційна служба України в Запорізькій області про визнання реєстрації незаконною, її скасування та зобов'язання зареєструвати малолітню дитину за попереднім місцем реєстрації. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 14.07.2007 року по 19.11.2010 року [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилась дитина - [PERSON], [INFO]. 19.10.2010 року шлюб було розірвано за рішенням суду, дитина залишилась проживати з матір'ю - [PERSON] В зв'язку з тим, що [PERSON] не надав матеріальної допомоги на утримання своєї дитини, [PERSON] звернулось до суду з позовом про стягнення аліментів, який 23.09.2011 року було задоволено в повному обсязі. 26.01.2011 року було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі № 89, за яким квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності: [PERSON] 91/100 частка та [PERSON] - 9/100 часток. Відповідно витягу з реєстру прав власності ОП ЗМБТІ, право власності на квартиру зареєстровано в ОП ЗМБТІ 16.05.2011 року, реєстровий номер 29969635. В серпні 2011 року відповідач зняла з реєстрації себе і малолітнього [PERSON] з квартири [ADDRESS] і зареєструвала себе і дитину на свою частку у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що [PERSON] порушила вимоги Інструкції про порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077 і без згоди батька дитини - [PERSON] зареєструвала себе і дитину у квартирі [ADDRESS] на свою частку, яка складає - 2,7 кв. м. Позивач просить визнати незаконною реєстрацію малолітнього [PERSON] у зазначеній квартирі; скасувати незаконну реєстрацію малолітньої дитини та поновити колишню реєстрацію; зобов'язати матір - [PERSON] здійснити реєстрацію малолітнього [PERSON] за попереднім місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача позовну заяву та викладені у ній обставини підтримали в повному обсязі, просять її задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову, суду пояснила, що спірну квартиру вона з колишнім чоловіком набули з метою вирішення питання щодо розподілу майна після розірвання шлюбу та врегулювання питання про стягнення аліментів на дитину, тобто, з метою забезпечення житлом її та їх спільної дитини. [PERSON] пообіцяв придбати квартиру та передати у її власність та власність неповнолітньої дитини на умовах припинення права на аліменти та відсутності претензій з приводу розподілу спільного майна. Після оформлення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] вона мала намір разом з дитиною вселитися у квартиру, але [PERSON] не надав ключі від квартири, та в подальшому взагалі заперечував щодо вселення її в зазначену квартиру. Крім того, останній у грудні 2012 року звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням - зазначеною квартирою, але рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2013 року [PERSON] у позові було відмовлено. У подальшому, [PERSON] знову звернувся до суду з позовом про припинення права власності на незначну частку у спільному майні та визнання права власності, але і в цьому позові рішенням суду від 04.04.2012 року останньому було відмовлено. Проте, її зустрічну позовну заяву до [PERSON] про вселення у квартиру [ADDRESS] було задоволено і ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.06.2012 року залишено без змін. На підставі зазначеного рішення 20.07.2012 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Трифановою Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листу № 2-3639, виданого 12.07.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя. Посилання позивача на незаконну реєстрацію є недоречним, тому що вона була проведена відповідно до вимог чинного законодавства і не порушила права [PERSON] Просить у позові відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог та звернути увагу на те що, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам. Батьками малолітньої дитини є [PERSON] та [PERSON], жоден з батьків не позбавлений батьківських прав, тому районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя є неналежним позивачем по даній справі. Крім того, позивач посилається на Інструкцію про порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077, але зазначений нормативний акт набув чинності 18.12.2012 року і відповідно до ст. 58 Конституції України він не може бути застосований до правовідносин, які виникли до цього часу, а саме, 30.08.2011 року. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Свої інтереси та права доручив представляти [PERSON] У попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що реєстрація дитини заважає йому реалізувати квартиру [ADDRESS]. Не заперечував проти фактів, зазначених у позовній заяві щодо шлюбних відносин з відповідачем, спільної дитини та рішень суду. На цей час крім відповідача з дитиною у вказаній квартирі зареєстровані три його знайомих та з [PERSON] (родичем) укладено договір, згідно якого, останній там мешкає. Він на реєстрацію відповідача з дитиною не надавав. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити та зазначила, що відповідач у квартирі [ADDRESS] з дитиною ніколи не мешкала. Крім того, [PERSON] має у своїй власності ще 2-3 квартири, тому у останньої є житло, а реєстрація дитини на 2,7 кв.м. суттєво погіршує становище малолітнього. Представник третьої особи - відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради - [PERSON] зазначила, що актом умов обстеження від 16.01.2014 року квартири [ADDRESS], встановлено, що квартира на праві власності належить [PERSON], на даний час в квартирі проводиться ремонт. У зазначеній квартирі мешкають, але не зареєстровані: [PERSON] разом зі своїм малолітнім сином [PERSON], [PERSON] зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] та мати власниці - [PERSON] Згідно акту обстеження умов від 16.01.2014 року в квартирі [ADDRESS] в квартирі мешкає [PERSON], який займає маленьку кімнату на підставі договору-оренди, в великій кімнаті знаходяться: холодильник, диван, посуд, кухонний стіл, дитячі речі та іграшки. Встановлено, що [PERSON] в квартирі не зареєстрований і не мешкає, [PERSON] та малолітній [PERSON] зареєстровані, але не мешкають, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не мешкають. Вважає, що для малолітньої дитини створені умови мешкання як в одній, так і в іншій зазначених вище квартирах. Крім того, від [PERSON] до їх відділу надходило декілька заяв про надання дозволу продажу квартири [ADDRESS]. Але, у задоволенні заяв [PERSON] було відмовлено через реєстрацію у житлі неповнолітньої дитини. У вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - МКП «Основаніє» Мухіна О.О. у судове засідання не з'явилась, про день, місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, у судовому засіданні 21.01.2014 року пояснила, що МКП «Основаніє» не проводить реєстрацію місця проживання осіб, а тільки проводить необхідний збір документів, функцію щодо реєстрації місця проживання громадян покладено на підрозділ територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання. Вважає, що при реєстрації неповнолітньої дитини [PERSON] повинен був надати до ЦОП № 11 МКП «Основаніє» або до відповідного підрозділу територіального органу Державної міграційної служби України письмову згоду на реєстрацію місця проживання неповнолітнього сина разом з матір'ю - [PERSON] Крім того, паспортист ВРЕЖО №11, діючого на час реєстрації, винна у прийнятті документів від [PERSON] без перевірки згоди на це [PERSON] На її думку позовні вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню. Представник третьої особи - Державної міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено відповідними повідомленнями, жодних доказів та заперечень суду не надано. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та її представника, третіх осіб та їх представників, всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.07.2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Запорізьким міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області, про зроблено актовий запис № 529. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], про Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції видано Свідоцтво про народження,зроблено відповідний актовий запис № 552. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 72). 23.09.2011 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 14 частини від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.12.2012 року і до повноліття дитини (а.с. 71). Згідно нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі № 89 Договору купівлі-продажу від 26.01.2011 року, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності: [PERSON] 91/100 частка та [PERSON] - 9/100 часток. Відповідно витягу з реєстру прав власності ОП ЗМБТІ, право власності на квартиру зареєстровано в ОП ЗМБТІ 16.05.2011 року, реєстровий номер 29969635 (а.с. 5-8). Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2012 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на незначну частку у спільному майні та задоволено зустрічний позов [PERSON] про вселення останньої та малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 28-34). Зазначеним рішенням суду не вказано, в яку саме кімнату необхідно вселити [PERSON], та якою саме кімнатою позивач має користуватися відповідно до ідеальної частки майна в праві спільної часткової власності. Згідно відповіді голови правління ЖБК №340 «Весна-9» підставою для зняття [PERSON] та малолітнього [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] стала заява останньої від 24.08.2011 року та талон про зняття з реєстрації. Зазначені документи були надані до Комунарського РВ м. Запоріжжя (а.с.90). Відповідно до заяви [PERSON] від 25.08.2011 року на ім'я начальника РРЦ ПРЕЖО №11 остання просить зареєструвати її та сина [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (а.с 80), щ і було здійснено у серпні 2011 року (а.с. 15). Згідно п. 2.3 Інструкції про порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року № 1077 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 210922421, при проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла чотирнадцяти років разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка адресно-довідкового підрозділу територіального органу Державної міграційної служби України за місцем його проживання, про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Проте, зазначений нормативний акт набув чинності 18.12.2012 року і відповідно до ст. 58 Конституції України він не може бути застосований до правовідносин, які виникли до цього часу, а саме, 30.08.2011 року. На цей час порядок реєстрації та перереєстрації громадян України регулювався нормамиЗакону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Відповідно до статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", де даються визначення термінів, місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а реєстрація внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до вимог статей 3, 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З довідки МКП «Основаніє» № 1704 від 16.12.2013 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідач з сином, батько дитини у цій квартирі не зареєстрований (а.с. 58). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася у липні 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та її до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Виходячи з аналізу змісту статей 1, 6, 9, 61 ЖК України в поєднанні з нормами статті 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право при тимчасовій відсутності (у випадках передбачених ст. 71 ЖК України). Місцем проживання дитини до десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). Актом обстеження умов проживання від 16.01.2014 року, складеним представниками комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району встановлено, що спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають [PERSON] разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], відповідач [PERSON] взагалі в зазначеній квартирі не зареєстрований і не проживає (а.с. 97). У відповідності до ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Права, свободи та інтереси особи, яка визнана безвісно відсутньою, захищає опікун, призначений для опіки над її майном. Права, свободи та інтереси спадкоємців особи, яка померла або оголошена померлою, якщо спадщина ще ніким не прийнята, захищає виконавець заповіту або інша особа, яка вживає заходів щодо охорони спадкового майна. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам. Тому, позиція представника відповідача з даного приводу є законною і обґрунтованою, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району м. Запоріжжя, яка звернулась до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] є неналежним позивачем. Таким чином, приймаючи до уваги зазначені норми законодавства та те, що позивач не є законним представником малолітнього та не є власником нерухомого майна, де було проведено реєстрацію дитини, то його право на звернення до суду з такими вимогами законодавством не передбачено, а дії відповідача ніяким чином не порушують прав за законних інтересів дитини. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Позивачем невірно обрано спосіб захисту нібито порушеного права дитини на спірну квартиру шляхом пред'явлення позову про скасування реєстрації малолітньої дитини у даній квартирі та з урахуванням того, що питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства, належним чином не визначився із наявністю правових підстав для можливості задоволення саме таких позовних вимог. З урахуванням викладеного, суд, вивчивши усі докази по справі, заслухавши сторони вважає, що права третьої особи - [PERSON] не порушено, дії [PERSON] щодо реєстрації себе та свого неповнолітнього сина [PERSON] є законними, тому у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed