Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Орган опіки та піклування Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що неповнолітня [PERSON] на даний час навчається в КЗ «Удайцівський навчально-реабілітаційний центр», мати дитини [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, жодного разу не відвідала дитину в закладі, в телефонних розмовах спілкується з нею неохоче. На вихідні, святкові дні та свята дитина їхати додому відмовляється, постійно скаржиться на маму та просить залишити її у Центрі. 15 березня 2021 року неповнолітня [PERSON] звернулась з листом до селищної ради, у якому вона просить позбавити її матір батьківських прав по відношенню до неї, оскільки вона не відвідує її, агресивно до неї ставиться, обманює. [PERSON] життям дитини не цікавиться, на неодноразові прохання вихователя приїхати до Центру не реагує, проте отримує щомісяця соціальну допомогу по інвалідності на дитину. Представник позивача зазначає, що [PERSON] неодноразово попереджалася про неналежне виконання батьківських обов`язків по відношенню до своє доньки, але відповідних висновків не зробила, тому вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно [PERSON] . У судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області Панченко І.О. позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що вона в силу своїх можливостей та стану здоров`я доньки опікується своєю дитиною. Навчальний заклад доньці був обраний спеціалістами такий, який відповідав стану її здоров`я. В силу свого стану здоров`я донька дуже емоційно реагує на все, тому вона поки що не відвідує дитину в навчальному закладі, але всім необхідним і ліками вона доньку забезпечує, спілкується з нею по телефону, по скайпу. На період карантину вона забирала доньку додому. Небажання доньки їхати до матері на канікули пояснює тим, що у доньки мало друзів у селищі, їй нема з ким спілкуватись та мінливим настроєм доньки. На час розгляду справи дитина уже згодна приїхати додому. Представник третьої особи - КЗ «Удайцівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної державної адміністраціїу судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Як вбачається з наданої суду копії свідоцтва про народження неповнолітня [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.5,9). 28 грудня 2020 року [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей Михайло-Коцюбинської селищної ради із заявою про надання погодження на перебування дитини в Центрі на період зимових канікул. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини (Протокол №9 від 28.12.2020 року) було погоджено перебування дитини в Центрі на час зимових канікул, а [PERSON] було зобов`язано систематично відвідувати дитину в центрі з метою налагодження стосунків; забирати на час канікул доньку додому. Також матір була повідомлена, що в разі невиконання рішення комісії, підніматиметься питання про позбавлення її батьківських прав. Згідно довідок КЗ «Удайцівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної державної адміністрації та характеристики від 23 грудня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у 9 класі. Має складні стосунки з родичами, особливо з матір`ю. З 01 вересня 2020 року мати дитини [PERSON] жодного разу не відвідала доньку, на телефонні дзвінки класного керівника відповідає, але з донькою спілкується неохоче. На вихідні, святкові дні та свята дитина їхати до дому відмовляється, постійно скаржиться на маму та просить залишити її у Центрі . Мати підтримує рішення доньки, наголошуючи на постійних конфліктах, що відбуваються в родині (а.с.11,15-16). З інформаційного листа служби у справах дітей Чернігівської районної державної адміністрації від 10 листопада 2015 року вбачається, що за повідомленням дирекції Березнянського багатопрофільного навчально-реабілітаційного центру, мати неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , не цікавиться дитиною, завжди проблемою для неї є забирати доньку на канікули та навіть на святкові чи вихідні дні. У дитини є проблеми зі здоров`ям, вона потребує періодичного лікування, про що медичні працівники закладу постійно нагадують, але мати дівчинки не звертає уваги на дзвінки та рекомендації. (а.с.17-19). Згідно довідки М.Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 26 березня 2021 року [PERSON] зареєстрована та проживає у [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані її діти: донька - [PERSON] , 2005 року народження, донька - [PERSON] , 2008 року народження та син - [PERSON] , 1996 року народження (а.с.8). Згідно характеристики М.Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 26 березня 2021 рокувідповідач [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони. Нарікань зі сторони жителів села на її адресу не надходило. Надходили листи від суб`єктів соціальної роботи щодо невиконання нею батьківських обов`язків матір`ю відносно доньки [PERSON] (а.с.10). Поведінка [PERSON] щодо неналежного виконання нею обов`язків по відношенню до дитини, була предметом розгляду виконавчого комітету Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області. За рішенням виконавчого комітету Михайло-Коцюбинської селищної ради № 93 від 17 березня 2021 року було вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі "Мамчур проти України" (заява N 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виходячи з аналізу викладеної правової норми, такий документ має лише рекомендаційний характер. Виконавчий комітет Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, як орган опіки та піклування, надав висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , оскільки вона безвідповідально відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, дитина знаходиться в навчально-реабілітаційному центрі», мати дитину не відвідує, не забирає її на вихідні, свята та канікули, чим порушує право дитини на належне батьківське виховання та проживання в повноцінній сім`ї. Вказаний висновок не є достатньо мотивованим та не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, яка в силу об`єктивних обставин, викликаних станом здоров`я доньки, не відвідує її в навчальному закладі та не забирає на канікули, та щодо того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дитини в подальшому. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» орієнтує суди нижчих ланок на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, особи батьків, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Виходячи з встановлених у справі обставин, взаємин відповідача з донькою, стану її здоров`я, а також приписів норм права, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про відмову на даний час у задоволенні позовних вимог. Разом з тим суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання доньки [PERSON] , [INFO] і покласти на орган опіки й піклування - Михайло- Коцюбинську селищну раду контроль за виконанням ним батьківських обов`язків відносно вказаної доньки. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed