Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

У березні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення коштів та захист прав споживача, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.11.2012 року вона уклала з відповідачем депозитний договір № SAMDNWF01000731051201 (Вклад «Депозит «VIP»). На виконання умов даного договору Банком було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] та визначено рахунок для зарахування відсотків по вкладу № [NUMBER]. 30.11.2012 року на виконання умов договору позивачкою було внесено 120.000 доларів США, які було прийнято та зараховано Банком на депозитний рахунок на депозитний рахунок № [NUMBER], що підтверджується квитанцією № 389344362 Tr. № CAGRAGR000000045266903 від 30.11.2012 року. Крім того, у відповідності до умов договору, нараховані на вклад відсотки банк зараховував на картковий рахунок № [NUMBER]. Як вказує позивачка, Депозитний договір № SAMDNWF01000731051201 (Вклад «Депозит «VIP») було продовжено на новий строк і 13.03.2014 року достроково припинено за засвою позивачки. Належні позивачці за договором кошти у сумі 117.650,16 доларів США були перераховані Банком на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER]. Отже, станом на 13.03.2014 року, з урахуванням перерахованої за депозитом суми, на картковому рахунку позивачки знаходились грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 132.094,19 доларів США. Як зазначає [PERSON], 13.03.2014 року нею, через філію «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано платіжне доручення в іноземній валюті № mn 1540 на суму 131.832,00 доларів США, на перерахуванням її коштів на її рахунок, відкритий у ПАТ «ОТП Банк м. Київ» № [NUMBER]. Однак, у порушення вимог п. 8.4, 21.1, 22.4, 22.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» послуги щодо безготівкового переводу коштів з карткового рахунку на інший рахунок вона не отримала, офіційної відмови із зазначення причин невиконання розрахункового документу Банк не надав, платіжне доручення не повернув. На її неодноразові звернення до Банку її запевняли що переказ коштів буде здійснено. У квітні 2014 року відділення Банку на території АР Крим виявилося зачиненим, офіційна інформація про припинення роботи була відсутня. У телефонній розмові представники Банку запевняли, що Кримська філія та відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» тимчасово не працюють у зв'язку з необхідністю урегулювання питань подальшої організації роботи. В серпні 2014 року позивачки звернулася з письмовою претензією до Відповідача, але відповіді не отримала. ПАТ «КБ «Приватбанк» роботу на території АР Крим припинив. Отже належні позивачці кошти в сумі 131.832, 00 доларів США, що підлягали поверненню, залишилися у ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, умовами договору та Правилами Банку не передбачено, що використання карткового рахунку /картки обмежено певним відділенням чи певною територією держави. Отже картковий рахунок/картка діє на території всієї України. Позивачка вважає, що має право здійснити необхідну їй дію та отримати послугу Банку щодо здійснення платежів та отримання коштів в будь-якому відділенні, філії, банкоматі ПАТ КБ «ПриватБанк» на території України. [PERSON] зазначає, що не отримавши послугу щодо перерахування коштів та не маючи можливості отримати ці кошти на території АР Крим вона через Вінницьку філію ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулася до Банку з вимогою повернути належні їй кошти у сумі 132.094, 19 доларів США шляхом, видачі їх готівкою. Проте, її правомірна вимога відповідачем виконана не була. Позивачка вважає, що невиконання відповідачем її правомірних вимог та ненадання послуг щодо переводу коштів та їх фактичного отримання, порушує її право власності щодо користування та розпорядження коштами, а також її права як споживача, договірні зобов'язання та чинне законодавство України. Посилаючись на викладене, позивачка зазначає, що відповідач зобов'язаний сплатити їй суму боргу в розмірі 131.832, 00 доларів США та 3% річних від простроченої суми за період з 13.03.2014 року (момент зарахування коштів за депозитом на картковий рахунок) по день виконання зобов'язання. На день подачі позову розмір відсотків складає 11637,33 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.02.17 року 1 долар - 27.0261 грн. складає 314 511,64 грн. (131 832,00 долари х 3% : 365 календарних днів х 1074 календарних днів) х 27.0261 грн. = 314 511,64 грн.), які вона просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва [PERSON]. від 16.03.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 34). Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду Зубець Л.В. від 31.01.2018 року у зв'язку із звільненням судді [PERSON]. цивільна справа №754/3394/17 (2/754/524/18) передана до канцелярії з цивільних справ для здійснення повторного автоматизованого розподілу (а.с. 67). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2018 року визначено головуючого суддю Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. (а.с. 68). 26.03.2018 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] було надано відзив на позовну заяву [PERSON], у якому представник заперечує проти вимог позивачки посилаючись на те, що вказує на те, що зазначені позивачкою вклади були розміщені нею у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться на території Автономної Республіки Крим. Діяльність Банку була припинена на території окупованої території Автономної Республіки Крим, що унеможливило діяльність відділень Банку на вказаній території. Фактично з травня 2014 року окупаційною владою було здійснено конфіскацію частини майнового комплексу Банку, у зв'язку з чим відповідач не має доступу до свого майна, у тому числі і до будь-яких фінансових та платіжних документів, що позбавляє його можливості перевірити наведені позивачем обставини щодо наявності грошових коштів за договорами, укладеними Банком з позивачем. При цьому представник відповідача також зазначив, що позивачка не надала належних доказів на підтвердження того, що вказані нею грошові кошти наявні на рахунках Банку, а також щодо порушення з боку відповідача своїх зобов'язань. В той же час, представник відповідача вважає неправильним наданий позивачкою розрахунок 3 % річних, нарахованих за порушення строків виконання грошового зобов'язання, вважає, що при розрахунку даних відсотків повинен бути врахований курс валют станом на 13.03.2014 року, а не станом на день подачі позову до суду. Зважаючи на викладене представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 82-88). 24.04.2018 року представником позивача [PERSON] було надано відповідь на відзив представника відповідача, у якому [PERSON] вказує на те, що позивачкою було надано до суду належні та достатні докази на підтвердження позовних вимог, а оригінали даних доказів знаходяться у володіння Банку. Щодо заперечень проти розрахунку 3 % відсотків річних, то представник позивача зазначає, що даний розрахунок здійснено з урахуванням вимог чинного законодавства України. Крім того, [PERSON] вказує на те, що відносини між позивачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк» склалися з 30.11.2012 року по 13.03.2014 року, тому, 13.03.2014 року Банк мав усі можливості щодо виконання правомірних вимог позивачки, адже у даний період жодних перешкод для діяльності Банку на території АР Крим не існувало (а.с. 98-103). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, просить відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між 30.11.2012 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір № SAMDNWF01000731051201 (Вклад «Депозит «VIP») із строком дії 366 днів по 30.11.2013 року, включно, та відсотковою ставкою 10 % річних, період нарахування відсотків 1 (один) місяць. На виконання умов даного договору Банком було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER], а також рахунок для зарахування відсотків по вкладу за № [NUMBER]. 30.11.2012 року на виконання умов договору позивачкою було внесено 120.000 доларів США, які було прийнято та зараховано Банком на депозитний рахунок на депозитний рахунок № [NUMBER], що підтверджується квитанцією № 389344362 Tr. № CAGRAGR000000045266903 від 30.11.2012 року. Крім того, у відповідності до умов договору, нараховані на вклад відсотки банк зараховував на картковий рахунок № [NUMBER]. Відповідно до п. 7 Договору у випадку, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу Вкладник не заявив Банку про повернення вкладу, даний Договір продовжується ще на один строк, зазначений у Таблиці 1 даного Договору. Договір продовжується неодноразово без явки Вкладника в Банк. При цьому відрахування нового строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. При продовженні договору розрахунок відсотків на кожний новий строк вкладу виконується за відсотковою ставкою, діючою в банку для продовжуваних депозитних вкладів даного найменування на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до даного договору. Проценти за черговий строк вкладу нараховуються на суму вкладу із урахуванням до вкладень, передбачених п.п. 2,3 даного Договору. Наступне продовження договору виконується у такому ж порядку. Як встановлено при розгляді справи, у подальшому строк дії Договору від 30.11.2012 року сторонами було продовжувався, оскільки жодна із сторін не подавала заяви про відмову від продовження строку вкладу, а [PERSON] у день закінчення дії договору із заявою про повернення суми вкладу до Банку не звернулася. Згідно п. 16 Договору, сторони мають право достроково розірвати даний Договір у відповідності із діючим законодавством, попередивши про це другу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При розірванні договору з ініціативи Вкладника, у клієнта виникає зобов'язання повернути Банку суму нарахованих процентів, включаючи суму фактично виплачених процентів. У такому разі, Банк здійснює нарахування процентів на суму вкладу по ставці вкладу «до запитання» за фактичний строк користування вкладом та виплачує клієнту суму вкладу та суму процентів по ставці вкладу «До запитання». Суму надлишково виплачених клієнту процентів клієнт доручає банку утримати із суми вкладу. Як зазначає [PERSON], 13.03.2014 року нею, через філію «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано платіжне доручення в іноземній валюті № mn 1540 на суму 131.832,00 доларів США, на перерахуванням її коштів на її рахунок, відкритий у ПАТ «ОТП Банк м. Київ» № [NUMBER]. Однак, у порушення вимог п. 8.4, 21.1, 22.4, 22.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» послуги щодо безготівкового переводу коштів з карткового рахунку на інший рахунок вона не отримала, офіційної відмови із зазначення причин невиконання розрахункового документу Банк не надав, платіжне доручення не повернув. На її неодноразові звернення до Банку її запевняли що переказ коштів буде здійснено. У квітні 2014 року відділення Банку на території АР Крим виявилося зачиненим, офіційна інформація про припинення роботи була відсутня. У телефонній розмові представники Банку запевняли, що Кримська філія та відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» тимчасово не працюють у зв'язку з необхідністю урегулювання питань подальшої організації роботи. В серпні 2014 року позивачки звернулася з письмовою претензією до Відповідача, але відповіді не отримала. ПАТ «КБ «Приватбанк» роботу на території АР Крим припинив. Отже належні позивачці кошти в сумі 131.832, 00 доларів США, що підлягали поверненню, залишилися у ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим, умовами договору та Правилами Банку не передбачено, що використання карткового рахунку /картки обмежено певним відділенням чи певною територією держави. Отже картковий рахунок/картка діє на території всієї України. Позивачка вважає, що має право здійснити необхідну їй дію та отримати послугу Банку щодо здійснення платежів та отримання коштів в будь-якому відділенні, філії, банкоматі ПАТ КБ «ПриватБанк» на території України. [PERSON] зазначає, що не отримавши послугу щодо перерахування коштів та не маючи можливості отримати ці кошти на території АР Крим вона через Вінницьку філію ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулася до Банку з вимогою повернути належні їй кошти у сумі 132.094, 19 доларів США шляхом, видачі їх готівкою. Проте, її правомірна вимога відповідачем виконана не була. Позивачка вважає, що невиконання відповідачем її правомірних вимог та ненадання послуг щодо переводу коштів та їх фактичного отримання, порушує її право власності щодо користування та розпорядження коштами, а також її права як споживача, договірні зобов'язання та чинне законодавство України. Саме тому позивачка і звернулася до суду з даним позовом про стягнення коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене у ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов Договору (статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність"). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до положень ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно із вимогами ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно із пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається у банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції). Пунктом 10.1 Інструкції № 492 передбачено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно із пунктом 2.9 глави 2 "Приймання готівки" розділу ІV "Касові операції банків філій, відділень з клієнтами" Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року № 174 (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. На підтвердження внесення, згідно Договору від 16.02.2006 року, зазначених вище грошових коштів на рахунки Банку позивачкою було надано суду копію Договору про депозитний вклад від 30.11.2012 року, копію квитанції про внесення грошових коштів у розмірі 120.000 доларів США, а також копію клієнтської виписки по договору № SAMDNWF01000731051201 (Вклад «Депозит «VIP») (а.с. 14,15, 16-17). Надані позивачкою у судовому засіданні копії документів повністю відповідають вимогам закону та містять всі обов'язкові реквізити, визначені пунктом 2.9 Інструкції № 174, а саме: завірені печаткою ПАТ КБ "ПриватБанк". Таким чином, у суду є всі правові підстави для висновку про внесення позивачкою грошових сум на депозитний рахунок у розмірі 120.000 доларів США. Дійсно, як встановлено при розгляді справи, з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", Декларацію Верховної Ради України від 20.03.2014 року № 1139-VІІ "Про боротьбу за звільнення України", Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", ураховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами вимог Законів України "Про банки і банківську діяльність", Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя". Згідно із п. 5 Постанови НБУ № 260 банки, у тому числі ПАТ КБ "ПриватБанк", зобов"язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації від 21.04.2014 року також було припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПриватБанк". За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ "ПриватБанк" унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк". Таким чином, відокремлений підрозділ Банку на території АРК та Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та місті Севастополя. Окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "ПриватБанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів та іншого майна. У зв"язку з чим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначено для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов"язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов"язаннями. Але, незважаючи на вищевикладене, суд вважає, що за зобов"язаннями по договорах, укладених ПАТ КБ "ПриватБанк", повинен відповідати саме відповідач. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, наданих позивачкою суду підтверджень внесення до Банку грошових коштів на депозитний рахунок, наявні у відповідача зобов"язання щодо їх повернення, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення банківського вкладу підлягають частковому задоволенню. Що стосується суми банківського вкладу, що підлягає стягненню, то слід зазначити, що під час розгляду справи позивачкою та її представниками було надано суду квитанції про внесення грошових коштів у розмірі 120.000 доларів США. Як встановлено судом, Депозитний договір № SAMDNWF01000731051201 (Вклад «Депозит «VIP») було продовжено на новий строк і 13.03.2014 року достроково припинено за засвою вкладника [PERSON] Належні [PERSON] за договором кошти у сумі 117.650,16 доларів США були перераховані Банком на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER]. Отже, станом на 13.03.2014 року, з урахуванням перерахованої за депозитом суми, на картковому рахунку позивачки знаходились грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 132.094,19 доларів США. Крім того, 13.03.2014 року [PERSON] через філію «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано платіжне доручення в іноземній валюті № mn 1540 на суму 131.832,00 доларів США, на перерахуванням її коштів на її рахунок, відкритий у ПАТ «ОТП Банк м. Київ» № [NUMBER]. Однак, у порушення вимог п. 8.4, 21.1, 22.4, 22.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» послуги щодо безготівкового переводу коштів з карткового рахунку на інший рахунок вона не отримала, офіційної відмови із зазначення причин невиконання розрахункового документу Банк не надав, платіжне доручення не повернув. На її неодноразові звернення до Банку її запевняли що переказ коштів буде здійснено. При таких обставинах, суд вважає, що саме ця сума і повинна бути стягнута з відповідача на користь позивачки. Що стосується позовних вимог про стягнення суми відсотків за вкладом у розмірі 314.511 грн. 64 коп., то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вказує у своїх позовних вимогах [PERSON], на день подачі позову розмір відсотків складає 11637,33 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.02.17 року 1 долар - 27.0261 грн. складає 314 511,64 грн. (131 832,00 долари х 3% : 365 календарних днів х 1074 календарних днів) х 27.0261 грн. = 314 511,64 грн.), які вона просить стягнути з відповідача на її користь. Відповідно до наданого розрахунку сума боргу з урахуванням вказаних вище вимог діючого законодавства сума боргу за нарахованими відсотками відповідача перед позивачем за курсом НБУ станом на 20.02.2017 року - 1 долар - 27.0261 грн. становить 314.511 грн. 64 грн. Але вказаний розрахунок був проведений позивачкою, виходячи із суми нарахованих відсотків саме на час звернення до суду з даним позовом. Погоджуючись із наявністю заборгованості по нарахованим відсоткам за період з 13.03.2014 року по 20.02.2017 року в розмірі 11.637,33 долари США, суд вважає за необхідне визначити розмір даної заборгованості в еквіваленті до національної валюти саме на час постановлення рішення суду, тобто, станом на 04.07.2018 року, що за курсом НБУ станом на 04.07.2018 року 1- долар США - 26.2990 грн. становить 306.050 грн. 26 коп., а тому приходить до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON], в цій частині. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 90-115 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню сума банківського вкладу у розмірі 131.832 долари США та відсотки у розмірі 306.050 грн. 26 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial