Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що розпорядженням Овідіопольської РДА від 07 серпня 2006 року №976 їй було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у Садівничому кооперативі "Авангард-2" на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту). Такий проект землеустрою був розроблений приватним підприємцем [PERSON] та затверджений розпорядженням відповідача від 05 березня 2009 року №222, на підставі якого вона отримала державний акт серії ЯИ №638106 на право власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,060 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, Громадське об'єднання "Авангард-2", ділянка [NUMBER]. Цей державний акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011052901037 від 11 березня 2010 року. Але третя особа [PERSON] оспорив цей державний акт у суді, посилаючись на розпорядження Овідіопольської РДА від 10 грудня 2009 року №1469, яким саме цю земельну ділянку було передано йому безоплатно у власність. Вважаючи це останнє зазначене розпорядження відповідача неправомірним та таким, що порушує її права, позивачка просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Овідіопольської РДА від 10 грудня 2009 року №1469. Відповідач Овідіопольська РДА 26 липня 2013 року направила до суду письмові заперечення проти позову у яких зазначила, що згідно з довідкою ГО "Авангард-2" від 09 грудня 2006 року №341 [PERSON] є членом ГО "Авангард-2" і з 12 жовтня 1991 року користується земельною ділянкою площею 0,060 га під [ADDRESS] Для видачі розпорядження [PERSON] надав також висновок відділу Держкомзему у Овідіопольському районі від 20 жовтня 2009 року №18-18-43/182 та висновок відділу містобудування та архітектури від 16 березня 2009 року №349 щодо погодження безоплатної передачі [PERSON] у власність земельної ділянки та видачі йому відповідного державного акту. Поряд з цим, голова правління ГО "Авангард-2" також клопотав перед Овідіопольською РДА щодо розгляду питання про передачу земельної ділянки [NUMBER] у власність [PERSON] з посиланням на те, що ця земельна ділянка не використовується вже 5-7 років та знаходиться у занедбаному стані. Розглядався відповідний проект землеустрою, який має позитивні висновки Овідіопольської районної санітарно-епідеміологічної станції, центарального відділу екологічного контролю державного управління охорони навколишнього природного середовища у Одеській області, відділу архітектури та містобудування Овідіопольської РДА, Овідіопольського районного відділу земельних ресурсів, управління охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації. З врахуванням цього Овідіопольська РДА вважає, що її розпорядження щодо безоплатної передачі земельної ділянки [PERSON] та розпорядження щодо безоплатної передачі цієї ж земельної ділянки [PERSON] видавались відповідно та у межах законодавства, на підставі наданих зазначеними особами документів, розробленої та погодженої відповідної землевпорядної документації. На думку відповідача розпорядження Овідіопольської РДА від 10 грудня 2009 року №1469 не може бути визнано протиправними та скасовано, а тому у задоволенні позову [PERSON] судом має бути відмовлено. До своїх письмових заперечень відповідач додав копії висновку відділу Держкомзему у Овідіопольському районі від 20 жовтня 2009 року №18-18-43/182 та висновку відділу містобудування та архітектури від 16 березня 2009 року №349 щодо погодження проекту землеустрою [PERSON] Представник третьої особи [PERSON] також надав суду письмові заперечення проти позову у яких зазначив, що даний спір є публічно-правовим та не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на те, що цей спір має розглядатися саме в порядку цивільного судочинства. Земельна ділянка була передана її довірителю Топольніцькій М.І. відповідно до затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а [PERSON] - відповідно до технічної документації, хоча с боку цієї третьої особи не було надано жодних доказів перебування спірної земельної ділянки у його користуванні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та проти його задоволення заперечував, посилаючись на те, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 серпня 2013 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним державний акт [PERSON], а встановлені цим рішенням суду обставини не підлягають доказуванню по цій справі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно абзацу першого п.12 Розділу Х "Перехідні положення" ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. При здійсненні повноважень розпорядника землі місцева державна адміністрація є рівноправним з іншими суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовано на реалізацію свого права розпоряджатися землею. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.7 його постанови від 01 березня 2013 № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст.1 ЦК України, ст.ст. 2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст.152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (ст.ст. 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК України та інші), крім спорів, передбачених ч.1 ст.16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (ст.ст. 210, 211 ЗК України), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (ст.212 ЗК України). З врахуванням наведених роз'яснень даний позов про визнання недійсними рішення органу виконавчої влади - Овідіопольської РДА - про передачу земельної ділянки у власність фізичній особі підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Місцеві державні адміністрації забезпечують додержання прав і свобод людини і громадянина (ст.38 Закону України "Про місцеві державні адміністрації"). Згідно з ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи як на захист свого цивільного права, так і на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Окремо ст.16 ЦК України встановлено, що захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу здійснюється особою в судовому порядку у визначений спосіб. Відповідно до ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, який виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права. Згідно з ст.43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать інтересам окремих громадян, можуть бути оскаржені до суду. Ст.152 ЗК України також передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 цього Кодексу. Так, Верховний Суд України у своїй постанові від 31 жовтня 2012 року №6-53цс12 при перегляді ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 вересня 2011 року з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, зробив правовий висновок, що виходячи з норм ст.116 ЗК України, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. За змістом ст. 152 ЗК України визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа, не передбачено зазначеною нормою. Вимога захисту порушених прав власника на землю реалізується зацікавленою особою шляхом звернення до суду з вимогою визнання відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки недійсним. При цьому суд звертає увагу, що в обґрунтування такого свого правового висновку Верховний Суд України крім іншого також зазначив, що посвідчене державними актами право є похідним від відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки. Визнання державного акту про право на землю, без доведеності в суді незаконності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, на підставі якого вони видані, не є можливим. Рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються неправомірними в судовому порядку. Інших способів скасування рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування за цим спором діючим законодавством не передбачено. Згідно з ст.3ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 серпня 2013 року частково задоволено позов [PERSON] до відділу Держземагентства у Овідіопольському районі, Овідіопольської РДА, [PERSON], ГО "Авангард-2" про визнання державного акту недійсним та скасування кадастрового номеру земельної ділянки. Цим рішенням, яке набрало законної сили, визнано недійсним державний акт серії ЯИ №638106 на право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,060 га за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, Громадське об'єднання "Авангард-2", ділянка [NUMBER]. Зазначеним рішенням суду, яке ухвалено по спору між тими особами, які є сторонами у цій справі, встановлено, що [PERSON] є членом ГО «Авангард-2» на підставі рішення правління від 12 жовтня 1991 року та йому як члену кооперативу була передана земельна ділянка площею 0,06 га за № 208. [PERSON] систематично сплачував членські внески громадського об'єднання. 09 грудня 2006 року позивач [PERSON] належним чином звернувся до Овідіопольської РДА із заявою про передачу у власність спірної земельної ділянки та відповідно до діючого законодавства отримав висновки від компетентних установ щодо можливості приватизації спірної земельної ділянки. 10 грудня 2009 року Овідіопольською РДА було прийняте розпорядження №1469 про безоплатну передачу у власність [PERSON] земельної ділянки в ГО «Авангард-2» на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). Раніше, 07 липня 2006 року, [PERSON] звернулася до Овідіопольської РДА із заявою про передачу їй у приватну власність спірної земельної ділянки. Під час виготовлення та складання проекту землеустрою відповідачка [PERSON]. отримала висновки з компетентних установ, в тому числі висновок з відділу земельних ресурсів Овідіопольського району від 18 грудня 2006 року, в якому зазначено відсутність обмежень та сервітутів на використання спірної земельної ділянки та прав третіх осіб.Після складання18 березня 2009 року акту про встановлення меж земельної ділянки [PERSON] отримала розпорядження Овідіопольської РДА від 05 березня 2009 року №222 про безоплатну передачу їй у власність земельної ділянки в ГО «Авангард-2» на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів), а в подальшому отримала державний акт серія ЯИ № 638106на право приватної власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,060 га, розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Прилиманська сільська рада, Громадське об'єднання "Авангард-2", ділянка [NUMBER], який 11 березня 2010 року належним чином зареєструвала у компетентних установах. Під час надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] у власність спірної земельної ділянки та його затвердження, при передачі безоплатно у її власність спірної земельної ділянки був порушений порядок передбачений ст.ст.116, 118 ЗК України, державний акт виданий на земельну ділянку, якою вже користується [PERSON], а тому виданий [PERSON] державний акт є недійсним. Суд по цій справі бере до уваги вищенаведені обставини, встановлені рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 серпня 2013 року, оскільки в силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. Крім цього, під час розгляду даної справи встановлено, що 29 січня 2006 року позивач [PERSON] отримала членську книжку ГО "Авангард-2", відповідно до якої за нею закріплена земельна ділянка площею 0,06 га під [ADDRESS] Розпорядженням Овідіопольської РДА від 05 березня 2009 року №222 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки в ГО «Авангард-2» на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] загальною площею 0,060 га (у т.ч. рілля - 0,023 га, багаторічні насадження - 0,037 га) із земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність або користування і перебувають у запасі, для ведення садівництва в ГО "Авангард-2" на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). Таким чином, відповідно до приписів цього розпорядження відповідача від 05 березня 2009 року №222 виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією [PERSON] певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач вже не тільки не мав права скасовувати або змінювати це розпорядження, але він також не мав також видати інше розпорядження, яке суперечить попередньому розпорядженню та породжує конкуренцію прав різних осіб. Це забезпечує дотримання принципу правової визначеності та є гарантією стабільності суспільних відносин між різними їх суб'єктами, породжуючи в них впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Подібну по суті позицію висловив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.8 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), згідно з яким при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до п. 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Суд звертає увагу, що ухвалення відповідачем розпорядження про безоплатну передачу позивачеві земельної ділянки надає позивачці [PERSON] "законне очікування", що це розпорядження буде виконано та вона отримує у власність земельну ділянку, яку виходячи з наведеного суд визнає "майном" у розумінні ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розпорядження Овідіопольської РДА від 05 березня 2009 року №222 про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] не було предметом у судового спору та недійсним у судовому порядку не визнавалось. Недійсним визнаний тільки державний акт, виданий позивачці на підставі цього розпорядження відповідача, але згідно з поясненнями представника позивача державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку до цього часу не скасовано. Виходячи з вимог ст.126 ЗК України у редакції, що діє на час розгляду справи (відповідно до яких право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень"), а також правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним у постанові від 31 жовтня 2012 року №6-53цс12 щодо похідного характеру посвідченого державними актами права від відповідного рішення органу виконавчої влади, суд вважає, що навіть після визнання державного акта про право власності позивачки на земельну ділянку вона має право на звернення до суду з даним позовом, який стосується її прав та законних інтересів. Так, ухваленим пізніше розпорядженням Овідіопольської РДА від 10 грудня 2009 року №1469 було затверджено технічну документацію щодо безоплатної передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення садівництва в ГО «Авангард-2» на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) та передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] загальною площею 0,0608 га (рілля) із земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у його користуванні, для ведення садівництва в ГО "Авангард-2" на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). Саме останнє із зазначених розпоряджень Овідіопольської РДА є предметом спору по цій справі та внаслідок його прийняття відповідачем склалася ситуація, коли одну і теж земельну ділянку одночасно передано у власність двом різним особам. Суд критично оцінює письмові заперечення відповідача проти позову та вважає неприйнятними його твердження щодо правомірності ухвалення розпорядження від 10 грудня 2009 року №1469 про передачу земельної ділянки у власність [PERSON], в умовах коли існує не скасоване належним чином розпорядження відповідача від 05 березня 2009 року №222 про передачу цієї земельної ділянки у власність позивача. Аналізуючи таку позицію відповідача по справі суд у контексті даної справи підкреслює особливу важливість выработанного прецедентною практикою Європейського суду з прав людини принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер'їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» п. 128, та «Беєлер проти Італії» п. 119). З врахуванням встановлених по справі обставин, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що при ухваленні розпорядження Овідіопольської РДА від 10 грудня 2009 року №1469 "Про безоплатну передачу у власність громадянину України [PERSON] земельної ділянки у ГО "Авангард-2" на території Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів)" відповідач діяв у спосіб, який не був належним, послідовним та заснованим на законі, що обумовило створення ситуації юридичної невизначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси позивача. Це розпорядження відповідача порушило права та законні інтереси позивача, а тому є протиправним та підлягає скасуванню. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved