Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] 2 лютого 2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Прізвище третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - "[PERSON]" змінено на "[PERSON]" 9 січня 2018 року, у зв'язку з державною реєстрацією шлюбу. Позов мотивований тим, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON] На день смерті батько був зареєстрований [INFO]. Після смерті батька відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований у с. Катеринівка Хмельницького району Хмельницької області; право на земельну частку (пай); право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства; грошові вклади. [PERSON] посилається на те, що вона прийняла спадщину після смерті батька, оскільки була неповнолітньою на час відкриття спадщини. 14 грудня 2017 року позивачем подано заяву до Хмельницької районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Листом Хмельницької районної державної нотаріальної контори від 20 грудня 2017 року у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом відмовлено у зв'язку з оформленням спадщини іншою особою - [PERSON], яка є рідною сестрою спадкодавця. [PERSON] успадкувала право на земельну частку (пай) КСП "Урожай" вартістю 54659 грн., право власності на майновий пай члена КСП "Урожай" вартістю 2189 грн., грошові внески з усіма процентами та компенсаціями на загальну суму 2787,13 грн., загалом на суму 59635,13 грн. Позивач вважає, що її права порушені, оскільки згідно із ч. 1 ст. 1261, ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, прийняла спадщину, оскільки була неповнолітньою на момент відкриття спадщини. Позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON], який помер [INFO] року, видане 15 серпня 2013 року на ім'я [PERSON] державним нотаріусом Хмельницької державної нотаріальної контори у спадковій справі №705/2012, зареєстроване у реєстрі №2-2225. До Хмельницького міськрайонного суду 27 червня 2018 року надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, у якій просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно [PERSON], який помер [INFO] року, видане 15 серпня 2013 року на ім'я [PERSON] державним нотаріусом Хмельницької державної нотаріальної контори у спадковій справі №705/2012, зареєстроване у реєстрі №2-2221. Судом прийнято вказану заяву до розгляду, оскільки така заява подана у строки, визначені ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України до закінчення підготовчого провадження у цивільній справі, відповідачу копію заяви про збільшення позовних вимог вручено судом до закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Позивач та її представник у судове позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач додатково пояснила, що подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у ч. 3, 4 ст. 1269 Цивільного кодексу України є їх правом, здійснення якого не суперечить нормі ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Відповідач та її представник надали відзив на позов, вказавши, що позов не визнають, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, так як [PERSON] досягла повноліття [INFO] року та з цього часу не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Мати позивача, як законний представник неповнолітньої доньки, мала право у встановлений законом строк звернутись до суду із заявою про прийняття спадщини. Відсутні докази проживання [PERSON] на момент її смерті з батьком. Спадкодавець на момент смерті за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживав, що підтверджується листом виконавчого комітету Чорноострівської селищної ради Хмельницького району. У відзиві зазначено, що на момент смерті спадкодавець проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] та відповідачем по [ADDRESS]. Відповідач несла витрати по організації похорону спадкодавця. Просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити. 4 жовтня 2018 року до Хмельницького міськрайонного суду надійшло заперечення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] проти заяви про збільшення позовних вимог. Представник зазначила, що дана заяву слід повернути позивачу на підставі п. 5 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України через відсутність у справі доказів направлення її копії відповідачу. Копію заяви про збільшення позовних вимог відповідач одержав у судовому засіданні 6 вересня 2018 року, після закінчення підготовчого провадження. Представник відповідача зазначила, що судом має бути визначена лише обов'язкова частка позивача у спадщині, а свідоцтво про право на спадщину за законом може бути скасоване лише в частині, що складає право на обов'язкову частку. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] направила до Хмельницького міськрайонного суду заяву, у якій вона проти позову не заперечила. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 15 лютого 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду у порядку загального провадження та відкрито провадження у справі. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 5 березня 2018 року задоволено письмове клопотання представника позивача про витребування із Хмельницької районної державної нотаріальної контори спадкову справу, заведену після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10 травня 2018 року задоволено письмове клопотання представника відповідача про витребування з виконавчого комітету Чорноострівської селищної ради по (Антонівській сільській раді) витягу з домової книги за адресою [ADDRESS], заведеної на [PERSON] Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 6 вересня 2018 року підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду. У судовому за сіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві на позов, вказавши, що позивач пропустила строк позовної давності. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] підтримала позов [PERSON] Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], [INFO], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть, виданим Хмельницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 12 грудня 2017 року серії [NUMBER]. У зв'язку з укладенням та реєстрацією шлюбу 18 листопада 2014 року позивачем прізвище "[PERSON]" змінено на "[PERSON]", що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 13 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Хмельницькому району Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Позивач, [INFO], є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 10 вересня 1996 року, зареєстрованим Антонінською сільською радою 10 вересня 1996 року, актовий запис №6. 14 серпня 2013 року відповідач звернулась до Хмельницької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У вказаній заяві відповідач вказала, що прийняла спадщину після смерті рідного брата [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини разом з ним проживала. 15 серпня 2013 року Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою відповідачу видано два свідоцтва про право на спадщину за законом (зареєстровано в реєстрі за № № 2-2221 та 2-225). Згідно із вказаними свідоцтвами про право на спадщину відповідач успадкувала право на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] на території Антонівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області; земельну частку (пай) КСП "Урожай", що посвідчується сертифікатом про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], вартістю 54659 грн., право власності на майновий пай члена КСП "Урожай", що підтверджується майновим сертифікатом серії [NUMBER] вартістю 2189 грн., грошові внески з усіма процентами та компенсаціями на загальну суму 2787,13 грн. 14 грудня 2017 року [PERSON] подала заяву до Хмельницької районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Листом Хмельницької районної державної нотаріальної контори від 20 грудня 2017 року у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом відмовлено у зв'язку з оформленням спадщини іншою особою - [PERSON], яка є рідною сестрою спадкодавця. Заслухавши пояснення та думку учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину за законом порушено, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1, ч. ч. 3-4, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій статті 1269 ЦК, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої статті 1268 цього Кодексу. Для з'ясування обставини прийняття неповнолітньою особою спадщини необхідно встановити факти, що спадкоємець є дитиною спадкодавця, на час відкриття спадщини є неповнолітньою особою, неповнолітньою особою не подано заяви про відмову від прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою спадкодавця і має право на спадкування за законом у першу чергу. На час відкриття спадщини донька спадкодавця була неповнолітньою особою. Заяву про відмову від прийняття спадщини за законом позивач не подавала. До часу відкриття спадщини спадкодавець був зареєстрований, але фактично не проживав разом із позивачем, що підтверджується обліковою карткою об'єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки, довідкою, виданою старостою сіл Антонівка та Катеринівка Л.А. Батурко від 15 грудня 2017 року №1064. Законом не визначено як умову прийняття неповнолітньою особою-спадкоємцем спадщини її проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, тому аргументи представника відповідача щодо окремого проживання спадкодавця та позивача на час відкриття спадщини судом не беруться до уваги. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Аргумент представника відповідача про право позивача лише на обов'язкову частку у спадщині суд до уваги не бере, оскільки ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Право на обов'язкову частку виникає у перелічених у ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України осіб в разі спадкування за заповітом, а не за законом. Відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не мала право на спадкування, права позивача на спадкування за законом порушені, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначає, що за вимогами ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 3-4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Суд встановив, право позивача на спадкування за законом порушені. Цивільний процесуальний кодекс України не містить вимог щодо строків звернення до нотаріуса з метою одержання свідоцтва про право на спадщину, лише вказує у ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України на такий обов'язок спадкоємця у випадку наявності у складі спадщини нерухомого майна. Відповідач дізналась про порушення свого права на спадщину за законом 20 грудня 2017 року, що є моментом, з якого починається перебіг строку позовної давності у даних спірних правовідносинах. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позивачем не пропущено строку позовної давності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved