Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

20.04.2021 року представник позивачки [PERSON] звернулася в суд з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . З відповідачем з 2006 року по 2008 рік проживали в зареєстрованому шлюбі. З 2008 року по теперішній час дитина проживає з нею. Відповідач не бере участі у вихованні, утриманні сина, не проявляє до нього батьківської турботи, піклування та любові, не виявляє бажання відвідувати дитину. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 06.05.2021 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також вирішила розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 15.06.2021 року витребувано від Департаменту інформатизації МВС України (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) повну довідку про судимість гр. України [PERSON] , [INFO] , уродженця Єланецького району Миколаївської області та від Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради (54003, м. Миколаїв вул. 2-а Екіпажна, 4) інформацію відносно перебування або неперебування [PERSON] , [INFO] , на обліку лікаря-нарколога із зазначенням (в разі позитивної відповіді) діагнозу та періоду перебування [PERSON] на обліку. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити його повністю. В разі неявки відповідача просили провести заочний розгляд справи. Відповідач у визначений строк відзив до суду не направив, у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, тому, у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за заявою позивачки та її представника суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Єланецької селищної ради у судовому засіданні просила позов задовольнити. Вислухавши позивачку, її представника, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд прийшов до слідуючого. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Положеннями ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено вичерпний перелік обставин, за яких матір або батька може бути позбавлено батьківських прав щодо усіх дітей або когось з них. Батьки можуть бути позбавленні батьківських прав у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом статті 164 СК України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). Згідно ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено в судовому засіданні, з 04.04.2006 року по 25.07.2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Із матеріалів справи слідує, що відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 305 від 14.06.2006 року (а. с. 8). З 2008 року по теперішній час дитина проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 3, 9). На момент звернення до суду з позовною заявою [PERSON] був учнем 9-Б класу ЗОШ І-ІІІ ступенів № 40 Миколаївської міської ради Миколаївської області. Вихованням дитини займається позивачка та вітчим [PERSON] , батько дитини не приймав участі у його вихованні (а.с. 16). Судом встановлено, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами, відповідач не бере участі в житті сина, не цікавився його психічним, фізичним здоров`ям та досягненнями дитини, жодної ініціативи щодо спілкування з дитиною не проявляв. Заочним рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22.04.2013 року стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 20.03.2013 року і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 11-13). Позивачкою надано до суду розрахунок заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області із якого слідує, що відповідач не утримує сина, в зв`язку з чим у [PERSON] станом 01.01.2019 року існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 46261,02 грн. (а. с. 14-15). В судовому засіданні встановлено, що відповідач жодного разу не сплатив аліменти на утримнаня сина [PERSON] , стягнуті з нього рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 22.04.2013 року. Із пояснень допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] слідує, що відповідач на протязі семи років не займається вихованням дитини, не цікавиться його життям. Із наданої Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України за вих. № 29225/16-2021 від 29.06.2021 року інформації слідує, що відповідач [PERSON] 13.08.2012 року був засуджений Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Відомості про звільнення до МВС не надходили. 17.11.2012 року вибув до Донецької виправної колонії № 124. Відомості про звільнення до МВС не надходили (а.с. 65). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 02.09.2021 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , в інтересах неповнолітнього (а. с. 105). Висновком органу опіки та піклування Єланецької селищної ради Миколаївської області від 17.09.2021 року визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 124). Також суд бере до уваги ту обставину, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, не вважав за необхідне з`явитися у судове засідання для надання особистих пояснень, надання доказів, які підтверджують належне виконання батьківських обов`язків і спростовують доводи позивачки. Вказані фактори як кожен окремо, так і в сукупності, перебувають в причинному зв`язку з винною поведінкою відповідача і розцінюються судом як свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Відповідно до роз`яснень пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", п. 54). З огляду на викладене, з метою захисту інтересів дитини, суд прийшов до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 908 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору (а. с. 43). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved