Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Рахівська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті матері позивачки, [PERSON], яка померла [INFO], залишилося спадкове майно, яким являється житловий будинок [ADDRESS]. Дане нерухоме майно до відкриття спадщини фактично належало на праві приватної власності [PERSON]. Однак, як з'ясувалось після її смерті, первинна реєстрація права власності на спадкове домоволодіння, яке було збудовано нею і у якому вона проживала до дня своєї смерті та вважала своєю власністю, за нею за її життя здійснена не була. Разом з тим, через відсутність належних правовстановлюючих документів на це нерухоме майно, вона як спадкоємець за заповітом, фактично не має можливості оформити у встановленому законом порядку своє право власності на дане спадкове майно. Крім того, за свого життя її мати склала заповітне розпорядження від 30.03.1989 року відносно житлового будинку [ADDRESS]. У встановленому законодавством порядку, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, вона звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, про що державним нотаріусом Рахівської ДНК було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тому, на підставі наведеного просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на вказаний житловий будинок з надвірними побудовами та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району в судове засідання не з'явився. Селищний голова Либавка Б.І. надав заяву, якою просить справу розглядати без участі представників ради. Задоволення позовних вимог не заперечують. Представник третьої особи - Рахівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився. Завідуюча Рахівською держнотконторою Пріц О.І. надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області Петращук І.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечив. Заслухавши представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно - житловий будинок [ADDRESS], і відносно якого остання розпорядилася шляхом складення заповіту 30 березня 1989 року. Згідно даного заповіту [PERSON] належний їй житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], і все її майно, яке буде належати на день її смерті, заповіла дочці [PERSON]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS], виданої КП "БТІ" Рахівської районної ради спадковий будинок побудований у 1975 році. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Кобилецько-Полянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області № 2315 від 09.07.2013 року, житловий будинок [ADDRESS] дійсно належав [PERSON]. Також факт належності вказаного будинку нині померлій [PERSON] рішення Кобилецько- Полянської селищної ради народних депутатів сьомої сесії 22 скликання від 22 квітня 1997 року "Про приватизацію земельних ділянок громадян для обслуговування, будівництва індивідуальних житлових будинків та господарських споруд, а отже його не можна розцінювати як об'єкт самочинного будівництва. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена п.1 ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року, яка встановлювала, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки вступила в оперативне управління та володіння спадковим майном, шляхом проживання в ньому, здійснення його обслуговування та утримання. Дане стверджується довідкою виконкому Кобилецько Полянської селищної ради № 2316 від 9 липня 2013 року. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі належить до спадкоємців за заповітом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved