Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], 3-я особа: Куп'янський міськвиконком Харківської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, посилаючись на те, що він, позивач, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Квартира неприватизована. Разом з ним у цій квартирі значаться зареєстрованими відповідачі, які не проживають на спірній житловій площі з 01 січня 2009 року. Відповідачі, забравши свої речі поїхали з квартири, добровільно знятись з місця реєстрації відмовляються. Позивач вказує на те, що відповідачі зареєстровані у квартирі, через що він терпить незручності, оплачує за них всі комунальні витрати, не може оформити субсидію. За таких обставин позивач звернулася до суду з даним позовом, згідно якого просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі за вищевказаною адресою та зняти їх з реєстрації. Позивач та його представник - адвокат Пухтаєвич О.О. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON], який з 06.02.2016 р. тримається під вартою, отримав копію позовної заяви з додатками та згідно заяви відмовляється давати пояснення по даній справі (а.с.43,45,46). Представник за довіреністю виконкому Куп'янської міської ради Харківської області у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, пояснень по справі немає, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, з'ясувавши позиції сторін, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У судовому засіданні встановлено наступне. Згідно довідки ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Куп'янськ» від 29.08.2016 р. № 1777, [PERSON] є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] та значиться зареєстрованим за цією адресою (а.с.5). Разом з ним в цій квартирі зареєстровані відповідачі: [PERSON] - як дружина, зареєстрована 12.07.2002 року, та [PERSON] - як син дружини, зареєстрований з 13.03.2002 року (а.с.5,11,12). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2001 року, який був розірваний за рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 23.12.2016 року (а.с.82). Згідно Акту не проживання громадянина за місцем реєстрації від 29.08.2016 р. відповідачі по справі не проживають з 2009 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Як пояснила відповідач [PERSON], вона є матір'ю відповідача [PERSON], [INFO], але була позбавлена батьківських прав відносно нього 26.08.2010 року. Його опікуном до досягнення повноліття була її мати - [PERSON], з якою він і проживав весь цей час за адресою [ADDRESS]. У 2007 році вона разом з позивачем по справі поїхали до м. Харкова працювати, залишивши дитину з бабусею [PERSON] 01.03.2007 р. позивач її побив, вони посварилися та півроку сімейних стосунків не підтримували, потім, то сварилися, то мирилися. 28.09.2009 року вона приїхала у сел. Ківшарівка на день народження сина, в цей же день зустріла іншого чоловіка, з яким почала проживати разом однією сім'єю і по сьогоднішній день у селі Петропавлівка, Куп'янського району, Харківської області. Житло винаймають. До спірної квартири вона навідується, але там неможливо проживати, оскільки немає світла, газу, води, які були відключені через заборгованість по комунальним послугам, ще в період їхнього сумісного проживання з позивачем у цій квартирі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], сусідка сторін по справі, дала суду свідчення про те, що у квартирі за адресою: [ADDRESS], біля 10 років ніхто не проживає. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] дала суду свідчення про те, що її квартира і квартира сусідів, які є сторонами по справі, знаходяться в одному тамбурі, вона була присутня та підписувала акт про не проживання відповідачів у квартирі за адресою: [ADDRESS], там дійсно ніхто не проживає з 01.01.2009 р., ця квартира не придатна для проживання, в ній відсутні світло, газ, вода, немає майна, вона бачила, що [PERSON] навідувався до квартири з друзями, чула, що вони там «гуляли». Свідок [PERSON], [INFO], у судовому засіданні дала свідчення про те, що [PERSON] у 2010 році по рішенню суду була позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON] і вона, свідок, була призначена його опікуном. З біологічним батьком він не спілкується. [PERSON] значиться як мати одиначка. До повноліття [PERSON] проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS], а коли йому виповнилося 18 років - [INFO] року, він пішов проживати до спірної квартири. Оскільки у спірній квартирі немає умов для проживання, він там тільки ночував, а до неї приходив їсти, прати, купатися. Квартплату він не оплачував, не працював. До його повноліття, комунальні платежі по спірній квартирі оплачувала вона, свідок. У період знаходження онука [PERSON] під її опікою, вона постійно навідувалася разом з ним та з [PERSON] до спірної квартири, прибирали там, оскільки там ніхто не проживав, позивач не з'являвся у спірній квартирі. [PERSON] не проживає у спірній квартирі більше 10 років, а вже більше 6 років проживає у с. Петропавлівка, Купянського р-ну, Харківської області, однією сім'єю з іншим чоловіком. На підтвердження частини викладених свідком [PERSON] обставин суду надано рішення № 789 від 19.10.2010 р. виконавчого комітету Куп'янської міської ради про встановлення опіки над неповнолітнім [PERSON], з якого вбачається, що [PERSON] рішенням Куп'янського міськройнного суду Харківської області від 26.08.2010 р. позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], його батько [PERSON] записаний на підстав ч. 1 ст. 135 СК України, встановлена опіка [PERSON] над малолітнім [PERSON], в сім'ї якої він проживає, яка піклується про нього та забезпечила належні житлово-побутові умови для його утримання. У суду немає даних про заінтересованість свідків в результаті розгляду справи, їхні показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Як визначено ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. з послідуючими змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Згідно ч. 2 ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. П. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України"(зі змінами та доповненнями), передбачено, що відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Конституція гарантує кожному вільний вибір місця проживання, однак наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не можуть бути підставою для визнання будь якого права. Наявність реєстрації не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" з подальшими змінами) громадяни України, а також іноземець особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. При цьому ця норма не передбачає надання обов'язкової згоди наймодавця на реєстрацію. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до вимог ст. 64 ч.2 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача можуть бути визначено й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З урахуванням досліджених доказів, суд вважає встановленим той факт, що відповідач [PERSON] добровільно покинула квартиру, в якій вона значиться зареєстрованою, у зв'язку з утворенням сім'ї і не проживає у вищевказаному жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців, а тому вона втратила право користування цим жилим приміщенням. Підстави, передбачені ч.3 ст. 71 ЖК України, за якими зберігається право на житлове приміщення відсутні. Фактів створення позивачем відповідачу перешкод для користування житлом за адресою реєстрації суду не надано, на добровільне залишення відповідачем [PERSON] житла за місцем реєстрації вказують встановлені у судовому засіданні обставини. Тому, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за вищевказаною адресою. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресою, то рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом вже є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку, у зв'язку з чим вимоги позову в зазначеній частині не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON], [INFO], утримується під вартою з 06 лютого 2016 року і по теперішній час (а.с.23, 32-35). Відносно нього 19.06.2015 року Куп'янським міськрайонним судом Харківської області було ухвалено вирок, згідно якого адресою його місця проживання вказано: [ADDRESS] (а.с.24-29). Така ж адреса вказана і в ухвалі суду від 06.02.2016 р. при застосуванні у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в ухвалі суду від 29.03.2016 р. про продовження строку тримання його під вартою. Відповідач [PERSON] будучи неповнолітнім не проживав у спірній квартирі, оскільки, за відсутності батьківського піклування (мати-одиначка [PERSON] була позбавлена батьківських прав рішенням Куп'янського міськройнного суду Харківської області від 26.08.2010 р.) перебував на вихованні у своєї бабусі [PERSON], яка була визначена його опікуном згідно рішення 789 виконавчого комітету Куп'янської міської ради від 19.10.2010 р. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку поміщення дитини на виховання до опікуна - протягом усього часу її перебування у опікуна, якщо в будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина і членів її сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини у дитячому закладі до досягнення нею повноліття і повернення від опікуна. П. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК України передбачено збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім членом сім'ї наймача понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі. Позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо в будинку квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. Статтею 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. з послідуючими змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки. З наведених вище правових норм можна зробити висновок, що за [PERSON], який був поміщений на виховання до опікуна, право на житлову площу зберігається протягом усього часу його перебування у вказаної особи і шести місяців з дня закінчення цього строку при умові, якщо в даному приміщенні, з якого він вибув дитиною, залишилися проживати інші члени сім'ї. А в разі взяття під варту члена сім'ї наймача, в тому числі і колишнього, на строк понад шість місяців, за ним зберігається право користування жилим приміщенням протягом усього часу знаходження під слідством та судом та ще протягом шести місяців з дня закінчення цього строку. [PERSON] досяг повноліття [INFO] року, у зв'язку з чим закінчився строк перебування його у опікуна, а з 06.02.2016 року утримується під вартою. Тобто, після досягнення повноліття і до взяття його під варту минуло менш ніж 6 місяців, а тому не доведений позивачем факт відсутності відповідача [PERSON] понад встановлені законом строки. Тобто, цей строк мав свій перебіг з дня закінчення перебування [PERSON] у опікуна - 29.09.2015 р. Отже, оскільки факт відсутності відповідача [PERSON] у спірній квартирі понад встановлені законом строки не був доведений позивачем, який має вираховуватися, як вже було зазначено вище, з дня закінчення перебування [PERSON] у опікуна, то немає необхідності встановлювати причини відсутності його у спірній квартирі. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: partial