Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог від 02 лютого 2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач є батьком їх спільної дитини сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2009 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання їх спільного сина в розмірі 200 грн. щомісячно, на виконання якого, було видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Гусятинському ВДВС. З посиланням на ст. 192 СК України прохала змінити розмір стягуваних з відповідача за судовим рішенням аліментів з 200 грн. щомісячно, на суму, що не є меншою ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, оскільки вона фактично виховує сина самостійно та має недостатній заробіток для належної фінансової підтримки сина, якому виповнилося 14 років. Дитина хворіє та потребує регулярного профілактичного лікування, витрат та належне харчування, одяг, та інші речі для забезпечення фізичного та духовного розвитку. В середньому в місяць витрати на дитину становлять1600 грн., а її заробітна плата складає лише 3750 грн. на місяць. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи у звязку з неявкою відповідача. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 80, 81) в судове засідання не зявився причини неявки суду не повідомив. Представник Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився (а. с. 82). Згідно письмової заяви прохали проводити розгляд справи у відсутність їх представника, та долучити до матеріалів справи копію виконавчого листа №2-559/09 від 09 листопада 2009 року, копію постанови про відкриття виконавчого провадження, копію розрахунку про розмір сплати аліментів (а. с. 72-75). Суд, заслухавши позивачку, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2009 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] у розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 03 вересня 2009 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). На виконання рішення суду 26 жовтня 2009 року видано виконавчий лист №2-559/09, який знаходиться на виконанні у Гусятинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, та на підставі якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження від 03 березня 2016 року ВП №50407573 (а.с. 73, 74). Згідно довідки головного державного виконавця Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с. 75), заборгованість за виконавчим листом №2-559/09 станом на 01 травня 2018 року становить 06 грн. 00 коп. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України (в редакції станом на 17 травня 2017 року), батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії І-БВ №148409 виданого 01 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, позивачка є матірю [PERSON], [INFO] (а.с. 6), який проживає разом з нею, та знаходиться на її утриманні (а.с.8). У звязку з чим суд вважає, що враховуючи зміни в законодавстві в частині мінімального розміру аліментів, вимоги позивачки про зміну розміру аліментів, з врахуванням даних обставин, підлягають задоволенню. Верховний Суд України в своїй постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, зазначив: «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі")». При визначенні розміру аліментів, суд також враховує, фізичний стан, як відповідача, який фізично здоровий, працездатний, так і дитини, і тому суд вважає, що вимоги позивачки про визначення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 200 грн., на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, є слушними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 183, 192 СК України,

Outcome: approved