Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позичка посилається на наступні обставини. Так, між [PERSON] та ТОВ "ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я" було укладено трудовий договір відповідно до якого позивач була прийнята на посаду регіонального менеджера (управителя) по продажам сектору зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу. За вказаною посадою [PERSON] працювала та жодного наміру змінювати професію не мала. 23.03.2018 року позивачці стало відомо про видачу наказу ТОВ "ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я" №121-ок від 23.03.2018 року, на підставі якого позивачку було звільнено із займаної посади. Позивачка вважає видачу вказаного вище наказу неправомірним, виданим з порушенням норм трудового законодавства та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, по-перше, [PERSON] не подавала жодних заяв, звернень чи інших документів до її безпосереднього роботодавця. Також, позивачка не надавала ніяких (ні усних, ні письмових) згод на укладення угоди про розірвання трудових відносин та не висловлювала ніяких намірів про припинення роботи у ТОВ "ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я" тощо. Окрім того, позивачка посилається на те, що позивачка на час її звільнення була вагітною, що підтверджується довідкою від 19.03.2018 року виданою доктором жіночої консультації № 12 , що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, 13а. Вказаний факт, також став відомий відповідачу через усну бесіду [PERSON] з [PERSON] , яка на той час працювала в ТОВ "ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я" на посаді керівника зовнішньої служби рецептурного напрямку. Позивачка вважає, що саме факт її вагітності був підставою для її звільнення, оскільки врахувавши можливі наслідки вагітності позивачки: зниження рівня працездатності, обов`язок роботодавця видавати вагітним жінкам путівки до санаторіїв та будинків відпочинку безкоштовно або на пільгових умовах, подавати їм матеріальну допомогу, надання відпустки у зв`язку з пологами та вагітністю та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку тощо, роботодавцем було прийняте рішення про звільнення [PERSON] , задля зняття із себе додаткових обов`язків, перерахованих вище. На підставі викладеного, позивачка просила: 1. Скасувати Наказ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я» №121-ок від 23.03.2018 року у частині звільнення [PERSON] з посади регіонального менеджера (управителя) по продажам сектору зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу. 2. Поновити її, [PERSON] на посаді регіонального менеджера (управителя) по продажам сектору Зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу. 3. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 23.03.2018 року. (Т.1., а.с. 1-5) В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що вона працювала на посаді регіонального менеджера (управителя) по продажам сектору зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу ТОВ "ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я". В період її роботи жодних претензій з приводу невиконання посадових обов`язків ТОВ "ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я" до неї не пред`являла. Вона пояснила, що під час її працевлаштування кадровими працівниками ТОВ "ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я" їй було запропоновано написати заяву на звільнення за згодою сторін без визначення дати написання та дати звільнення, оскільки саме за цією умовою її зараховували до штату компанії. Вона була вимушена погодитись на дану умову та написала заяву на звільнення за згодою сторін без визначення дати написання та дати звільнення, оскільки не вважала, що до неї дана заява буде застосована відповідачем. Позивачка пояснила, що дану заяву вона залишила в офісі компанії ще під час того, як оформляла трудовий договір. Вона вважає, що після того, як вона повідомила керівнику зовнішньої служби рецептурного напрямку [PERSON] про свою вагітність, то і це й було причиною її звільнення. Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Він пояснив, що позивачку було звільнено на підставі заяви про звільнення за згодою сторін, яка надійшла до керівництва товариства. Він також пояснив, що заява про звільнення була передана безпосередньо [PERSON] свідку [PERSON] , під час її відрядження до м. Одеси у березні 2018р., яка, в свою чергу, передала заяву [PERSON] керівництву підприємства. Представник відповідача вважає, що твердження позивачки про те, що її змусили написати заяву про звільнення під час працевлаштування не підтверджено належними доказами. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так наказом ТОВ "ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я" 134-ок від 20.04.2017р. [PERSON] було прийнято на посаду регіонального менеджера (управителя) по продажам сектору зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу. (а.с. 119) Наказом ТОВ "ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я" №121-ок від 23.03.2018 року [PERSON] було звільнено із займаної посади за згодою сторін. (а.с. 118) Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Пунктом 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 встановлено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП). Верховним Судом України у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16 висловив наступну правову позицію. Так, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття наказу ТОВ "ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я" №121-ок від 23.03.2018 року була письмова заява [PERSON] на ім`я генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" Доровського А.В., в якій вона просила звільнити її за згодою сторін з 23.03.2018р., а також датована 07.03.2018р.. (Т1, а.с. 33) В судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що під час прийняття її на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" у квітні 2017р., їй було запропоновано, як однією із умов прийняття на роботу написання заяви про звільнення за згодою сторін. Вона була вимушена погодитись, оскільки їй була необхідно робота, а тому у квітні 2017р. нею особисто було написано заяву на ім`я генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" [PERSON] , а саме рукописний текст « [PERSON] региональный менеджер (управитель) по продажам», а також рукописний текст «Прошу уволить меня по соглашению сторон с», у заяві також наявний її особистий підпис. В той же час, [PERSON] пояснила, що рукописні цифри « [INFO] » у продовженні тексту «Прошу уволить меня по соглашению сторон с», а також рукописні цифри « [INFO] » у графі «дата» були неписані не нею особисто, а невідомою особою. Ухвалою суду від 01.03.2019р. було призначено комплексну судову почеркознавчу експертизу, а також судову технічну експертизу документів, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. (Т.1, а.с. 109-110) Експертам були поставлені питання: 1) Чи виконано у заяві на ім`я генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" [PERSON] від імені « [PERSON] региональный менеджер (управитель) по продажам» рукописні цифри « [INFO] » у продовженні тексту «Прошу уволить меня по соглашению сторон с », а також рукописні цифри « [INFO] » у графі «дата» [PERSON] , або іншою особою? 2) Чи в різний час були виконані рукописний буквений текст: «Прошу уволить меня до соглашению сторон с» та рукописні цифрові записи « [INFO] » та «23.03.18» в заяві ім`я генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" [PERSON] від імені « [PERSON] региональный менеджер (управитель) по продажам» 3) Коли та у якій послідовності були виконати рукописний буквений текст: «Прошу уволить меня по соглашению сторон с », та рукописні цифрові записи « [INFO] » і «23.03.18» в заяві ім`я генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" [PERSON] від імені « [PERSON] региональный менеджер (управитель) про продажам» 4) Чи однією і тією ж кульковою ручкою були виконані рукописний буквений текст: «Прошу уволить меня по соглашению сторон с » та рукописні цифрові записи « [INFO] » і « [INFO] » в заяві в заяві ім`я генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" [PERSON] . від імені « [PERSON] региональный менеджер (управитель) по продажам». Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №19-1105 від 17.05.2019р., яка була проведена Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз встановлено, що у заяві на ім`я генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" [PERSON] , яка була подані від імені « [PERSON] региональный менеджер (управитель) по продажам» рукописні цифри « [INFO] » у продовженні тексту «Прошу уволить меня по соглашению сторон с », а також рукописні цифри « [INFO] р . » у графі «дата» були виконані не [PERSON] , а іншою особою. (Т1, а.с. 209-212) В той же час питання № 2,№3,№4 залишились без відповіді експерта, оскільки дані питання не були оплачені позивачкою. (Т1., а.с. 203) Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на положення ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд дійсно вважає, що [PERSON] довела в судовому засіданні той факт, що вона не здійснювала написання рукописних цифр « [INFO] » тобто дати звільнення, а також рукописних цифр « [INFO] р.» тобто дати подання заяви. В той же час, незважаючи на даний факт, позивачка не заперечувала того факту, що саме вона власноручно написала текст заяви про звільнення за згодою сторін. Суд вважає, що зі сторони позивачки не доведено жодного доказу того, що даний текст в заяві вона писала під будь-яким примусом. Посилання позивачки на те, що вона була вимушена написати заяву з метою працевлаштування є недоведеним. Окрім того, з пояснень позивачки вбачається, що бланк зразкової заяви на звільнення їй було направлено на її електрону адресу. В судовому засіданні представник відповідача заперечував про направлення відповідачем на електрону адресу позивачки будь-якого бланку заяви на звільнення, однак він не заперечував того факту, що саме дана форма заява на звільнення застосуються у кадровій практиці товариства. В судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я", а також саме вона, як родичка позивачки, рекомендувала працевлаштуватись у даній компанії. Свідок підтвердила той факт, що дійсно під час працевлаштування працівникам одночасно пропонують заповнювати заяви на звільнення. В той же час, суд критично ставиться до пояснень даного свідка, оскільки вона є родичкою позивачкою, а також у неї вже припиненні трудові відносини з відповідачем. Суд вважає, що єдиним недоведеним фактом фактично залишається відсутність визначення дати подачі заяви на звільнення, а також дати з якою припиняються трудові відносини. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] передала їй заяву на звільнення під час її відрядження до м. Одеси у період 19.03.2018р. по 23.03.2018р. , з проханням її відвезти до офісу компанії. Окрім того, з пояснень свідка вбачається, що вона лише прийняла від позивачки дану заяву з метою передачі до керівництва компанії, проте яким чином вона складалась вона не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що він супроводжував свідка [PERSON] під час її відрядження у м. Одесі. Він пояснив, що бачив як [PERSON] передала [PERSON] певний документ. Від свідка [PERSON] він дізнався, що це була заява про звільнення, проте текст даної заяви він не бачив. З вищевказаних пояснень свідків вбачається, що заява про звільнення не була складена, а також підписана у їх присутності. Окрім того, з пояснень представника відповідача вбачається, що заява була передана свідком [PERSON] до керівництва підприємства, а отже не заповнювалась у присутності відповідального працівника товариства. Суд, оцінюючі у сукупності надані докази, вважає, що неможливо встановити, яка сама особа вносила вищевказані дати у заяву про звільнення. Дану обставину можливо трактувати як на користь позивача, а також і навпаки. В даному випадку, будь-яка особа мала можливість внести дані дати як на користь позивачки, тобто з метою можливого створення майбутнього судового процесу, а також на користь відповідача, тобто з метою звільнення небажаного працівника поза його волею. В зв`язку із чим, суд вважає дослідити інші обставини взаємовідносини сторін, які мали місце. Так, з пояснень свідка [PERSON] також вбачається, що під час її відрядження до м. Одеси була здійснена перевірка діяльності позивачки. В м. Одесі вона перебувала декілька днів та при цьому постійно працювала спільно з позивачкою. В процесі перевірки вона виявила певні недоліки в її роботі, про що вона повідомила позивачці. Окрім того, заяву про звільнення [PERSON] передала їй в момент від`їзду до м. Харків. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно зі свідком [PERSON] працювала під час її відрядження до м.Одеси, проте до неї не було суттєвих зауважень. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що дійсно під час відрядження свідок [PERSON] , як безпосередній керівник позивачки виявив суттєві недоліки у її роботі. Однак керівництвом не приймались будь-які заходи дисциплінарного характеру, оскільки надійшла від позивачки заява про звільнення за згодою сторін. Суд також приймає до уваги той факт, що позивачці було достовірно відомо про її звільнення на підставі наказу № 121-ок від 23.03.2018 року, саме в день звільнення 23.03.2018р.. Вищевказаний факт позивачка підтвердила в судовому засіданні, а також вона пояснила, що їй було надіслану скан-копію вищевказаного наказу. (Т1., а.с.6) В судовому засіданні було встановлено, що 25.03.2018р. позивачка направила до відповідача заяву, в якій просила повернути трудову книжку у зв`язку з її звільненням. В даній заяві, позивачка не просила відповідача повідомити про причини її звільнення, а також не висловлювалась про незаконність даного наказу. (Т1., а.с. 35) Необхідно також відзначити, що у підставах заявленого позову позивачка посилалась на те, що вона взагалі не подавала жодних заяв, звернень чи інших документів про розірвання трудових відносин та не висловлювала ніяких намірів про припинення роботи у ТОВ "ФАРМАЦЕВТИЧНА КОМПАНІЯ "ЗДОРОВ`Я". В судовому засіданні позивачка надала пояснення, які дещо відрізняються від підстав заявлених позовних вимог. Так, а саме в первісних підставах позову вона стверджувала щодо жодної заяви про звільнення вона не подала. В судовому засіданні позивачка пояснила, що заяву про звільнення за згодою сторін вона таки написала, проте без вказівки дат у заяві, оскільки це була умова умов працевлаштування. Судом також встановлено, що позивачка, достовірно знаючи про наявність у відповідача заяви про звільнення за згодою сторін, не подавала заяву до відповідача про відкликання заяви про звільнення, що сторони визнали у судовому засіданні, а тому даний факт не потребує доказуванню. Отже, якщо прийняти до уваги твердження позивачки про те, що вона була вимушена написати вищезгадану заяву про звільнення під час працевлаштування, то вона мала право відкликати дану заяву у будь-який час до звільнення, проте цього не зробила. Суд, аналізуючи у сукупності надані сторонами докази, пояснення сторін, а також свідків, вважає, що позивачка не надала суду достатніх доказів того, що її волевиявлення на подачу заяви про звільнення не було вільним, а також, що воно не відповідало її внутрішній волі. Суд також вважає, що твердження позивачки про те, що її було звільнено тільки за фактом того, що вона була вагітною не підтверджено жодним доказом. З матеріалів справи вбачається, що дійсно, на час звільнення позивачки, вона перебувала у стані вагітності, що підтверджується довідкою від 19.03.2018 року виданою доктором жіночої консультації № 12 , що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, 13 а . Позивачка, як додаткову підставу незаконності її звільнення посилається на те, що її не мали право звільняти за наявності вагітності. Згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Однак звільнення позивачки відбулось не за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, а саме за згодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, а тому в даному випадку положення ч. 3 ст. 184 КЗпП України не застосовуються. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що відсутні підстави для застосування судом положень ст. 235 КЗпП України та задоволення позовних вимог, а саме про скасування наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" (Код ЄДРПОУ: 31437750) №121-ок від 23.03.2018 року у частині звільнення [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) з посади регіонального менеджера (управителя) по продажам сектору зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу; про поновлення [PERSON] РНОКПП [NUMBER] ) на посаді регіонального менеджера (управителя) по продажам сектору Зовнішньої служби відділу аналізу та маркетингу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я", а також стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармацевтична компанія "Здоров`я" (Код ЄДРПОУ: 31437750) середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 23.03.2018 року на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] ).

Outcome: dismissed