Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] в квітні 2016 року звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями. Ухвалою суду від 14.06.2016 року у звязку із припиненням Ямпільської селищної ради та обєднанням територіальних громад Лиманського району Донецької області було замінено відповідача на правонаступника - обєднану територіальну громаду в особі Лиманської міської ради Донецької області. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує наступними обставинами. На підставі договору дарування від 29.04.1958 року позивач прийняв у дарунок від свого батька [PERSON] домоволодіння, розташоване за адресою Донецька область, Краснолиманський район, сел. Ямпіль, вул. Артема, буд.7 (після зміни порядкових номерів будинків у 1972 році - № 11).Згодом оригінал цього договору дарування, який є правовстановлюючим документом на домоволодіння, було втрачено позивачем, до теперішнього часу збереглась лише фотокопія цього документа. Представник позивача в березні 2016 року звертався до Краснолиманської державної нотаріальної контори задля отримання дубліката договору дарування від 29.04.1958 року, однак у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено через те, що документ передано на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. [PERSON] на теперішній час позбавлений можливості отримати документ з нотаріального архіву, оскільки він знаходиться на території, тимчасово непідконтрольній державній владі України у звязку із окупацією м. Донецька представниками незаконних збройних формувань. Позивач повідомляє, що правовстановлюючі документи на нерухоме майно не збереглися, проте є копії цих документів та у відповідних реєстрах БТІ наявні записи про зареєстроване право власності. З огляду на це, [PERSON] вважає за необхідне звернутись до суду за захистом свого майнового права та просить визнати за ним право власності на вказане домоволодіння. Для участі в судовому засіданні [PERSON] не прибув, хоча був своєчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду цивільної справи, надав повноваження щодо представництва своїх інтересів в суді [PERSON] (а. с. 12,13). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, навела доводи, аналогічні викладеним в позовній заяві, та просила позов задовольнити. Відповідача обєднану територіальну громаду в особі Лиманської міської ради було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, однак представник відповідача для участі в судовому засіданні не прибув, надав письмову заяву, в якій не заперечував проти вимог позивача і просив здійснювати розгляд справи без його участі (а. с. 18-19). Дослідивши подані позивачем докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. [PERSON] народився 18.04.1928 року в сел. Ямпіль Краснолиманського району Донецької області, є громадянином України, зареєстрований за адресою [INFO], з 1997 року (а.с.10-11). За договором від 29.04.1958 року, посвідченим державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, реєстровий № 2055, [PERSON] подарував [PERSON] домоволодіння, розташоване за адресою Донецька область, Краснолиманський район, сел. Ямпіль, вул. Артема, буд.7 (а. с. 4). З інвентаризаційної справи та довідки КП «БТІ м. Словянськ» від 17.12.2015 року № 504-3/0.84/КЛ вбачається, що в 1972 році було змінено номер вказаного домоволодіння з 7 на 11 (а. с.8, 34-37). За твердженнями представника позивача в судовому засіданні, оригінальний примірник цього договору [PERSON] було втрачено, за яких обставин, він уже не памятає через похилий вік, у позивача збереглась лише фотокопія згаданого договору. Представник позивача в березні 2016 року звертався до Краснолиманської державної нотаріальної контори задля отримання дубліката договору дарування від 29.04.1958 року, однак у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено через те, що документ передано на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву на підставі п.п. 15.1, 15.2,15.9 Правил ведення нотаріального діловодства, затв. наказом Міністерства юстиції України від 2.12.2010 року № 3235/5(а. с. 5-6). Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі м. Донецьк) з-під контролю державної влади України. Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Донецьк Донецької області. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження представника позивача про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, оригіналів або дублікатів документів, що підтверджують право власності [PERSON] на нерухоме майно. Згідно з інвентаризаційною справою за домоволодінням № 11 вказане домоволодіння складається із житлового будинку, приміщень сараїв, погребу (а. с. 34-37). Факт реєстрації прав власності на домоволодіння за [PERSON] на підставі договору дарування від 29.04.1958 року підтверджується письмовою довідкою № 504-3/0.84/КЛ від 17.12.2015 року, наданою КП «БТІ м. Словянськ» (а.с.8). На теперішній час реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється згідно з нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 8 [PERSON] України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Ст. 41 [PERSON] України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950)). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права. Право власності на майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд бере до уваги передбачену законодавством України повязаність виникнення прав власності на нерухоме майно з його державною реєстрацією, наявність відповідних відомостей в реєстрах БТІ та приходить до висновку, що вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Outcome: approved