Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника. Заява мотивована тим, що син заявника - [PERSON] проживає разом з нею без реєстрації та систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, за що неодноразово на нього було накладено адміністративні стягнення. За таких обставин просить видати відносно [PERSON] обмежувальний припис, яким: заборонити перебувати [PERSON] в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; обмежити спілкування [PERSON] з постраждалою [PERSON] ; заборонити наближатися на визначену відстань (100 м) до місця проживання [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати. Ухвалою суду від 23.12.2020 у справі відкрито провадження. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заявлені вимоги та просила їх задовольнити, видати відносно [PERSON] обмежувальний припис строком на 6 місяців. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, заявив клопотання про надання йому безоплатної правової допомоги. Судом було відкладено розгляд справи з метою надання [PERSON] можливості отримати таку допомогу, однак станом на час розгляду справи безоплатна вторинна допомога йому не надана. При вирішенні питання про можливість розгляду справи за відсутності адвоката заінтересованої особи суд враховує таке. Відповідно до статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. За змістом статті 350-5 ЦПК України суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Заява надійшла до суду 22.12.2020 року. Про час і місце розгляду справи заінтересована особа була повідомлена належним чином в порядку, визначеному ЦПК України, 23.12.2020 року о 12.24 телефонограмою, а також шляхом розміщення на веб-сайті судової влади відповідного оголошення. Із заявою про надання правової допомоги [PERSON] звернувся лише 24.12.2020 року о 12:44 після початку розгляду заяви. При цьому судом за клопотанням [PERSON] було оголошено перерву в судовому засіданні. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч.ч. 1, 4 ст. 44 ЦПК України). Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій ( Постанова КЦС ВС від 06 вересня 2018 року, провадження № 61-43659ск18, справа № 552/2378/17). Таким чином, суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). \~ \~ \~ \~За таких обставин, враховуючи скорочені строки розгляду справ зазначеної категорії, суд вважає таку поведінку [PERSON] спрямованою на затягування розгляду справи. Судом вжито заходів для забезпечення заінтересованій особі можливості отримати правову допомогу при розгляді даної справи, однак така допомога йому не надана з незалежних від суду причин і не може бути підставою для порушення строків розгляду, визначених Законом. Суд, заслухавши заявника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні копій постанов Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, [PERSON] 19.02.2020, [INFO] , 21.09.2020, 04.11.2020 піддавався адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері [PERSON] за місцем її проживання. Зокрема, як вбачається зі змісту судових рішень, що набрали законної сили, [PERSON] неодноразово (22.12.2019 року, 18.01.2020 року, 29.01.2020 року, 12.03.2020 року, 02.09.2020 року, 04.11.2020 року) вчиняв домашнє насильство відносно своєї матері [PERSON] . Як вбачається зі змісту постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04.11.2020 року стосовно кривдника [PERSON] було застосовано терміновий заборонний припис серії АА № 035810 від 04.11.2020 року, в якому заборонено [PERSON] в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] . З матеріалів справи встановлено, що заявниця зареєстрована і проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ст. 294 ЦПК України). За вказаними правилами підлягають розгляду і справи про видачу і продовження обмежувального припису (Глава 13). Закон України № 2229-VIII "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». За приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку про високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. Суд, співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, приходить до переконання, що є достатніми аргументи заявника для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] , тому заяву про видачу обмежувального припису необхідно задовольнити. Пояснення і заперечння [PERSON] , надані в судовому засіданні, зазначених висновків суду не спрстовують. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved