Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] (далі по тексту позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до Акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі АТ «Альфа Банк», банк, відповідач), у якому просив суд визнати неправомірними дії АТ «Альфа Банк» щодо визначення розміру заборгованості в сумі 2103, 08 грн за кредитним договором №482911192 від 08.09.2019 укладеного між ним, [PERSON] , та Акціонерного товариства «Альфа Банк». Підставність позовних вимог позивач обґрунтовує тим, що 08.09.2019 між ним, [PERSON] , та AT «Альфа-Банк» було укладено договір споживчого кредиту №482911192, відповідно до умов якого було визначено розмір кредиту в сумі 18 901, 20 грн, строк дії - 24 місяці, тип кредиту - «споживчий кредит», процентна ставка - 0,01 % (фіксована), було погоджено графік погашення, щомісячний платіж - до 09 числа кожного місяця, а також узгоджено відповідальність сторін у разі порушення умов договору. У січні 2020 року, черговий платіж позивачем було внесено із порушенням погодженого графіка 15.01.2020,за наявності поважних причин, утім у подальшому вносились суми грошових коштів у більшому розмірі з метою дострокового припинення зобов`язання за кредитним договором та жодних додаткових відсотків не нараховувалось. У вересні 2020 року АТ «Альфа-Банк» в адресу позивача було направлено вимогу про наявність у нього заборгованості перед банком у розмірі 2103,08 грн., яка складається із штрафних санкцій. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, оскільки штрафні санкції було нараховано в період дії постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «СОVID-19», якою визначено, що з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин, який у подальшому неодноразово продовжувався, а згідно із внесеними змінами Законом України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОУІР-19» (пункт 15), у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцяти денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Наведене послугувало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 11.01.2021 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за клопотанням позивача витребувано докази з АТ «Альфа-Банк» щодо яких позивач мав складнощі, запропоновано відповідачеві подати відзив на позов. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позовна заява з додатками була направлена на електронну адресу Акціонерного товариства «Альфа Банк», утім докази на підтвердження отримання документів засобами електронного зв`язку відповідачем в матеріалах цивільної справи відсутні. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позовна заява разом з додатками до неї та копія ухвали отримані відповідачем 23.02.2021 (а.с.33). 17.03.2021 представником відповідача засобами електронного зв`язку в адресу суду направлено заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням останнього на лікарняному, утім доказів на підтвердження поважності причин неявки до суду із заявою не надано. 05.04.2021 в адресу суду надійшов відзив представника відповідача на позов [PERSON] , в якому останній просив суд поновити строк для подачі відзиву, мотивуючи тим, що позовну заяву було отримано «23.11.2021 мовою оригіналу», представнику заяву передано 25.02.2021, коли був додатковий вихідний, крім цього він мав погане самопочуття, що стало наслідком відкриття лікарняного з 15.03.2021, у зв`язку із чим він тривалий час перебував на лікарняному. На підтвердження вказаних обставин до відзиву представником відповідача було додано лікарняний лист (а.с.51) з якого слідує, що [PERSON] перебував на лікарняному з 15.03.2021 та приступити до роботи з 30.03.2021. Встановлені судом обставини свідчать про те, що з часу отримання 23.02.2021 копії ухвали суду представник відповідача подав до суду відзив 05.04.2021, тобто із порушенням строків визначених судом на подачу відзиву. Згідно із ст. ст.\~120,\~126 ЦПК України\~строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Поновлення та продовження процесуальних строків встановлені\~статтею 127 ЦПК України, відповідно до якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Ураховуючи встановлені судом обставини щодо поважності причин неподання відзиву у визначений судом строк представником відповідача, суд визнає такі причини не поважними та не об`єктивним на вчинення таких дій, оскільки відповідач як юридична особа міг забезпечити реалізацію свого права на своєчасну подачу відзиву шляхом покладення обов`язку на іншого працівника банківської установи, отож суд дійшов висновку, що відзив слід залишити без розгляду. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Ухвалою суду від 17.06.2021 було відмовлено у прийнятті заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог. 09.08.2021 ухвалою суду було прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову, яка була подана позивачем 26.07.2021. Відповідно до позовної заяви позивач виклав обставини, якими обґрунтовує вимоги та просив суд окрім визнання неправомірними дій АТ «Альфа Банк» щодо визначення розміру заборгованості в сумі 2103, 08 грн за кредитним договором №482911192 від 08.09.2019 укладеного між ним, [PERSON] , та Акціонерного товариства «Альфа Банк», також розірвати договір споживчого кредиту №482911192 від 08.09.2019 укладений між [PERSON] та АТ «Альфа Банк». У судове засідання позивач та його представник не з`явились, позивач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги викладені в останній редакції позовної заяви підтримав, просив задовольнити, а розгляд справи проводити за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, в заяві адресованій суду та направленій засобами електронного зв`язку із накладенням електронного цифрового підпису, просив суд в задоволенні позову відмовити, надавши додаткові заперечення. Суд враховує, що п ри розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим кодексом (частина перша\~статті 174 ЦПК України). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним (частина п`ята цієї статті). Відповідно до додаткових заперечень представник відповідача зазначив, що АТ «Альфа Банк» належним чином виконав умови договору, у той час як позивач їх порушив, у зв`язку із чим виникла заборгованість, отож має нести юридичну відповідальність шляхом їх сплати, тому вимоги про розірвання договору є неправомірними та безпідставними, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Ураховуючи те, що сторони спору скористались своїми правами на подачу заяв про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив, що 08.09.2019 між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети заяви та оферти на укладення угоди про надання кредиту №482911192 (а.с.52, 53), відповідно до яких узгоджено, вид кредиту «споживчий кредит», сума кредиту в розмірі 18 901,20 грн, строк 24 місяці, із процентною ставкою 0,01 %, сторони узгодили графік платежів кожного 09 числа місяця та їх розмір, визначено рахунок для сплати заборгованості № UA203003460000029097482911192. А також узгодили інші умови щодо виконання кредитного договору, у тому числі дострокове погашення кредиту. Факт передачі обумовленого кредитним договором розміру грошових коштів та руху грошових коштів на карткових рахунках підтверджено випискою по карткових рахунках на \~ \~ \~ \~ім`я позивача, що були витребувані судом за клопотанням позивача ухвалою суду від 11.01.2021. Суд враховує, що виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених\~наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі щодо передачі грошових кошті. При цьому, такі обставини визнавались відповідачем, отож в силу приписів ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Позивач вказує у позові, що своєчасно вносив грошові кошти на виконання умов договору №482911192 від 08.09.2019 шляхом погашення достроково приставши на пропозицію, яка йому була запропонована, де зазначено що з 1 по 10 місяць користування кредитом 0% на суму кредиту у терміни числа, а також 20 грн. (фіксована частина) оферти без ПДВ. 24.09.2020 за №81421-23.1-б/б АТ «Альфа Банк» листом повідомив [PERSON] про існування станом на 24.09.2020 заборгованості за кредитним договором в розмірі 2103, 08 грн та обов`язок сплатити її. Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії АТ «Альфа Банк», а також просив суд розірвати вищевказаний договір, у зв`язку із його виконанням. Згідно із ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав позивачу кредит у розмірі, встановленому Договором, такі обставини підтверджені відповідачем. Як вбачається із виписки по картковому рахунку позивача, а також наданих ним доказах на підтвердження сплати кредиту в період з 09.09.2019 по 09.07.2020 останнім вносились платежі на рахунок [NUMBER] в розмірі 1911, 00 грн., що була узгоджена при укладені споживчого кредиту та купівлі товару, в підтвердження чого надано платіжні документи про перерахування коштів із рахунку позивача (десять переказів) на зазначений вище рахунок. Згідно з ч. 2\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. За положеннями ч. ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про те, що умови щодо дострокового погашення кредитного договору були узгоджені сторонами цього спору (а.с.53), позивач надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення кредиту, а також інших платежів, з метою дострокового погашення кредиту зі сплатою комісії, яка була узгоджена у графіку платежів, порушень позивачем виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем не доведено та іншого судом не встановлено. Станом на 09.07.2020, дату що була визначена строком дострокового погашення кредиту укладеного із позивачем, банк заборгованості за кредитом не нараховував. 24.09.2020 листом за №81421-23.1-б/б позивача повідомлено про нарахування штрафних санкцій за вищевказаним договором кредиту №482911192. Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України\~передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2\~ст. 615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до п. 15\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~та п. 8\~Розділу IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцяти денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Закон N 691-IX\~набрав чинності 04.07.2020. У силу норм\~ст. 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Постановою Кабінету Міністрів України N 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020. Наразі в ідповідно до ч.1\~постанови Кабінету Міністрів України N 1236 від 09.12.2020\~установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020 року N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 22липня 2020 року N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 22 вересня 2021 року N 981 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" до 31 грудня 2021 року. Відтак, починаючи з 12.03.2020 позичальники звільняються від відповідальності щодо сплати неустойки, штрафу, пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період дії карантину. Ураховуючи наведене, суд вважає неправомірним дії відповідача щодо нарахування штрафних санкцій за договором з 24.09.2021 укладеним з позивачем, оскільки такий період підпадає під дію карантину. Відповідно до частини першої та другої\~статті 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз частини другої\~статті 14 ЦК України\~свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Згідно з частиною першою та другою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У частині першій\~статті 599 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Усталеним як у цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило, виокремлюються декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2\~статті 16 ЦК України, а не розірвання договору як просить позивач. За таких обставин та, з урахуванням того, що порушення прав позивача є очевидним, доведеним належними та допустимими, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення шляхом застосування ефективного способу захисту його порушених прав шляхом припинення зобов`язання, яке виконане належним чином. Вирішуючи питання судових витрат суд керується Главою 8 ЦПК України. При цьому, судом було встановлено, що при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, у відповідності до приписів Закону України «Про судовий збір», тому такі витрати слід присудити з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved