Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (з 21.05.2018 року назву змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору б/н від 17.04.2008 року у розмірі 83234 грн. 14 коп. та судовий збір у розмірі 1600 грн. В обґрунтування позову зазначає 17.04.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір № б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також інші витрати відповідно до умов договору. Таким чином, відповідач зобов`язання за договором не виконав і станом на 30.09.2017 року має заборгованість у сумі 83234 грн. 14 коп., яка складається з наступного: 3899 грн. 76 коп. заборгованість за кредитом; 71330 грн. 42 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3802 грн. 33 коп. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. штраф (фіксована частина); 3951 грн. 63 коп. штраф (процентна складова). Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». Відповідачем [PERSON] було надано відзив на позовну заяву в якій вона заперечує проти заявлених позовних вимог виходячи із наступного. Виходячи із позовної заяви, банком зазначено отриману суму кредитних коштів в розмірі, 21600 грн., що не відповідає дійсності, оскільки самим банком було встановлено ліміт 500 грн., з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту 1,9 % в місяць, тобто 22,8 % за рік. Як вбачається із розрахунку заборгованості, сума поточної заборгованості складає 3139,42 грн., за період з 25.03.2008 по 30.09.2017 (хоча заява підписана 17.04.2008 року). Зазначає, що її не було ознайомлено із умовами та правилами надання банківських послуг, про що відсутній її підпис, відтак, позивачем не доведено, що саме ці Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Правила мав на увазі Відповідач, підписуючи заяву позичальника. Позивачем всупереч ст. 1056-1 ЦПК України та Закону України «Про захист прав споживачів» збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку з 22,8 % до 43 % за рік, з 01.01.2013 року до 30 %, з 01.04.2014 року до 34,8 % та з 01.04.2015 року до 43,20 %. Відтак, умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. В розрахунку заборгованості вказані суми платежів здійснених відповідачем в різні періоди, хоча вказані платежі відповідачем не здійснювались. В заяві передбачено надання пільгового кредиту з 55 денною відстрочкою повернення кредиту, тобто взявши грошові кошти відповідач зобов`язаний повернути їх через 55 днів,а в разі неповернення у позивача з`являється право згідно п.9.1 Правил для зупинення дії карти. Тобто з вказаного моменту банк дізнався про своє порушене право, у з вязку з непогашенням кредиту і у нього з`являється право на звернення до суду, і з цього часу починає перебіг строк позовної давності. У даному випадку, як наведено в розрахунку, відповідач отримував суми грошових коштів починаючи з 19.04.2008 року різними сумами і повинен був погашати через 55 днів кожну суму. Таким чином, відповідач вважає, що пропущений строк позовної давності. 25.07.2018 року відповідачем було подано зустрічний позов про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору неукладеним. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що заява-анкета, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи не є належним доказом укладення кредитного договору, оскільки вони не містять усіх істотних умов договору. Банком не були дотримані вимоги ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про усі кредитні умови. Таким чином з посиланням на ч.2 ст. 19 вказаного Закону вважає, що Банк ввів її в оману. Також Банком, всупереч п. 4 ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлені дискримінаційні правила зміни відсоткової ставки. Крім того, зазначає, що договір є неукладеним через відсутність встановлених законодавством умов, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, необхідних для його укладення. Ухвалою суду від 02.08.2018 року вказаний зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розгляду справи без його участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечує. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав наведених у відзиві, зустрічну позовну заяву просив задовольнити з підстав наведених у ньому. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. І. Щодо зустрічного позову [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору неукладеним та її доводів у відзиві на первісний позов. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що 17.04.2008 [PERSON] підписала анкету-заяву в АТ КБ "ПриватБанк", в якій указано, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами та пам`яткою складає між банком та нею договір про надання банківських послуг. Цього ж дня [PERSON] підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Підписавши вказану анкету-заяву, [PERSON] була повідомлена про зміст Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", про отримання повної інформації про умови кредитування. Матеріали справи містять наданий АТ КБ "ПриватБанк" витяг з Умов та правил надання банківських послуг та довідку про умови кредитування. Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким шляхом чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для набуття, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом частини 1 статті 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього договору. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір укладений і виконувався сторонами. Отже, аналізуючи вказані вище положення законодавства України, а також враховуючи фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про дотримання форми договору, визначеної законом (така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 березня 2018 року у справі №263/13449/16-ц). Посилання [PERSON] на те, що її заява-анкета не містить всіх необхідних суттєвих умов договору про надання кредиту є необґрунтованими. Так, в анкеті - заяві відображені відомості про отримання кредитної картки - «Універсальна», визначений строк дії картки до 03.12., визначена валюта кредитування - гривні, встановлений кредитний ліміт - 500 грн., визначена базова процентна ставка - 1,9 % в місяць із розрахунку 360 днів у року. Зазначено, що строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки. Зазначено про можливі способи погашення заборгованості за кредитним лімітом: або внесення готовкових коштів або списання коштів з відповідної платіжної картки. Крім того, Банком надана довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій детально та чітко розписані умови кредитування: пільговий період, процентна ставка, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи, тощо. Вказана довідка була підписана [PERSON] . Суд зазначає, що сама по собі відсутність підпису на Умовах та правилах надання банківських послуг не є підставою для висновку про те, що [PERSON] не була з ними ознайомлена, враховуючи відомості анкети-заяви про ознайомлення з наведеними Умовам. Крім того, згідно інформації банку та виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що остання отримала платіжну карту, тривалий час користувалася кредитними коштами, частково сплачувала заборгованість, тобто погоджувалася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами. Доказів введення Банком в оману [PERSON] матеріали справи не містять, останньою не надані, тому ці доводи є доведеними та також відхиляються судом. Таким чином, доводи зустрічного позову [PERSON] щодо неукладеного кредитного договору з посиланням на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», щодо недійсності такого договору з посиланням на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України є необґрунтованими та відхиляються судом, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову. Позиція [PERSON] щодо наявності в розрахунку заборгованості деяких сум платежів здійснених відповідачем, хоча вказані платежі відповідачем не здійснювались, є необґрунтованою, оскільки відповідно до пунктів 6.3-6.7 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30 квітня 2010 року №223 та п. 5 розділу 6 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 05.11.2014 № 705, чинних на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. ІІ. Щодо первісного позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. За умовами укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем кредитного договору від 17.04.2008 Банком надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Процентна ставка за користування кредитом становила: за тратами здійсненими з 01.01.2013 - 30 % річних на рік; з 01.09.2014 - 34,80 % річних на рік, з 01.04.2015 - 43,20 % річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. На підставі договору від 17.04.2008 [PERSON] відкрито картковий рахунок та видано кредитні картки: № [NUMBER] терміном дії до 03.12 та наступні перевипущені кредитні картки № [NUMBER] , [NUMBER] з терміном дії останньої до липня 2017 року, що підтверджується витягом з програмного комплексу банку. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ "ПриватБанк" відповідачу, які він використовував на власний розсуд, що підтверджується виписками по картковим рахункам та фотозображенням відповідача з карткою. Пунктом 6.5. Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов`язок позичальника погашати заборгованість із сплати кредиту, відсотків за користування ним, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з наданим банком розрахунком відповідач належним чином не виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 30.09.2017 року, за підрахунками Банку, утворилась заборгованість у сумі 83234 грн. 14 коп., яка складається з наступного: 3899 грн. 76 коп. заборгованість за тілом кредита; 71330 грн. 42 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3802,33 грн. заборгованість за пенею; 250 грн. - штраф фіксована частина; 3951, 63 грн. - штраф процентна складова. А) Щодо заборгованості за тілом кредита в розмірі 3899 грн. 76 коп. Як вбачається з виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 19.04.2008 року по 16.02.2015 здійснювався рух грошових коштів по особовому рахунку відповідача шляхом зняття грошових коштів з рахунку та їх часткове повернення на погашення виниклої заборгованості. Кредитний ліміт зазначений у розмірі 4000 грн. Заборгованості за тілом кредиту складає 3899 грн. 76 коп., що є меншим за встановлений кредитний ліміт. Отже, суд дійшов висновку, що Банком доведена сума боргу за тілом кредиту у розмірі 3899 грн. 76 коп., у зв`язку з чим вона має бути стягнута з відповідача. При цьому, [PERSON] вона не спростована і доказів зворотнього відповідачем не надано. Б) Щодо заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 71330 грн. 42 коп. Відповідно до пункту 5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно пункту 5.3. Умов та Правил надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування рахунків. Пунктами 6.5., 6.6. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. У відповідності до пункту 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк. Згідно з п.п. 3.1.1., 3.1.3 Умов та Правил надання банківських послуг картка діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну її дії банком випускається картка на новий термін. Із розрахунку заборгованості та виписці по сообовому рахунку вбачається, що останній платіж по сплаті кредиту здійснено 16.02.2015 у розмірі 100,00 грн. Відповідач в відзиві на позов наполягала на застосувані наслідків спливу позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до Умов та Правил надання банківских послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Матеріали справи свідчать про те, що строк дії перевипущеної картки закінчився у липні 2017 року включно, разом з чим закінчився і строк кредитування, тому строк позовної давності необхідно рахувати з 01 серпня 2017 року, а банк звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав, та законних інтересів 08.11.2017 року, тобто в межах трьох років, отже позовну давність не пропущено. Крім того, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] користувався кредитною карткою та останній платіж у рахунок погашення заборгованості вносила 16.02.2015, тобто в межах загальної позовної давності у три роки щодо щомісячних платежів. Таким чином, заява відповідача щодо застосування загальної позовної давності у три роки відхиляється судом. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів , тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 22,80 % на рік. Далі процента ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, зазначеної в наказі, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Згідно п. 5.3. Умов, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг до обов`язків позичальника відноситься: п. 6.3. отримання виписок про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам; п. 6.4. У разі незгоди зі змінами умов та Правил надання банківських послуг та / або Тарифів надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Власнику і його Довіреним особам. Згідно роз`ясень, що містяться у Постанові Пленуму ВССУ 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою ст. 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Отже, кредитний договір від б/н від 17.04.2008 року містить умови, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору. Так, у виписці по картрахунку, яка міститься у матеріалах справи, відображені відомості щодо підвищення розміру відсоткової ставки по кредитним операціям. Належних та допустимих доказів того, що відповідач подавав заяву про розірвання кредитного договору матеріали справи не містять, що свідчить про згоду останнього зі змінами тарифів. Крім того, після зміни відсоткової ставки відповідач тривалий час погашала виниклу заборгованість, користувалась кредитними коштами, що свідчить про прийняття відповідачем пропозиції по зміну тарифів. На підіставі викладеного суд вважає необґрунтованою позицію відповідача щодо неправомірної зміни відсоткової ставки за укладеним кредитним договором. Однак, розраховуючи суму заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 71330, 42 грн., позивач не звернув увагу на такі обставини. Відповідно до частини другої ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Остання перевипущена карта була строком дії до липня 2017 року, тобто до 31.07.2017 включно. Відтак, у межах строку кредитування до 31.07.2017 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01.08.2017, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, суд дійшов висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 01.08.2017. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача з 01.08.2017 забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що за період з 25.03.2008 по 31.07.2017 включно Банком нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 66000 грн. 06 коп. Вказану суму заборгованості суд вважає доведеною позивачем та неспростованою відповідачем, а відтак стягує її з відповідача на користь позивача. В задоволенні позову Банку щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 01.08.2017 по 30.09.2017 суд відмовляє з вищенаведених мотивів. В) Щодо заборгованості за пенею в розмірі 3802 грн. 22 коп. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Відповідач у відзиві на позов наполягала на застосуванні спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Аналіз статей 258, 549 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можливо лише у межах спеціальної позовної давності, тобто в межах останніх 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, враховуючи, крім іншого, строк кредитування. Банк звернувся до суду з позовом - 08.11.2017, таким чином з відповідача підлягає до стягнення заборгованість з пені починаючи з 08.11.2016. Проте, як встановлено судом, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, тобто з 01.08.2017, таким чином вимога позивача про стягнення нарахованої неустойки за усі 12 місяців перед звернення кредитора до суду є необґрунтованою, а підлягає задоволенню лише до 31.07.2017 включно. Як вбачається з розрахунку заборгованості за наданим кредитом за період з 08.11.2016 по 31.07.2017 включно Банком нарахована пеня в розмірі 900 грн. Вказану суму заборгованості суд вважає доведеною позивачем та неспростованою відповідачем, а відтак стягує її з відповідача на користь позивача. В задоволенні позову Банку щодо стягнення заборгованості по пені до 07.11.2016 включно та з 01.08.2017 по 30.09.2017 суд відмовляє з вищенаведених мотивів. Г) Щодо стягнення штрафу у розмірі 250 грн. - фіксована частина та штрафу в розмірі 3951, 63 грн. - процентна складова. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 549 ЦК України, згідно якої, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 та постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №369/844/16-ц, від 06 вересня 2018 року №206/3056/16-ц). Зважаючи на те, що пеня та штраф за кредитним договором застосовані за одне і те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором, більш того, штраф нарахований банком у тому числі і на суму пені, яка вже стягується судом з відповідача, суд вважає недопустимим їх одночасне застосування. Таким чином, штраф у розмірі 250 грн. - фіксована частина та штраф в розмірі 3951, 63 грн. - процентна складова стягненню з відповідача не підлягає, у зв`язку з чим суд відмовляє в цій частині в задоволенні позову. Враховуючи встановлені судом обставини та викладені вище висновки, з відповідача станом на 30.09.2017 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 70799 грн. 82., яка складається з наступного: 3899 грн. 76 коп. заборгованість за тілом кредита; 66000 грн. 06 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 900 грн. заборгованість за пенею, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають часткому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial