Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою, в якій вказують [INFO] в селі Воршилівка Тиврівського району Вінницької області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS]. Даний будинок належав померлому на підставі свідоцтва [NUMBER] від 15 вересня 1989 року про право особистої власності на домоволодіння. За життя [PERSON] своїм майном не розпорядився. На день смерті [PERSON] разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON], вона фактично в шестимісячний строк вступила у володіння спадковим майном. Однак не встигла оформити спадщину, так як померла [INFO] в с. Ворошилівка. На день смерті [PERSON] з нею проживав та був зареєстрований її син - [PERSON], в шестимісячний термін він вступив у володіння спадковим майном. Але він теж не встиг належним чином оформити спадщину, так як помер [INFO] в селі Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області. Він постійно проживав і був зареєстрований до дня смерті в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] і який розташований [ADDRESS]. Вони, як дружина та діти померлого, є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON]. Вони були зареєстровані та проживали разом з ним до дня його смерті, є такими, що прийняли спадщину після його смерті, так як не відмовились від неї протягом встановленого законом шестимісячного терміну. Але у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, їм відмовлено, так як свідоцтво [NUMBER] від 15 вересня 1989 року про право особистої власності на жилий будинок видане колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. Дана форма власності була передбачена Цивільним кодексом УРСР редакції 1963 року, а в Цивільному кодексі редакції 2004 року, який діє на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] відсутня така форма власності. Просять визнати за ними право власності в рівних частках (по 1/3 частці за кожним) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], 1957 року забудови, позначений на плані БТІ літерою „А" вартістю 49284 грн., з верандою „а ", вартістю 5436 грн., загальною площею ( підрахованою за формулами розрахунку площі) 62,4 кв. м., загальною площею 56,3 кв. м., житловою 40,4 кв. м., допоміжною 15,9 кв. м., площею літніх приміщень 6,1 кв. м., ґанку, вартістю 503 грн., тераси „а 1", вартістю 3584 грн., ґанку, вартістю 486 грн., погріба з шийкою „В", вартістю 6102 грн., убиральні „З", вартістю 3602 грн., колодязя „ № 4 ", вартістю 6597 грн., огорожі „ № 5 ", вартістю 7736 грн., воріт „ № 6 ", вартістю 7736 грн., хвіртки „ № 7 ", вартістю 698 грн., вигрібної ями „ № 8 ", вартістю 1535 грн., загальною вартістю 87413 грн., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] в селі Ворошилівка, Тиврівського району, Вінницької області. Залучений як співвідповідач [PERSON] подав зустрічний позов, в якому просить визнати недійсним свідоцтво [NUMBER] від 15 вересня 1989 року про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS], видане колгоспному двору, головою якого був [PERSON], в частині приналежності даного домоволодіння колгоспному двору. Визнати за ним право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими спорудами позначений на плані «ВООБТІ» літерою «А», загальною площею приміщень (підрахованою за формулами розрахунку площ) 92,6 кв.м., загальною площею 86,5 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м., допоміжною площею 36,7 кв.м., площею літніх приміщень 6,1 кв.м.. (який складається з кухні 1 площею 12,2 кв.м., ванни 2 площею 4,8 кв.м., житлової кімнати 3 площею 9,4 кв.м., коридору 4 площею 3,8 кв.м., житлової кімнати 5, площею 23,5 кв.м., передпокою 6 площею 9,6 кв.м., коридору 7 площею 6,3 кв.м., житлової кімнати 8 площею 16,9 кв.м., веранди І площею 6,1 кв.м.,), 1957 року забудови, з ганком, вартістю 503,00 грн., терасою «а1», вартістю 3584,00 гри., ганком, вартістю 486,00 грн., погребом з шиєю «В», вартістю 6102,00 грн., убиральнею «З», вартістю 3602 гр., колодязем № 4, вартістю 6597,00 грн., огорожею №5, вартістю 7736,00 грн.. воротами, вартістю 7736,00 грн., хвірткою № 7, вартістю 698,00 грн., вигрібною ямою № 8, вартість 1535,00 грн., загальною вартістю 87413, 00 грн., які розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в с. Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області і набула це право в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] в с. Ворошилівка Тиврівського району. На обґрунтування позову зазначив, що відповідно до свідоцтва про власності від 15.09.1989 року, виданого Ворошилівською сільською радою за [NUMBER], його батьки [PERSON] та [PERSON] були власниками житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ? частку даного житлового будинку з господарськими спорудами. Оскільки на час відкриття спадщини спадковим майном заволоділи його мати та брат - [PERSON], вони є такими, що прийняли спадщину після смерті батька. Таким чином частки в домоволодінні становили: [PERSON] - ? [PERSON] - ? . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ? частки житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Він прийняв спадщину після смерті матері в силу положень ст. 549 ЦК Української РСР, оскільки заволодів правовстановлюючим документом на спадкове майно, яким підтверджувалось право власності померлої на земельну частку (пай) в землях КСП «Ворошилівське» с. Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області. Іншим спадкоємцем першої черги спадкування, який прийняв спадщину після смерті матері є брат - [PERSON] Відтак він має право на 1/3 частку вказаного житлового будинку. Відповідно до записів погосподарської книги № 7 Ворошилівської сільської ради за 1971-1973 роки суспільна група господарства його батька зазначена як «колгоспник»; записи погосподарської книги № 3 за 1989-1990 роки та погосподарської книги № 7 за 1991-1995 року свідчать про те, що суспільна група господарства батька була визначена як «робітник». Крім того відповідно до архівної довідки 66-01/14 від 22.07.2016 року рішенням загальне зборів колгоспників колгоспу ім. Свердлова с. Ворошилівка від 16 листопада 1967 року його батьків було виключено з членів колгоспу. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виходячи з викладеного, віднесення домоволодіння батька до суспільної групи господарства «колгоспний двір» при видачі йому свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння є помилкою, оскільки на час видачі вказаного правовстановлюючого документа ні його батько, ні його мати членами колгоспу не були. В ході судового розгляду справи позивач за зустрічним позовом [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, просить визнати недійсним свідоцтво [NUMBER] від 15 вересня 1989 року про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS], видане колгоспному двору, головою якого був [PERSON], в частині приналежності даного домоволодіння колгоспному двору. Визнати за ним право власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими спорудами, позначеного на плані «ВООБТІ» літерою «А», загальною площею приміщень (підрахованою за формулами розрахунку площ) 92,6 кв.м., загальною площею 86,5 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м., допоміжною площею 36,7 кв.м., площею літніх приміщень 6,1 кв.м., який складається з кухні 1 площею 12,2 кв.м., ванни 2 площею 4,8 кв.м., житлової кімнати 3 площею 9,4 кв.м., коридору 4 площею 3,8 кв.м., житлової кімнати 5, площею 23,5 кв.м., передпокою 6 площею 9,6 кв.м., коридору 7 площею 6,3 кв.м.., житлової кімнати 8 площею 16,9 кв.м., веранди І площею 6,1 кв.м.,), 1957 року забудови, з ганком вартістю 503,00 грн., терасою «а1» вартістю 3584,00 гри., ганком вартістю 486,00 грн., погребом з шиєю «В» вартістю 6102,00 грн., убиральнею «З» вартістю 3602 грн., колодязем № 4 вартістю 6597,00 грн., огорожею №5 вартістю 7736,00 грн.. воротами, вартістю 7736,00 грн., хвірткою № 7 вартістю 698,00 грн., вигрібною ямою № 8 вартість 1535,00 грн., загальною вартістю 87413, 00 грн., які розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в с. Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області і набула це право в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] в с. Ворошилівка Тиврівського району. Зазначив, що ? частини від ? частин, право на які мала мати [PERSON], становить 3/8 частин. В судовому засіданні позивачі - відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] первісний позов підтримали, зустрічний не визнали з підстав викладених у заяві. [PERSON] пояснила, що сертифікат на земельну частку (пай) вона віддала [PERSON] через три роки після смерті [PERSON] [PERSON] пояснив, що [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, так як заволодів сертифікатом на право на земельну частку (пай) не в шестимісячний строк з дня смерті [PERSON] і на момент її смерті з нею не проживав. Підстав для визнання свідоцтва про право власності в частині приналежності його до колгоспного двору не має. Відповідач -позивач [PERSON] та його представник [PERSON] зустрічний позов підтримали, первісний не визнали з підстав викладених у заяві. [PERSON] пояснив, що сертифікатом на земельну частку (пай) матері він заволодів в січні 1999року, його йому віддала [PERSON] Проживав окремо від батьків з 1976 року. [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім.. Свердлова були виключені з членів колгоспу 16.11.1967року, а отже, згідно з Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів господарство, в якому вони проживали відносилось до суспільної групи господарств робітників, зазначення в свідоцтві про право власності приналежності даного житлового будинку колгоспному двору є помилковим, а тому спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], спадкуванняна на даний будинок має здійснюватись на загальних підставах. Представник Ворошилівської сільської ради [PERSON] зустрічний позов щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок в частині приналежності даного домоволодіння колгоспному двору не визнала, при вирішенні зустрічного та первісного позову в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями покладається на розсуд суду. Зазначила, що свідоцтво про право власності видано правомірно, оскільки даний будинок відносився до колгоспних дворів, так як в ньому проживала [PERSON], яка була членом колгоспу. Дана обставина стверджується записами погосподарських книг. Крім того, згідно по господарського обліку за дворами робітників рахувалось земельні ділянки до 0,15 га, тоді як за двором [PERSON] рахувалось 0,30га, що також свідчить, що даний двір був колгоспним. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов необхідно задоволити повністю, зустрічний позов - частково, виходячи з такого. 15.09.1989року виконком Ворошилівської сільської ради видано свідоцтво про право власності на житловий будинок в [ADDRESS], в якому зазначено, що даний будинок належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] Свідоцтво зареєстровано ВООБТІ 15.09.1989року за [NUMBER]. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною статті 123 ЦК УРСР ( у редакції , що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз"яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 15 січня 2014 року (справа № № 6-145цс13) застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без з'ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим. Відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд вважає, що приналежність даного домоволодіння колгоспному двору свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшла. Так, на час видання свідоцтва про права власності порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно записів по господарської книги Ворошилівської сільської ради на час видання даного свідоцтва ( за 1986-1990рр) (а.с. 91-92) дане господарство було віднесено суспільної групи робітників, голова двору - [PERSON], його дружина - [PERSON] - пенсіонери. Аналогічні записи містяться в по господарській книзі за 1991-1995р.р. ( а.с. 94). Крім того, [PERSON] та [PERSON] було виключено з членів колгоспу на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім.. Свердлова від 16.11.1967року ( протокол загальних зборів колгоспників колгоспу ім.. Свердлова від 16.11.1967року №6), що стверджується архівною довідкою від 22.07.2016року №66-01/14 (а.с. 95). Доводи представника відповідача [PERSON], що ймовірно [PERSON] було знову прийнято в члени колгоспу нічим не підтверджені. Відповідно до ч.4 ст.. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до довідки правонаступника КСП «Ворошилівське», яке було правонаступником колгоспу ім Свердлова- ПСП «Ворошилівське» від 03.08.2016р. (а.с.111, 112) [PERSON] працювала в колгоспі ім.. Свердлова з 20.10.1959року по 1985рік. Проте дана довідка не підтверджує членства [PERSON] в даному підприємстві. Так само не доводять таких обставин і записи по господарської книги Ворошилівської сільської ради за 1986-1990р.р., згідно яких, за господарством [PERSON] рахувалось 0,30 га. в господарстві утримувалась корова. Дані обставини не свідчать про приналежність вказаного господарства колгоспному двору. З огляду на викладене, суд вважає, що і записи в по господарські книзі Ворошилівської сільської ради за 1971-1973р.р. (а.с. 90), згідно яких господарство [PERSON] є колгоспним двором, є неправильними. Як зазначила представник відповідача [PERSON] записи щодо приналежності господарства до суспільної групи здійснювався зі слів членів господарства. Отже, свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS], [NUMBER] від 15 вересня 1989 року в частині приналежності даного домоволодіння колгоспному двору слід визнати недійсним. 25.10.1953року виконавчим комітетом було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №13, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 23.06.2016р. (а.с. 18). Згідно чинної на час придбання майна ч.1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки, на час видання свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок та його реєстрації [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], відповідно до чинної на той час ст.. 22 КпШС УРСР даний житловий будинок є їх спільною сумісною власністю. Згідно чинної на час виникнення права спільної сумісної власності подружжя ст. 28 КпШС України частки кожного із подружжя у спільній сумісній власності є рівними. [INFO] в селі Ворошилівка Тиврівського району Вінницької області помер [PERSON], який постійно проживав і був зареєстрований до дня смерті в [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про смерть, довідкою Ворошилівської сільської ражи від 07.06.2016року №373 (а.с.15,20). Отже, після його смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку в [ADDRESS]. 1\\2 чатина даного домоволодіння належала [PERSON] Відповідно до чинної на час відкриття спадщини ст.. ст.. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] - його дружина, [PERSON] - його син, що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 24) - спадкоємці за законом першої черги. Відповідно до чинної на час відкриття спадщини ст.. 549 ЦК УРСР, п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 спадщину після його смерті прийняли, так як в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вступила у володіння спадковим майном, на час смерті [PERSON] проживала з ним та була зареєстрована, що стверджується довідкою Ворошилівської сільської ради від 07.06.2016року №373 (а.с.20); витягом з по господарської книги Ворошилівської сільської ради №7 за 19991-1995р.р. (а.с. 14). Відповідно до ст.. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] - син [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 87), спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, що ним не заперечується. Відповідно до листа державного нотаріального архіву Вінницької області від 02.07.2016року №11790/01-18 (а.с. 69) спадкової справи на майно померлого [PERSON] не виявлено. Отже, частка [PERSON] становить ? частини домоволодіння, [PERSON] - ? частини. [INFO] померла [PERSON] На день смерті вона проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. За життя [PERSON] своїм майном не розпорядилась. Після її смерті відкрилась спадщина на ? частини даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. [PERSON] та [PERSON] - її діти, спадкоємці за законом першої черги (ст.. 529 ЦК УРСР). Проте, відповідно до чинної на той час спадщини ст.. 549 ЦК УРСР, п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 спадщину після її смерті прийняв лише [PERSON], оскільки в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини він вступив у володіння спадковим майном, проживав та був зареєстрований з [PERSON] на момент її смерті, що стверджується довідкою Ворошилівської сільської ради від 07.06.2016року №373 (а.с.20). Доказів про прийняття спадщини [PERSON] суду не надано. Так, згідно ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до чинної на час відкриття спадщини ст.. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Проте, доказів про те, що сертифікатом на земельну частку (пай), виданим [PERSON] (а.с.88) [PERSON] заволодів в шестимісячний строк з дня її смерті не надано. Крім того, його доводи в частині, що даний сертифікат йому надала [PERSON] в січні 1999року спростовуються показаннями [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні як свідків. Так, свідок [PERSON] показав, що його мати - [PERSON] віддала сертифікат на земельну частку (пай) [PERSON] в 2001р. в його присутності в їх будинку. Свідок [PERSON] показав, що сертифікат на земельну частку (пай) мати передала [PERSON] навесні 2001року вдома. Про це йому відомо зі слів матері. На час смерті [PERSON] [PERSON] з нею не проживав та зареєстрований не був, що ним не заперечується, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Згідно листа державного нотаріального архіву Вінницької області від 02.07.2016року №1180/01-18 (а.с. 68) спадкової справи на майно померлої [PERSON] не виявлено. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 17). Таким чином 3/4 частки спірного будинку з господарськими будівлями після смерті [PERSON] успадковано [PERSON] На час смерті він проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що стверджується витягом з по господарської книги Ворошилівської сільської ради за 2001-2005р.р. (а.с. 13); довідкою Ворошилівської сільської ради №366 від 07.06.2016року (а.с. 21). [PERSON] - його дружина (а.с. 25), [PERSON] та [PERSON] - його діти (а.с. 26,27 ), спадкоємці за законом першої черги ( ст.. 1261 ЦК України ). Постановою державного нотаріуса Тиврівської держнотконтори від 09.06.2016року №927/02-31 (а.с. 34-35) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в зв»язку з тим, що із свідоцтва про право особисто власності на домоволодіння [NUMBER] від 15 вересня 1989року не можливо встановити яка частка належала спадкодавцю. Однак, виходячи з вищевикладеного, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Відповідно до чинної на час відкриття спадщини ст.. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли, так як на час відкриття спадщини постійно проживали та були зареєстровані з ним в [ADDRESS], що стверджується витягом з по господарської книги Ворошилівської сільської ради за 2001-2005р.р. (а.с. 13); довідкою Ворошилівської сільської ради №366 від 07.06.2016року (а.с. 21). Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Отже, частки кожного із спадкоємців становлять 1/3 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. На земельній ділянці розташовані самочинно збудовані будівлі, позначені на плані КП „ ВООБТТ' літерою «А 1»- прибудова, в яку входять самочинно збудовані приміщення: кухня 1-1 площею 12,2 кв.м, ванна 1-2 площею 4,8 кв.м., житлова кімната 1-3 площею 9,4 кв., коридор 1-4 площею 3,8 кв.м., загальною площею 30,2 кв.м., вартістю 111298 гривень, сарай позначений літерою «Ж», вартістю 6287 гривень, сарай позначений літерою «ж», вартістю 2231 гривня, загальною вартістю 119816 гривень, до спадщини не входить, так як самочинно збудовані, що стверджується технічним паспортом на дане домоволодіння, виданим КП «ВООБТІ» 02.06.2016року (а.с. 7-10). Питання про визнання права власності на них позивачі не ставлять.

Outcome: dismissed