Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що [PERSON] звернулася до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району із заявою про призначення державної допомоги сім`ям. Відповідно до норм чинного законодавства, на підставі рішення від 14.09.2018 року, відповідачу була призначена допомога на період з 01.09.2018 року по 28.02.2019 року у розмірі 540 грн.41 коп. З 01.12.2018 року по 28.02.2019 року, на підставі розпорядження від 23.11.2017 року, було проведено перерахунок та розраховано допомогу в розмірі 729 грн. 23 коп. З листа Правобережного районного центру зайнятості м.Запоріжжя від 14.01.2019 року було виявлено, що [PERSON] мала статус безробітного з 04.07.2018 року, а 09.11.2018 року реєстрацію припинено, відповідно до абз.17 пп.1 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого ПКМУ від 20.03.2013 року. Виплату державної допомоги було припинено з 01.12.2018 року, з місяця, що настає за місяцем в якому припинено реєстрацію безробітного, але відповідачці вже було проведено нарахування та виплату коштів за грудень 2017 року та січень 2018 року у сумі 1458 грн.46 коп. З метою повернення надмірно виплачених бюджетних коштів, відповідачу надіслано рекомендованою кореспонденцією повідомлення про відшкодування надмірно виплачених бюджетних коштів, але добровільно такі кошти не повернуто. Сума надміру виплачених бюджетних коштів у вигляді державної соціальної допомоги за період з 01.12.2018 року по 31.01.2019 року складає 1458 грн. 46 коп., яку позивач просить стягнути у судовому порядку, а також стягнути судовий збір. Ухвалою від 01.06.2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, визначено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання відзиву на позов та заяв по суті справи. 24.06.2021 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позов, згідно якого вона позовні вимоги не визнала та зазначила, що при зверненні до управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району із заявою про призначення державної допомоги сім`ям, вона надала достовірні дані про її доходи та майновий стан. Згідно п.17 порядку інформування органів соціального захисту населення стосовно реєстрації (припинено реєстрації) як безробітної особи, яка включена до складу малозабезпеченої сім`ї, здійснюється центрами занятості, щомісяця до 10 числа місяця, що настає за звітнім періодом. Її реєстрація у центрі занятості припинена 09.11.2018 року, центр зайнятості, в порушення п. 17 Порядку 250 від 24.02.2003 року, направив відповідне повідомлення до УСЗН ЗМР по Хортицькому району 14.01.2019 року, тобто зі спливом двох місяців та п`яти днів. Враховуючи позицію ВСУ від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17, згідно якої правильність здійснення розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум, просила у задоволені позову відмовити, стягнути з позивача понесені нею судові витрати. 19.07.2021 року від представника управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач просить позов задовольнити та відмовити у компенсації витрат на правничу допомогу відповідачу. 19.07.2021 року від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення. 26.07.2021 року від представника управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району надійшла письмові пояснення щодо позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача, просить позов задовольнити. . Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Штенгелов О.В., у судове засідання не з`явилися, поважну причину не явки суду повідомили, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі вказаних осбі, на підставі матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що згідно заяви та декларації [PERSON] (а.с. 7, 8), відповідно до рішення (а.с. 14 зворотна сторона), згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250, відповідачці була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям, у розмірі 540 грн. 41 коп. Згідно розпорядження на перерахунок державної соціальної допомоги від 22.11.2018 року, допомогу розраховано в розмірі 729 грн. 23 коп. (а.с. 16). З листа Правобережного районного центру зайнятості м.Запоріжжя від 14.01.2019 року було виявлено, що з 09.11.2018 року [PERSON] припинена реєстрація статусу безробітного (а.с. 17). Згідно рішення про призначення державної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 16.01.2019 року, [PERSON] виплати припинені з 09.11.2018 року (а.с. 18). Відповідно до довідки № 6057, відповідачу [PERSON] , нарахована та виплачена виплата за грудень 2018 року та січень 2019 року у сумі 1458 грн. 46 коп. (а.с.20 зворотна сторона). Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району направлено відповідачці повідомлення про повернення надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Сума неповернутих коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.12.2018 року по 31.01.2019 року становить 1458 грн. 46 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 21), які відповідачем добровільно не повернуто. За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статей 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" від 08 квітня 2008 року, "Москаль проти Польщі" від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20 травня 2010 року і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року та "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що грошові кошти у розмірі 1458 грн. 46 коп.., які отримані відповідачкою є такими, що безпідставно нею набуті, а тому вказані кошти підлягають поверненню відповідно до закону. Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи не доведено факту недобросовісного набуття [PERSON] отриманих коштів у розмірі 1458 грн. 46 коп. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевказане, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги УПСЗН не підлягають задоволенню у повному обсязі. 23.06.2021 року представник відповідача- адвокаа Штенгелов О.В. направив суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову та стягнути з УПСЗН судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу ( а.с.43). Відповідно до ч. 3ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Штенгелов О.В. у відзиві на позов зазначив попередній розрахунок суми судових витрат, які поніс відповідач та очікує понести у зв`язку із розглядом цивільної справи на суму 7000 грн. (а.с. 45), надав акт приймання-передачі наданих послуг від 23.06.2021 року (а.с.46), копію квитанції від 23.06.2021 року, згідно якої, за написання та подання відзиву на позовну заяву у цивільній справі № 337/3768/21 [PERSON] сплатила 2000 грн. (а.с. 47); акт приймання-передачі наданих послуг від 16.07.2021 року (а.с.68), копію квитанції від 16.07.2021 року, згідно якої за написання та подання заперечень в порядку ст. 180 ЦПК України у цивільній справі № 337/3768/21, [PERSON] сплатила 1000 грн. (а.с. 69) Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що адвокат Штегелов О.В. не приймав участі у судових засіданнхя, а тому суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 3000 грн.

Outcome: dismissed