Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. У жовтні 2018 року до суду надійшла справа за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 12.04.2015р. о 19 год. 20 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ TF 699P», д/н [NUMBER], скоїв зіткнення з автомобілем "ВАЗ 21099" д/н [NUMBER] під керування водія [PERSON], який належить [PERSON] Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02.06.2015р. водія [PERSON] визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно- правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" при використанні транспортного засобу - "ВАЗ 21099" д/н [NUMBER] за договором обов`язкового страхування №АІ 5347487. Вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON], пошкодженого внаслідок ДТП складала 9670,54 гривень. Позивачем у справі було виплачено [PERSON](за довіреністю) відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 8828, 55 гривень та сплачено послуги аварійного комісара у розмірі 841,99 гривень. 13.08.2015 року [PERSON] надіслано лист з вимогою сплатити суму відшкодування заподіяної шкоди, але відповідач суму шкоди не сплатив. Просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 9670,54 гривні та сплачений судовий збір у розмірі 1762 гивні. 24 січня 2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача в якому зазначено, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення, у судові засідання не з'явився, відзив на позов не надавав. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч. 1ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Фактичні обставини справи встановлені судом. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частково з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 623/1817/15-п від 02.06.2015 року водія [PERSON] визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень.(а.с.5-6). Цивільно- правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" при використанні транспортного засобу - "ВАЗ 21099" д/н [NUMBER] за договором обов`язкового страхування №АІ 5347487.(а.с.11) Вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON], пошкодженого внаслідок ДТП згідно звіту №27107 від 21.07.2015 року складала 15153,65 гривень.(а.с. 17- 26). Позивачем у справі було виплачено [PERSON] (за довіреністю) відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 8828, 55 гривень та сплачено послуги аварійного комісара у розмірі 841,99 гривень.(а.с.36-37). 13.08.2015 року вих.№ 3/1-05/22634 [PERSON] надіслано лист з вимогою сплатити суму відшкодування заподіяної шкоди, але відповідач суму шкоди не сплатив. Представником позивача не надано доказів сплати судового збору усумі 1762,00 гривень, а тому у цій частині позовних вимог, заява задоволенню не підлягає. Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, в результаті даної ДТП, з вини водія [PERSON], був пошкоджений автомобіль марки ВАЗ з номерним знаком [NUMBER], що на праві власності належить [PERSON], яким на момент ДТП керував водій [PERSON] Завдана шкода особисто винуватцем ДТП потерпілому відшкодована не була. У зв'язку з чим [PERSON] з метою отримання страхового відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою від 01.07.2015 року. (а.с. 10). Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092. Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно п. 1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Як зазначено в правовій позиції, висловленої ВСУ у справі №6-2188цс16 від 16.11.2016р.: «Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial