Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

29.12.2015 року до Голосіївського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] з позовом, в якому просив: 1) визнати квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; 2) в порядку розподілу майна, виділити [PERSON] наступне майно: - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]; - майно, що знаходиться у квартирі [ADDRESS]; - автомобіль марки «AUDI» модель «Q5», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER]; - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]; - майно, що знаходиться у квартирі [ADDRESS]; - домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]; - майно, що знаходиться у домоволодіння за адресою: [ADDRESS]; 3) в порядку розподілу майна виділити [PERSON] групу нежитлових приміщень, № 110, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. У квітні 2016 року позивач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, якою фактично змінено предмет позову, за якою просив суд: 1)встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з лютого 2003 року; 2)визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на нежитлові приміщення № 110 по [ADDRESS], загальною площею 276,4 кв.м.; 3)визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,0251 га, від загальної площі 0,4800 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована у садовому товаристві «Млинок» на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; 4)визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру № 144, що розташована за адресою: [ADDRESS]; 5)в порядку розподілу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартиру [ADDRESS]; ? частину домоволодіння [ADDRESS]; ? частину транспортного засобу марки «AUDI» модель «Q5», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER]; 6)в порядку розподілу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартиру [ADDRESS]; ? частину домоволодіння [ADDRESS]; ? частину транспортного засобу марки «AUDI» модель «Q5», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER]. У березні 2017 року позивач [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, якою фактично змінив предмет позову, та просив суд: 1)встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з лютого 2003 року; 2)визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на: - нежитлові приміщення № 110 по [ADDRESS], загальною площею 276,4 кв.м.; - 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,0251 га, від загальної площі 0,4800 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована у садовому товаристві «Млинок» на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; - квартиру № 144, що розташована за адресою: [ADDRESS]; - домоволодіння [ADDRESS]. Не погоджуючись з позовними вимогами, [PERSON] звернулась у січні 2016 року із зустрічним позовом, в якому просила в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на: -? частину групи нежитлових приміщень № 110, загальною площею 276,40 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]; -? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [NUMBER], відкритому в АТ «ПроКредит Банк» на ім'я [PERSON]; -? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [NUMBER], відкритому в АТ «ПроКредит Банк» на ім'я [PERSON]; -? частину грошових коштів, отриманих в якості орендних платежів в період з 15.08.2012 року по 18.01.2016 року за договором оренди № 1 від 15.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON], та ТОВ «Греммерлі»; 2)в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на: - ? частину групи нежитлових приміщень № 110, загальною площею 276,40 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]; - ? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [NUMBER], відкритому в АТ «ПроКредит Банк» на ім'я [PERSON]; - ? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [NUMBER], відкритому в АТ «ПроКредит Банк» на ім'я [PERSON]; - ? частину грошових коштів, отриманих в якості орендних платежів в період з 15.08.2012 року по 18.01.2016 року за договором оренди № 1 від 15.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON], та ТОВ «Греммерлі». У березні 2016 року [PERSON] подала заяву про збільшення зустрічних позовних вимог, в якій просила суд: 1)в порядку розподілу майна, що є спільною сумісною власністю , визнати за [PERSON] право власності на: -? частину групи нежитлових приміщень № 110, загальною площею 276,40 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]; -? частину житлової квартири [ADDRESS], загальною площею 163,30 кв.м.; -1/6 частину від 1/3 частини земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0251 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в садовому товаристві «Млинок» на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; -? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [NUMBER], відкритому в АТ «ПроКредит Банк» на ім'я [PERSON]; -? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [NUMBER], відкритому в АТ «ПроКредит Банк» на ім'я [PERSON]; -? частину грошових коштів, отриманих в якості орендних платежів в період з 15.08.2012 року по 18.01.2016 року за договором оренди № 1 від 15.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON], та ТОВ «Греммерлі»; 2)в порядку розподілу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на: - ? частину групи нежитлових приміщень № 110, загальною площею 276,40 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]; -? частину житлової квартири [ADDRESS], загальною площею 163,30 кв.м.; -1/6 частину від 1/3 частини земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0251 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в садовому товаристві «Млинок» на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; -? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [NUMBER], відкритому в АТ «ПроКредит Банк» на ім'я [PERSON]; -? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку [NUMBER], відкритому в АТ «ПроКредит Банк» на ім'я [PERSON]; -? частину грошових коштів, отриманих в якості орендних платежів в період з 15.08.2012 року по 18.01.2016 року за договором оренди № 1 від 15.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON], та ТОВ «Греммерлі». У серпні 2016 року [PERSON] уточнила зустрічні позовні вимоги, за вказаною заявою просила суд: 1)визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]; 2)в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на: -? частину групи нежитлових приміщень № 110, загальною площею 276,40 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]; -? частину житлової квартири [ADDRESS], загальною площею 163,30 кв.м.; -1/6 частину від 1/3 частини земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0251 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в садовому товаристві «Млинок» на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; -? частину грошових коштів, що складає 2 530 331 грн. 20 коп., отриманих в якості орендних платежів в період з 15.08.2012 року по 01.02.2016 року за договором оренди № 1 від 15.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON]та ТОВ «Греммерлі»; 3)в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за [PERSON] право власності на: -? частину групи нежитлових приміщень № 110, загальною площею 276,40 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]; -? частину житлової квартири [ADDRESS], загальною площею 163,30 кв.м.; -1/6 частину від 1/3 частини земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0251 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в садовому товаристві «Млинок» на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; -? частину грошових коштів, що складає 2 530 331 грн. 20 коп., отриманих в якості орендних платежів в період з 15.08.2012 року по 01.02.2016 року за договором оренди № 1 від 15.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON] та ТОВ «Греммерлі». Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач за первісним позовом [PERSON] зазначив про те, що у період з 09.02.1994 року по 01.10.1999 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, після чого з лютого 2003 року сторони знову почали спільно проживати однією сім'єю та вести спільний побут. З грудня 2003 року сторони повторно зареєстрували шлюб, у якому у сторін у справі народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2016 року шлюб між сторонами у справі розірвано. Позивач за первісним позовом зазначає про те, що 14.06.2006 року відкрив депозитний рахунок у АТ «Банк «Національний кредит», який був закритий 21.06.2007 року, за вказаний період загальна сума грошових коштів внесена [PERSON] на вказаний рахунок становила 840 000 доларів США, сума нарахованих відсотків за договором становила 45 344,10 доларів США. 14.06.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким [PERSON] отримав у позику 1 262 500 грн., що є еквівалентом 250 000 доларів США. 15.06.2006 року [PERSON] отримав від [PERSON] у позику 1 100 000 грн., що є еквівалентом 200 000 доларів США. За договором позики, укладеним 01.11.2006 року між [PERSON] та [PERSON] сума отриманих [PERSON] грошових коштів становить 220 000 грн., що є еквівалентом 40 000 доларів США. Крім того, 28.10.2002 року [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON], придбано за договором купівлі-продажу нежитлове приміщення цокольного поверху, загальною площею 313 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], яке у подальшому 17.11.2006 року за договором купівлі-продажу [PERSON] відчужено на користь третіх осіб за ціною 3 080 500 грн., що еквівалентно 610 000 доларів США. Крім того, 21.06.2007 року [PERSON] відкрито депозитний рахунок в АТ «Банк «Національні інвестиції», з якого [PERSON] 27.06.2008 року знято 35 000доларів СЩА, 1 750 доларів США та 15 250 доларів США, крім того за час дії вказаного депозитного рахунку на суму депозиту нараховано проценти у розмірі 5 806,41 доларів США. Позивач за первісним позовом [PERSON] зазначає, що отримані за договорами позики грошові кошти, були отримані останнім як фізичною особою-підприємцем не в інтересах сім'ї, а для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, а тому є особистою приватною власністю [PERSON] Крім того, кошти за депозитними договорами, та отримані від відчуження нежитлового приміщення, також є особистою приватною власністю [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.10.2011 року встановлено факт проведення [PERSON] та [PERSON] ремонту та реставрації нежитлового приміщення № 110, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. 01.09.2011 року право власності позивача на вказане приміщення зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомо майна». Позивач зазначає, що оскільки грошові кошти, внесені ним на ремонт та реконструкцію вказаного нежитлового приміщення, належали [PERSON] на праві особистої приватної власності, то і на вказане приміщення розповсюджується право особистої приватної власності [PERSON] 05.08.2008 року за договором купівлі-продажу [PERSON] набуто у власність 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,0251 га, від загальної площі 0,4800 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться у садовому товаристві «Млинок» на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. Грошові кошти у розмірі 1750 доларів США, що належали [PERSON] на праві особистої приватної власності, 27.06.2008 року знято останнім з депозитного рахунку. Крім того, позивач [PERSON] зазначає, що набута у власність квартира [ADDRESS], на підставі договору відступлення права вимоги від 12.12.2006 року, укладеного між сторонами у справі та [PERSON], за ціною 1 176 618 грн., придбана за його особисті грошові кошти, у зв'язку із чим на неї також має бути визнано право особистої приватної власності [PERSON] Також позивач [PERSON] зазначає, що відповідачем [PERSON] без згоди позивача та не в інтересах сім'ї відчужено транспортний засіб марки «AUDI» модель «Q5», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER], ринковою вартістю 980 000 грн., а також квартиру [ADDRESS], ринковою вартістю 6 125 000 грн., а тому в рахунок компенсації половини вартості відчуженого майна, позивач просить збільшити його частку у домоволодінні, що розташоване за адресою: [ADDRESS], на суму 3 552 500 грн., та визнати за ним право особистої приватної власності на вказане домоволодіння. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, та обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, [PERSON] зазначає, що на момент постановлення Шевченківським районним судом м. Києва рішення від 23.06.2011 року, яким визнано за [PERSON] право власності на групу нежитлових приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS], сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому вказані нежитлові приміщення є спільною сумісною власністю сторін у справі. Крім того, за час перебування у шлюбі сторонами спору придбано наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] та 1/3 частину земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0251 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в садовому товаристві «Млинок» на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. У зв'язку із чим на вказане нерухоме майно розповсюджується режим спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], у зв'язку із чим, враховуючи принцип рівності часток подружжя, підлягає поділу між сторонами у справі у рівних частках. Також зазначає, що домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], не є об'єктом права спільної сумісної власності сторін у справі, оскільки є особистою приватною власністю [PERSON] В частині інших, заявлених до розподілу об'єктів нерухомого та рухомого майна, [PERSON] зазначає, що вказані об'єкти на момент звернення до суду з даним позовом, не перебували у її власності, оскільки в період шлюбу були відчужені на користь третіх осіб за згодою [PERSON] та в інтересах сім'єї. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представники первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили первісний позов задовольнити. Проти зустрічного заперечували. Відповідач за первісним позовом та її представники проти первісних позовних вимог заперечували, просили задовольнити зустрічний позов. Заслухавши пояснення та заперечення учасників справи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд надходить до наступного. Аналізуючи письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд зазначає наступне. Вперше між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 09.02.1994 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї Міністерства юстиції України, про що складено актовий запис № 214. 01 жовтня 1999 року шлюб між сторонами розірвано, про що складено актовий запис № 509. Вказані обставини стверджуються копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 24.02.2016 року (т. 1 а.с. 181). Вдруге між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 13 грудня 2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1157, що стверджується даними свідоцтва про шлюб [NUMBER] (т. 1 а.с. 8). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.02.2016 року розірвано шлюб, зареєстрований 13.12.2003 року між [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 124). Суд зазначає, що факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності Сімейним та Цивільним кодексами України з 1 січня 2004р., до 01.01.2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР, який не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі ст. 273 ЦПК України може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 р. і тривали до смерті (пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадянського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2003 року підпадають під застосування Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 р.), нормами якого чітко визначено реєстрація шлюбу у державних органах реєстрації актів громадянського стану, при цьому, зазначений Кодекс не передбачав право встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Внаслідок чого, заявлена позивачем за первісним позовом вимога в частині встановлення факту проживання сторін спору однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2003 року не ґрунтується на вимогах закону. Судом встановлено, що обсяг спірного майна складає наступне майно: - нежитлові приміщення № 110 по [ADDRESS], загальною площею 276,4 кв.м.; - 1/3 частина земельної ділянки, площею 0,0251 га, від загальної площі 0,4800 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована у садовому товаристві «Млинок» на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; - квартира № 144, що розташована за адресою: [ADDRESS]; - домоволодіння [ADDRESS]. З матеріалів цивільної справи вбачається, що у період другого шлюбу, тобто з 13.12.2003 року по 01.02.2016 року, сторонами спору придбано та за ними на праві власності зареєстровано наступні об'єкти. 24.07.2008 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ім'я [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право власності в рівних частинах на майно - квартиру [ADDRESS]. 30.07.2008 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на вказану квартиру у рівних частинах (т. 1 а.с. 23-24). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2011 року за [PERSON] визнано право власності на групу нежитлових приміщень № 110, загальною площею 276,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 16-17). 01.09.2011 року право власності на групу нежитлових приміщень № 110, загальною площею 276,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі вказаного рішення суду від 23.06.2011 року, що витягом про державну реєстрацію прав КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» № 31157816 від 01.09.2011 року (т. 1 а.с. 22). 05.08.2008 року [PERSON] набуто у власність одну третю частину земельної ділянки, площею 0,0251 га, загальної площі 0,4800 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована у садовому товаристві «Млинок» на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 05.08.2008 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Козій А.В. (т. 1 а.с. 130). Станом на час розірвання шлюбу між сторонами та звернення до суду з позовом про розподіл майна, вказані об'єкти перебувають у власності сторін. Позивач за первісним позовом [PERSON] просить визнати вказане спірне майно особистою приватною власністю [PERSON] Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати домоволодіння [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON], інше - спільним сумісним майном подружжя та здійснити його розподіл виходячи із засад рівності часток подружжя у спільному майні, тобто по одній другій частини за кожною із сторін спору. Судом встановлено, що 10 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про наміри (т.1 а.с. 197-198), в якому сторони домовились забезпечити організацію та фінансування будівельно-ремонтних робіт горищного приміщення в будинку за адресою: [ADDRESS]. 01 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено основний договір про спільне інвестування (т. 1., а.с. 220-221). За умовами вказаного договору, сторони домовилися здійснювати спільні дії з реставрації та ремонту Приміщення з подальшим облаштуванням аттикового і мансардного поверхів. Сторони домовилися забезпечити організацію та фінансування реставраційних та проектних робіт з подальшою метою комерційної експлуатації зазначених приміщень відповідно до своїх часток. Згідно з п. 1.2. Основного договору, [PERSON] зобов'язувався в термін до 31 грудня 2006 року компенсувати [PERSON] частину витрат, понесених ним раніше на передпроектні роботи, укріплення фундаментів і інші витрати в розмірі 50 000 доларів США. Зі змісту п. 1.2. Основного договору, вбачається, що [PERSON] 27 грудня 2006 року отримано 50 000 доларів США. 10 січня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Основного договору та викладено його в новій редакції (т. 1, а.с. 223-226). Відповідно до п. 3.1. Договору про внесення змін сторони погодили, що досягнення спільного результату, а саме: ремонт, реставрація будинку з пристосуванням горищних приміщень під житло і творчі майстерні та реєстрація прав власності на приміщення у визначених долях, буде відбуватись в результаті спільного фінансування сторонами всіх витрат. Сторони домовились, що кінцевим результатом виконання умов Договору про внесення змін є виникнення права власності на приміщення. Право власності на приміщення після його ремонту та реставрації має бути зареєстроване за сторонами в наступних співвідношеннях: [PERSON] отримає 75% відсотків права власності на Приміщення, [PERSON] отримає 25% відсотків права власності на Приміщення (п. 1.4. Договору про внесення змін). Відповідно до п. 3.3. Договору про внесення змін всі витрати на ремонт та реконструкцію Приміщення несе [PERSON] [PERSON] зобов'язується компенсувати витрати, згідно своєї частки. За попередніми розрахунками загальна вартість витрат складатиме 900 000 доларів США. За положеннями п. 3.4. Договору про внесення змін сторони домовились, що [PERSON] в термін до 31 грудня 2007 року зобов'язаний компенсувати витрати згідно зі своєю часткою у розмірі 225 000 доларів США. З положень п. 3.4. Договору про внесення змін, вбачається, що 90 000 доларів США [PERSON] отримав в повному обсязі 10 січня 2007 року та 140 000 доларів США отримав в повному обсязі 21 червня 2007 року. Відповідно до п. 3.5. Договору про внесення змін всі витрати на оформлення проектної і дозвільної документації на реставрацію і ремонт приміщення несе [PERSON] [PERSON] зобов'язується компенсувати витрати, згідно своєї частки. Зі змісту п. 3.5. Договору про внесення змін, вбачається, що 35 000 доларів США [PERSON] отримав в повному обсязі 27 червня 2007 року. Відповідно до акту звірки площ та взаємних розрахунків за Договором про внесення змін до основного договору про спільне інвестування від 03 січня 2007 року від 10 лютого 2010 року (т. 1, а.с. 229) [PERSON] компенсував [PERSON] витрати, понесені на інвестування приміщень, на загальну суму 315 000 доларів США, що становить 25% усіх витрат, понесених [PERSON] на інвестування ремонту та реставрації приміщення. З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2002 року [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим № 2519, придбав нежитлове приміщення цокольного поверху № 292, загальною площею 313 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Станом на 28 жовтня 2002 року [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебував. У подальшому 17 листопада 2006 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Тетерською О.Ю. за № 6053 продав, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах придбали нежитлове приміщення цокольного поверху № 292, загальною площею 313 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вартість якого становила 3 080 500,00 гривень, що станом на 17 листопада 2006 року складало 610 000 доларів США. Вказані обставини стверджуються довідкою № 01-16-34 від 08 лютого 2016 року, виданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю. (т. 1, а.с. 203). Крім того, 14 червня 2006 року [PERSON] згідно з угодою № 1966/09-2/ф відкрив депозитний рахунок № 263545014017 в АТ "Банк "Національні Інвестиції" в доларах США. 21 червня 2007 року вказаний рахунок було закритий (т. 1, а.с. 182-184). Загальна сума коштів, що була внесена на зазначений рахунок за вказаний період становить 840 000 доларів США. З виписки по вказаному депозитному рахунку вбачається наступний рух коштів. 15.06.2006 року [PERSON] внесено на депозит 200 000 доларів США; 01.11.2006 року - 40 000 доларів США; 17.11.2006 року - 600 000 доларів США. 11.12.2006 року [PERSON] знято з вказаного депозитного рахунку 200 000 доларів США; 27.12.2006 року - 50 000 доларів США; 10.01.2007 року - 90 000 доларів США; 21.06.2007 року - 500 000 доларів США. Крім того, за час дії зазначеного депозиту нараховано сукупну суму відсотків у розмірі 45 344,10 доларів США. Також, судом встановлено, що 21 червня 2007 року [PERSON] згідно з угодою № 2556/09-2/ф відкрив депозитний рахунок [NUMBER] в АТ "Банк "Національні Інвестиції" в доларах США. З виписки по вказаному депозитному рахунку вбачається, що 21 червня 2007 року [PERSON] вніс на депозит суму коштів у розмірі 52 000 доларів США. 27 червня 2008 року депозит у сумі 52 000 доларів США було знято [PERSON], що стверджується випискою по рахунку (т. 1. а.с. 205-209). Крім того, судом встановлено, що 14 червня 2006 року між [PERSON], як позикодавцем, та фізичною особою-підприємцем [PERSON], як позичальником, укладено договір позики (т. 1, а.с. 194-196). За умовами ст. 2 Договору позики сума позики становить 1 262 500 грн., що є еквівалентом 250 000 доларів США за офіційним валютним курсом Національного банку України. 15 червня 2006 року [PERSON] за Договором позики отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 100 000 грн., еквівалент 200 000 доларів США, на підтвердження отримання яких позивачем надано [PERSON] розписку (т. 1, а.с. 199). 01 листопада 2006 року [PERSON] за Договором позики отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 220 000 грн., еквівалент 40 000 доларів США, на підтвердження отримання яких позивач видав [PERSON] розписку (т. 1, а. с. 201). Дійсність договорів позики у судовому засіданні належними та допустимими доказами не спростовано. Зі змісту виписки по депозитному рахунку № 263545014017, відкритому [PERSON] в АТ "Банк "Національні Інвестиції", за період з 14.06.2006 року по 21.06.2007 року, вбачається наступне. 27.12.2006 року [PERSON] знято з депозитного рахунку грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, та тієї ж дати [PERSON] здійснено платіж за основним договором про спільне інвестування щодо реконструкції нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: [ADDRESS], від 01.06.2006 року, укладеним з [PERSON] у розмірі 50 000 доларів США. 10.01.2007 року [PERSON] знято з депозитного рахунку грошові кошти у розмірі 90 000 доларів США, та тієї ж дати [PERSON] здійснено платіж за договором про внесення змін до основного договору про спільне інвестування від 10.01.2007 року, укладеним з [PERSON] у розмірі 90 000 доларів США. 21.06.2007 року [PERSON] знято з депозитного рахунку грошові кошти у розмірі 500 000 доларів США, та тієї ж дати [PERSON] здійснено платіж за договором про внесення змін до основного договору про спільне інвестування від 10.01.2007 року, укладеним з [PERSON] у розмірі 140 000 доларів США. Судом також встановлено, що 01.11.2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір банківського мультивалютного рахунку (т. 2 а.с. 39-40). З виписки по вказаному рахунку від 11 травня 2016 року (т.2 а.с. 41-42) вбачається, що грошові кошти у розмірі 93 500 доларів США [PERSON] були внесені останньою на рахунок 01 листопада 2006 року о 06:29:51, однак відразу о 06:29:51 01 листопада 2006 року ця сума коштів була перерахована на інший рахунок. У вищезазначеній виписці міститься також інформація про одночасне внесення та перерахування на інший рахунок 21 листопада 2006 року о 10:04:23 коштів у сумі 48 500 доларів США. Однак, жодних доказів, що підтверджують готівкове зняття цих коштів та їх передачу на [PERSON] з метою інвестування нежитлового приміщення в розпорядження суду надано не було. Крім того, перша оплата на інвестування будівництва і реконструкції приміщення була здійснена [PERSON] 27 грудня 2006 року, тобто більше ніж через місяць після того, як [PERSON] перераховано грошові кошти на інший рахунок. Посилання [PERSON] про те, що вона в подальшому неодноразово надавала кошти [PERSON] для будівництва та реконструкції групи нежитлових приміщень, які були нею зняті з депозитного рахунку за Договором банківського вкладу № 038/05-320 від 18 березня 2008 року (сума внеску 20 000 доларів США, т. 2, а. с. 43-44) та Договором банківського вкладу № 038/05-529 від 10 липня 2008 року (сума внеску 80 000 доларів США, т. 2, а. с. 45), укладених між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та [PERSON], спростовуються наступним. Відповідач за первісним позовом не подала доказів на підтвердження фактів внесення грошових коштів на депозитні рахунки, руху коштів по рахункам (поповнення рахунку, нарахування процентів, повне або часткове зняття коштів тощо) та підтвердження закінчення строку дії договорів та зняття коштів з рахунків. Крім того, Договір банківського вкладу № 038/05-529 (т. 2, а.с. 45) на суму 80 000 доларів США був підписаний 10 липня 2008 року, однак останній платіж [PERSON] для будівництва та реконструкції групи нежитлових приміщень був здійснений 27 червня 2008 року, тобто ще до відкриття депозитного рахунку. Окрім письмових доказів, вказані обставини стверджуються і показами свідків, допитаних 11.09.2017 року, а саме показами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналогічний висновок міститься і в п. 24 Постанови про поділ спільного майна подружжя. Як узагальнив Верховний Суд України в Листі від 01 лютого 2014 року "Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р." з посиланням на постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, майно фізичної особи-підприємця, яке ним придбане й використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статей 60, 61 СК України. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13 міститься правовий висновок про те, що хоча спірне майно придбане фізичною особою-підприємцем і під час шлюбу, але не за спільні кошти подружжя, а за кошти, одержані ним від третіх осіб для здійснення підприємницької діяльності, тому це майно не відноситься до спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року, згідно зі ст. ст. 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначену позицію підтвердив і Верховний Суду України в постанові від 18 травня 2016 року по справі № 6-1327цс15, зазначивши, що "майно фізичної особи-підприємця, як майно для професійної діяльності члена сім'ї і яке придбане за кошти від своєї діяльності як підприємця і використовується в його підприємницькій діяльності не в інтересах сім'ї, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України". Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З цього приводу Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 394/1155/14-ц зазначив, що "за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя". Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року, подружжя вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно, зокрема, з'ясовувати джерело його придбання. Жодних доказів щодо джерела походження коштів, внесених на депозити [PERSON] не надала. Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що 28 жовтня 2002 року [PERSON], не перебуваючи у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу придбав нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], та 17 листопада 2006 року [PERSON] відчужив вказане нежитлове приміщення за ціною 3 080 500 грн., що в еквіваленті на момент відчуження становило 610 000 доларів США, які в подальшому внесено на депозитні рахунки, відкриті на ім'я [PERSON] в АТ «Банк Національний кредит». Таким чином, враховуючи, що кошти, витрачені [PERSON] на фінансування будівництва і реконструкцію нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: [ADDRESS], належали [PERSON], на праві особистої приватної власності, набуття вказаних приміщень відбувалося не в інтересах сім'ї, а в особистих інтересах позивача за первісним позовом, як фізичної особи-підприємця, з метою подальшого використання цього майна у своїй підприємницькій діяльності, відповідно, суд надходить до висновку про те, що вказані нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS], є особистою приватною власністю [PERSON] В частині спірного об'єкту нерухомості - домоволодіння [ADDRESS], суд зазначає наступне. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 08 листопада 2000 року між [PERSON] та [PERSON], який діяв від імені [PERSON], укладено договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, побудованого на 23%, з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 117). Розділ VII «Прикінцеві положення» СК України передбачає, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004 року. Отже, у зв'язку з тим, що вказаний незакінчений будівництвом житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], придбано на ім'я [PERSON] до 2004 року, а закон не має зворотної дії та не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання чинності ЦК України та СК України 01.01.2004 року, то при вирішенні спору слід керуватися КпШС України, Законом України "Про власність", відповідними нормами Цивільного кодексу Української PCP. Відповідно до положень ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Тобто, за нормами цивільного законодавства, яке діяло станом на 2000 рік, право власності у набувача на майно виникає з моменту передачі речі, іншої умови положення договору купівлі-продажу від 08.11.2000 року не містили. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вишеньківської сільської ради № 180 від 30.10.2003 року, [PERSON] надано земельну ділянку та дозвіл на оформлення будівельного паспорта на самовільно побудований (такий, що будується) житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Крім того, вказаним рішенням скасовано будівельний паспорт на вказаний об'єкт будівництва, виданий на ім'я [PERSON] (т. 1 а.с. 111). В подальшому Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області на підставі рішення виконкому Вишенської сільської ради від 30.10.2003 року за № 180, затверджено паспорт на забудову садиби в сільському населеному пункті, згідно якого забудовник - [PERSON], місце забудови - [ADDRESS] (т. 1 а.с. 110). З вказаного будівельного паспорта вбачається, що будівельною адресою об'єкта нерухомого майна першочергово зазначено адресу: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 111-122). У 2004 році закінчено будівництво домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON] Вишеньківською сільською радою Київської області 26.02.2004 року видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 25), та 02.03.2004 року проведено державну реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 26). З технічного паспорту на вказане вище домоволодіння, вбачається, що будівництво основного будинку та прилеглих споруд здійснено у період з 2000 по 2002 рік, у 2003 році побудовано - басейн, огорожу, хвіртку, ворота (т. 1 а.с. 27). Згідно зі ст. 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. У судовому засіданні достовірно встановлено, що як на час придбання у 2000 році [PERSON] вказаного вище незакінченого будівництвом об'єкта за договором купівлі-продажу від 08.11.2000 року, так і на час будівництва зазначеного домоволодіння було здійснено у період з 2000-2002 рік за рахунок спільної праці [PERSON] та її батька [PERSON], остання у зареєстрованому шлюбі не перебувала, внаслідок чого суд надходить до висновку про те, що домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], є особистою приватною власністю [PERSON] Вказані обставини також стверджуються і показами свідків, допитаних у судовому засіданні 11.09.2017 року,а саме - показами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON][PERSON] Крім того, судом встановлено, що 12 грудня 2006 року між [PERSON], [PERSON], як цесіонаріями, та [PERSON], як цедентом, укладений договір відступлення права вимоги (цесії) (т. 1, а.с. 233-234) на об'єкт інвестування - квартиру за адресою: [ADDRESS], за яким цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає довірителем за договором про участь у Фонді фінансування будівництва № 6 від 24 грудня 2004 року між цедентом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Прімінвест" (т. 1, а.с. 235-240). Відповідно до договору про оплату по Договору цесії від 12 грудня 2006 року (т. 2, а.с. 7), сторони оцінили право вимоги за Договором цесії у 1 176 618 грн. На виконання вищезазначеного договору сторони у справі 12 грудня 2006 року передали [PERSON] грошову суму у розмірі 1 176 618 гривень. 24 липня 2008 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 15 липня 2008 року № 1202-С/КІ Київською міською державною адміністрацією на ім'я сторін спору - [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 2, а.с. 8). 30.07.2008 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], по одній другій за кожним (т. 2, а.с. 8 зворот). Крім того, 5 серпня 2008 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Козій А.В. зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за № 3331, зареєстрованим у виконкомі Вишеньківської сільської ради за № 682 від 11 серпня 2008 року, [PERSON], передала у власність (продала) [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в рівних частинах кожному по 1/3, земельну ділянку площею 0,0251 та з загальної площі 0,4800 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в садовому товаристві "Млинок" на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області (т. 1 а.с. 130). Зі змісту п. 10 вказаного договору, вбачається, що 1/3 частина вказаної ділянки придбавалась за згодою [PERSON] Зі змісту вказаних вище договорів відступлення права вимоги (цесії) від 12.12.2006 року та договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 11.08.2008 року, вбачається, що сторони спору погодили та підтвердили ту обставину, що майно, набуте за вказаними правочинами набуто за спільні сумісні кошти [PERSON] та [PERSON], а відтак на вказане майно розповсюджується режим спільної сумісної власності. Також, у період другого шлюбу, тобто з 13.12.2003 року по 01.02.2016 року, [PERSON] придбано транспортний засіб марки «Ауді», номер кузова [NUMBER], на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2013 року. Однак, станом на час розгляду справи, вказаний транспортний засіб не перебуває у власності [PERSON] та відчужено на користь третьої особи. Позивач за первісним позовом просить збільшити його частку у спірному майні за рахунок вартості частки відчуженого транспортного засобу, оскільки зазначає, що таке відчуження [PERSON] здійснено без згоди [PERSON] Судом встановлено, що 05.12.2015 року транспортний засіб марки «Ауді», номер кузова [NUMBER], перереєстровано на нового власника [PERSON], що стверджується листом Регіонального сервісного центру в м. Києві від 01.12.2016 року (т. 4, а.с. 190). Режим спільної сумісної власності подружжя встановлений ст. 68 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. За нормою ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово Відчуження спірного транспортного засобу відбулось у період перебування сторін спору у зареєстрованому шлюбі. Доказів, які б безспірно підтверджували ту обставину, що спірний транспортний засіб відчужено [PERSON] без згоди [PERSON], останнім в розпорядження суду не надано, а тому вказана обставина не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дійсна ринкова вартість спірного транспортного засобу на момент розгляду справи, належними та допустимим доказами не доведена, як і не доведена обставина відчуження відповідачем без згоди позивача у період шлюбу спірного транспортного засобу, а відтак вимога позивача за первісним позовом про збільшення його частки у іншому майні за рахунок вартості однієї другої частини транспортного засобу не підлягає задоволенню. Також, не підлягає задоволення позовна вимога за зустрічним позовом [PERSON] про визнання за сторонами спору по ? частині грошових коштів, що складає 2 530 331 грн. 20 коп., отриманих в якості орендних платежів в період з 15.08.2012 року по 01.02.2016 року за договором оренди № 1 від 15.08.2012 року, укладеного між ФОП [PERSON] та ТОВ «Греммерлі», оскільки належних та допустимих доказів фактичного отримання [PERSON] орендних платежів на виконання умов зазначеного договору у заявленому розмірі, позивачем за зустрічним позовом в розпорядження суду не надано, та матеріали цивільної справи таких доказів не містять. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial