Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. У позові зазначила, що з 23.11.1997 р. перебуває у зареєстрованому Бершадським відділом РАГС Вінницької області за актовим записом № 16 шлюбі із відповідачем [PERSON]. Мотивуючи [PERSON] вказала, що шлюб виявився невдалим, на даний час сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сім'я розпалась остаточно та примирення вважає неможливим, оскільки ні хто із сторін цього не бажає. В обґрунтування позовних вимог позивач додає, що [PERSON] інших утриманців немає, фізично здоровий, працює викладачем Житомирського національного агроекологічного університету, а отже повинен допомагати їй утримувати спільних неповнолітніх дітей. Спору щодо поділу спільного майна. У судове засідання, яке відбулось 28.01.2015 р., сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду подала заяву, в якій підтримала свої вимоги з підстав, викладених у позові та просила розглянути справу без її особистої участі, проти заочного розгляду не заперечувала. /а.с. 21/ Відповідач про час і місце розгляду справи був завчасно повідомлений у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, що підтверджується повернутим за закінченням терміну зберігання судовим відправленням. /а.с. 19-20/ Заперечень на позов не подавав, про причини неявки не повідомляв. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням передбаченим ч. 2 ст. 158, ч. 4 ст. 169, ст.ст. 197, 224 ЦПК України. /а.с. 24/ Суд, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. 23.11.1997 р. Бершадським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 16. Дружині присвоєно прізвище "[PERSON]". /а.с. 22/ Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сторони проживають окремо та повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу протирічить їхнім інтересам, умов для примирення немає. Спору щодо поділу спільно нажитого сумісного майна подружжя немає. Враховуючи ступінь конфліктних відносин та причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів примирення подружжя - не доцільно. За таких обставин, врахувавши фактичні взаємини подружжя, мотиви і причини розлучення, суд приходить висновку, що позовні вимоги у частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки сторони не змогли створити нормальну сім'ю, втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного, взаємодопомоги і підтримки у родині немає, проживають окремо, а тому морально - правові основи шлюбу відсутні. У відповідності до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно копій свідоцтв про народження [NUMBER], [NUMBER] сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (відповідний актовий запис № 620), і [PERSON], [INFO] (відповідний актовий запис за № 83) /а.с. 6/ Відповідно ст. 27 Конвенції "Про захист прав дитини" батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та духовний і фізичний розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до норм ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між батьками. Право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків, з ким дитина проживає. Згідно ч. 3 ст. 181 цього ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я; матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до вимог ст.ст. 1, 2 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Так, при визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню із відповідача, суд виходить з матеріального стану сторін, враховує, що відповідач фізично здоровий, працевлаштований, має регулярний заробіток, інших утриманців не має, добровільно допомоги не надає, тому своїм рішенням стягує із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, згідно норм ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову. Крім того, у відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Виходячи з інтересів неповнолітніх дітей сторін, суд вважає за потрібне залишити їх на подальше проживання при матері. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Також, задовольняючи позов, відповідно до вказаних норм ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved