Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Випасненської сільської ради та після уточнення своїх позовних вимог просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок №13, по вул. Кишинівській, в селі Випасне, Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері [PERSON], яка померла 21 січня 2007 року. Позивач у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, відповідно до наданої суду письмової заяви просить розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 21 січня 2007 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №085873, виданим виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №18. Той факт, що померла була матір'ю позивача підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії І-ЯК №384595 (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку №13 по вул. Кишинівській, в с. Випасне, Білгород-Дністровського району Одеської області. За життя мати позивача заповіла все своє майно позивачу, що підтверджується заповітом від 06 лютого 2001 року, реєстраційний номер №22, посвідченим Випасненською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області. Інших спадкоємців, які виявили бажання прийняти спадщину немає, що підтверджується відповіддю нотаріуса від 16.03.2016 року вих. №453/01-16. Забудовником будинку №13 по вул. Кишинівській, в с. Випасне, Білгород-Дністровського району Одеської області була мати позивача, що підтверджується випискою із протоколу загальних зборів членів сільгоспартії (колгоспу) ім. Кутузова за №11 від 24.06.1974 року, актом зазначеного колгоспу від 04.05.1977 року, схематичною ситуаційною схемою, з яких слідує, що [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,09 га під забудову зазначеного житлового будинку, а також рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської районної ради Одеської області про надання [PERSON] дозволу на раніше розпочате будівництво житлового будинку та свідоцтвом на забудову в сільських населених пунктах за 1978 рік за підписом голови виконкому Білгород-Дністровської районної ради та Білгород-Дністровського районного архітектора, згідно якого [PERSON] надано дозвіл на будівництво зазначеного житлового будинку. Згідно комісійного Акту прийняття в експлуатацію індивідуального будинку від 05 серпня 1987 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Випасненської сільської ради від 06.08.1987 року було прийнято в експлуатацію житловий будинок №9-а (нині №13) по вул. Кишинівській, в с. Випасне, Білгород-Дністровського району Одеської області, забудовником якого була [PERSON] 17 липня 1989 року Білгород-Дністровським БТІ складено та видано на ім'я [PERSON] технічний паспорт на зазначений житловий будинок. У 1991 році мати позивача побудувала гараж бетонний літ. "Б", навіс цегляний "літ. "б", сарай бетонний літ. "В", літню кухню бетонну літ. "Г", шийку підвалу бетонну літ. "г", підвал літ. "г", вбиральню душову цегляну літ. "Д", споруди: каналізацію №5, водопровід №6 і огорожу №7. Після серті [PERSON] на ім'я позивача 20 жовтня 2014 року СПД [PERSON] було складено технічний паспорт на зазначений будинок, інвентаризаційна справа №390. Відповідно до висновку відділу містобудування та архітектури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №227 від 18 квітня 2016 року, розташування вищевказаних будівель та споруд по вул. Кишинівській №13, в с. Випасне, Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідають вимогам ДБН. Проте мати позивача за життя не встигла зареєструвати право власності на зазначений будинок в КП "Білгород-Дністровське БТІ" згідно чинного законодавства. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Згідно зі ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини або постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Зазначені обставини вказують, що позивач фактично прийняв у спадщину зазначене спадкове майно, а тому відповідно до ст. 328 ЦК України цей юридичний факт є підставою для виникнення у позивача права власності на зазначене майно. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок, оскільки на час смерті спадкодавцем не було здійснено державну реєстрацію права власності на нього, про що було зазначено у листі державного нотаріуса від 07.04.2016 року №63/01-16. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, згідно ст.328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно вимог ч.2 ст.331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної peєcтpації. Стаття 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, виникають з моменту такої реєстрації. Пункт 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачає, що одним з документів, що підтверджує виникнення, перехід або припинення прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.п.10). Згідно зі змісту п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 р. № 45/5 (далі Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5) про порядок вчинення нотаріальних дій, яка втратила чинність на підставі Наказу Мінюсту № 18/5 від 14.06.1994 року та яка була чинною на час закінчення у 1988 та 1991 роках зазначеного житлового будинку та інших будівель і споруд, підтвердженням приналежності житлового будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція від 31.01.1966 року), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 та була чинною на час закінчення будівництва у 1988 та 1991 роках зазначеного житлового будинку та інших будівель і споруд, було передбачено обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Зазначений житловий будинок було збудовано в сільському населеному пункті ще за часів колишнього Союзу РСР, а саме 1988 році, а інші будівлі та ряд споруд у 1991 році. Таким чином, відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР, а саме п.62 Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5 та Інструкції від 31.01.1966 року реєстрації підлягали лише житлові будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. Отже, у сільській місцевості оформлення будинків здійснювалося після закінчення будівництва шляхом здійснення відповідного запису у господарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку на імя забудовника. Інших правовстановлювальних документів чинне на той час законодавство не передбачало. Таким чином, станом на час закінчення будівництва зазначеного житлового будинку з будівлями та спорудами здійснення обовязкової державної реєстрації було передбачено для житлових будинків в містах та селищах, а в сільській місцевості записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається із довідки виконавчого комітету Випасненської сільської ради від 19.04.2016 року №315 за даними по господарської книги виконкому сільської ради, за особовим рахунком № 109, житловий будинок № 13, по вул.Кишинівській, в с.Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, належить [PERSON]. Також згідно вищезазначеного висновку відділу містобудування та архітектури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області № 227 від 18.04.2016 року, розташування будівель та споруд, по вул.Кишинівській № 13, в с.Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідають вимогам державних будівельних норм ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень.» Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Таким чином, відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. За таких обставини, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. В даному випадку у позивача не існує іншого, ніж у судовому порядку, визнання права власності на нерухоме майно, оскільки він після смерті матері набув право на житловий будинок в порядку спадкування, яким володіє та користується, але юридично не може оформити право власності у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину на житловий будинок відповідно до вимог законодавства у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання права на це нерухоме майно повинно вирішуватись в судовому порядку, так як рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на житловий будинок. Більш того, предявлення позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є усі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за ним права власності на вищевказане нерухоме майно. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON] і вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved