Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

14.02.2017 року [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка № 15", третя особа: Головний лікар КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка № 15" - Кадук Є.Г., в якому з урахуванням уточнених позовоних вимог просить- скасувати накази про винесення доган КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15" від 04.01.2016 року № 65 , від 05.08.2016 року № 100 , від 11.10.2016 року № 115; Скасувати наказ КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15"від 26.01.2017 року № 14-к про звільнення; Поновити строк на оскарження наказів про оголошення доган; Стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; Стягнути моральну шкоду в сумі 5 000 гривень; Стягнути суму компенсації за невикористану відпустку та суму заробітної плати за дев»ять годин чергування по поліклініці - 02.01.2017 року. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила , що з 04.05.2005 року вона працювала на посаді лікаря-педіатра дільничного міської дитячої поліклініки №15 згідно наказу №112к від 25.04.2005 року. Згідно наказу головного лікаря КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15" Кадук Є.Г. від 26.01.2017 року № 14-к була звільнена відповідно до п.3 ст.40 КЗпП за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків.Підставою для звільнення було систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків (п.3 ст.40 КзпП України та виписка з протоколу №20 засідання профспілкового комітету КЗОЗ "ХМДП №15" від 19.01.2017 року). Наказу про звільнення позивача із займаної посади за п.3 статті 40 КЗпП України передували накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган, а саме: № 65 від 04.01.2016 року , № 100 від 05.08.2016 року , № 115 від 11.10.2016 року .Позивачка вважає, що притягнення її до дисциплінарної відповідальності та її звільнення з посади не відповідає чинному трудовому законодавству України, а відповідач, приймаючи вищевказані накази, грубо порушив норми КЗпП України та конституційне право позивача на працю. Позивач вказує, що будь-яких порушень з трудової дисципліни не вчиняла, а оголошення їй догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між нею та головним лікарем КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15". Наведені у вказаному наказі про звільнення причини, не відповідають дійсним обставинам справи та є надуманими, оскільки зазначені в наказах № 65 від 04.01.2016 року, №100 05.08.2016 року, №115 від 11.10.2016 року порушення трудових обов'язків позивачем не допускалось, а вищезазначені накази складалися виключно для тиску на неї та створення уяви про наявність умов для звільнення позивача. При цьому позивач зазначає, що за час роботи відповідачем грубо порушувались вимоги законодавства про оплату праці.На момент винесення оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади лікаря -педіатра дільничного 26 січня 2017 року , за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків за п.3 ст. 40 КЗпП України позивачем не було допущено навмисного чи неналежного невиконання покладених на неї посадових обов»язків. Позивач взагалі не розуміє невиконання саме яких трудових обов»язків стало причиною для її звільнення.Як в наказі про звільнення, так і в наказах про притягнення її до дисциплінарної відповідальності відсутні конкретні факти допущеного позивачем невиконання або неналежного виконання покладених на неї трудових обов'язків.Таким чином, на думку позивача , наведені обставини свідчать про те, що оголошення позивачу догани вчинено з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень, а тому вважає, що вищевказані накази незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Крім того, позивач вказує, що враховуючи незаконне притягнення її до дисциплінарної відповідальності та незаконне звільнення, їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, позбавлення спокою, нормальних життєвих зв'язків, а також протиправні дії відповідача змусили докладати додаткових зусиль позивачу для судового захисту порушених прав і їх відновлення, була позбавлена єдиного джерела заробітку, що призвело до порушення її звичайного ритму життя. У зв'язку із незаконним формулюванням звільнення у позивача є також складнощі у працевлаштуванні. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 27.02.2017 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 18.01.2018 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення суми компенсації за невикористану відпустку та стягнення суми заробітної плати за дев'ять годин чергування по поліклініці - 02.01.2017 року закрито. Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви та просила позов задовольнити в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та зазначила, що нею був пропущений строк для оскарження наказів про винесення доган з поважних причин, оскільки вона має дуже хвору матір у віці 92 роки, яка потребує догляду та піклування та після роботи позивач весь вільний час приділяла догляду та лікуванню своєї старенької матері. Також, позивач зазначила, що 04.01.2016 року наказом № 65 за підписом Головного лікаря КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15" їй було винесено догану за порушення вимог посадової інструкції і нездійснення медичного огляду хворої дитини вдома в день надходження виклику, відсутність надання інформації завідуючій педіатричним відділенням про не обслугований виклик. [PERSON] зазначає, що 26.12.2015 року не змогла за викликом потрапити до квартири, оскільки двері ніхто не відкрив. Під'їзд був зачинено і [PERSON] вимушена довго чекати доки якийсь чоловік, мешканець під'їзду не увійшов у під'їзд. Та коли вона потрапила до під'їзду ,то квартиру ніхто не відкрив і поспілкувавшись з сусідами по під'їзду (це були батько і дівчинка по прізвищу Перепилиця ), а також з іншими сусідами, які зазначили, що дитина мешкає за іншою адресою. [PERSON] довго дзвонила по телефону на комутатор до завідуючої відділенням, але комутатор був зайнятий та повернулась до поліклініки, де звернулась одразу в реєстратуру до мед. реєстратора [PERSON]., в\\о ст. медичної сестри [PERSON] з проханням визначити особистість дитини за допомогою картотеки і по журналу обліку немовлят, оскільки на виклик на дому не потрапила, двері квартири ніхто не відкрив. Натомість, патронажна медична сестра доповіла, що така дитина в поліклініці по обліку не значиться. В журналі ж виклику не була записана адреса фактичного мешкання дитини. Дитина давно вибула з філіалу поліклініки та тривалий час мешкає за іншою адресою. З даним фактом ніхто позивача не ознайомив, у зв»язку з чим позивач не мала можливості знати, що карту спостереження дитини (ф.-112),яку батьки теж забрали за новою адресою. Тому позивач вважає, що головний лікар не захотів розбиратися в причинах не обслуговуваного виклику. А причини не обслуговуваного виклику були об'єктивними. Також, позивач додала що посилання відповідача на Посадову інструкцію, наказ МОЗ від 29.11.2002р. щодо необхідності повідомлення завідуючого відділенням про не обслугований виклик, спростовується зробленою відповідною в журналі викликів відміткою та вимогами п.2.19 Посадової інструкції , згідно якої лікар педіатр повідомляє завідуючого відділенням у разі критичного стану дитини, або у разі відмови від госпіталізації, залишення дитини в небезпеці. Крім того,05.08.2016 року наказом №100 за підписом Головного лікаря КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15" позивачу було винесено догану за порушення медичної документації, внесення записів до ф.112 [PERSON], що не відповідають стану здоров'я дитини, мають ознаки недостовірності та є грубим порушенням вимог наказу МОЗ України від 13.11.2001р. №455 " Про затвердження інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян", однак позивач зазначила, що дитина [PERSON] була повністю оглянута в дні звернень: 08.07.2016 року та 11.07.2016 року, статистичний талон 08.07.2016 року не був зданий, оскільки діагноз ще не був з'ясовано остаточно. В статистичному талоні є тільки одна графа "уточнений заключний діагноз". У лікаря є право здавати талон у перші три дня. 11.07.2016 року був визначений діагноз: гострий фарингіт і було надано статистичний талон. Лікарняний було видано згідно до Правил, призначене лікування дитини відповідало стану дитини, а також відповідно до протоколів лікування. І подалі розходження діагнозів не було. На момент огляду 08.07.2016 року у дитини температури не було, хоча мати запевняла, що увечері температура була підвищена, тому була дана порада спостерігати, гуляти з дитиною вранці і увечері, надавати дитині багато рідини, в разі необхідності давати жарознижуювальні засоби та у разі необхідності звернутись до чергового лікаря або ШМД. При повторному зверненні 11.07.2016 року у дитини було незначне почервоніння горла та було відкрито лікарняний, окремо на аркуші було призначено лікування. Оскільки, мати зауважила, що знову було підвищення температури, були надані бланки аналізів і доручення медичній сестрі написати напрямок до стаціонару. Також, [PERSON] зауважила, що мати дитини з 08.07.2016 року до 11.07.2016 року не зверталась до лікаря або до швидкої допомоги . Дитину додатково обстежили у лікарні, і зрозуміло, з'явились супутні діагнози, але основний діагноз, це фарингіт, який співпадає з тим діагнозом, який і був поставлений позивачем при огляді дитини 11.07.2016 року. Що стосується наказу від 11.10.2016оку № 115 про винесення догани, підставою чого стало відсутність на робочому місці 07.10.2016р. з 14 год до 14 год. 20 хв. згідно до доповідних записок заступника головного лікаря, завідуючої педіатричним відділенням №1., [PERSON] пояснила , що з ранку вона була на викликах на дільниці, і це був її перший день на новій дільниці №5, о 14 годині вона вже була в поліклініці, зайшла до реєстратури на перший поверх щоб заповнити журнал виклику, здати статистичні талони, забрати картки виклику. Піднімаючись на другий поверх, зустріла завідуючу [PERSON], яка наказала їй йти на нараду. [PERSON] зайшла до кабінету, щоб залишити верхню одежу та пішла на нараду , попередив пацієнтів, які чекали біля кабінету. Після наради , яка тривала десь 20-25 хв., одразу почала приймати пацієнтів. Тому, вважає дану догану також незаконною, оскільки розпочала прийом пацієнтів з запізненням десь на 20 хвилин у зв'язку з робочою необхідністю, а саме знаходженням на нараді, яку проводив головний лікар. [PERSON] зазначає , що немає її вини в тих порушеннях, які їй застосовують по винесеним доганам ,тому вищезазначені догани підлягають скасуванню. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки винесені позивачу догани , останньою в установлений законом строк не були оскаржені, вважає оскаржувані накази законним та обґрунтованими, оскільки позивач систематично порушувала свої трудові обов»язки, що й підтверджується вказаними наказами про оголошення доган та з приводу чого в подальшому позивач і була звільнена. Представник вважає, що позивачем не надано належних доказів щодо поважності причин пропущення строку на оскарження наказів. Також представник вказує , що наказ головного лікаря КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15"від 26.01.2017 року № 14-к про звільнення [PERSON] з роботи за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків за п.3 ст. 40 КЗпП України був складений з урахуванням притягнення [PERSON] до дисциплінарного стягнення у вигляді догани - Наказ №65 від 04.01.2016 року за порушення вимог посадової інструкції і нездійснення медичного огляду хворої дитини , [PERSON] на дому, в день надходження виклику та відсутність інформації про не обслугований виклик; Наказ № 100 від 05.08.2016 року за порушення медичної документації, внесення записів до ф.112 [PERSON], що не відповідають стану здоров»я дитини, оскільки наведені лікарем призначення не відповідають вимогам клінічного протоколу діагностики лікування ГРВІ №18 від 19.03.2013 року, мають ознаки недостовірності та є грубим порушенням вимог наказу МОЗ України від 13.11.2001 року № 455 "Про затвердження інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян", Наказ № 115 від 11.10.2016 року за порушення вимог Посадової інструкції абзац п.2 та невиконання ч.3 п.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору. Керівництвом КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15"були розглянуті пояснення [PERSON], щодо виявлених порушень, враховуючи попереднє дисциплінарне стягнення, а саме: «систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення», 26.01.2017р. було прийнято рішення звільнити [PERSON] з займаної посади на підставі п.З ст.40 КЗпП України(наказ №14к від 26.01.17р.) З огляду на викладене представник відповідача вважає позов необґрунтованим, тому просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа Кадук Є.Г. та його представник в судове засідання не з»явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Представником третьої особи до суду були подані письмові заперечення, в яких представник просив відмовити в задоволені позову, посилаючись на не доведеність та необґрунтованість позивачем своїх позовних вимог. Накази про винесення доган позивачу та наказ про звільнення вважає законним та обґрунтованим, оскільки позивач систематично порушувала свої трудові обов»язки , що також підтверджується скаргами пацієнтів. Суд, вислухавши доводи учасників справи , допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Згідно ч.4 ст.77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, позивач по справі з 04.05.2005 року по 26.01.2017 року працювала в КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка №15" на посаді лікаря -педіатра дільничного, що підтверджується копією трудової книжки позивача ( том 1 а.с.19-24). Відповідно до наказу КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка №15" №165 від 04.01.2016 року , за підписом головного лікаря -Кадук Є.Г. позивачу була винесена догана , за порушення позивачем вимог посадової інструкції і нездійснення медичного огляду хворої дитини вдома , вдень надходження виклику, та не надання останньою інформації безпосередньому керівнику про необслугованний виклик. З вказаним наказом позивач була ознайомлена , про що свідчить її підпис. Дата ознайомлення з вказаним наказам відсутня . ( том1 а.с.14-15). Згідно копії наказу КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка №15" №100 від 05.08.2016 року , за підписом головного лікаря -Кадук Є.Г. позивачу була винесена догана, за порушення позивачем ведення медичної документації, внесення записів до форми 112 пацієнтки [PERSON], що не відповідають стану здоров'я дитини та мають ознаки недостовірності, що відповідно до вимог МОЗ України від 13.11.01 № 455 « Про затвердження інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» є грубим порушенням. З вказаним наказом позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис, де також позивач відзначила про свою часткову не згоду з вказаним наказом. . Дата ознайомлення з вказаним наказам відсутня . ( том1 а.с.16-17). Відповідно копії наказу КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка №15" №115 від 11.10.2016 року , за підписом головного лікаря -Кадук Є.Г. позивачу була винесена догана, за порушення позивачем виконання абзацу п.2 вимог Посадової інструкції та невиконання ч.3 п.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку колективного договору. З вказаним наказом позивач була ознайомлена12.10.2016 року, про що свідчить її підпис, де також позивач відзначила про свою повну незгоду з вказаним наказом. ( том1 а.с.18-17). Відповідно до наказу КЗОЗ Харківська міська дитяча поліклініка №15" №14-к від 26.01.2017 року , за підписом головного лікаря -Кадук Є.Г., позивач була звільнена із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин свої трудових обов»язків, відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України. З вказаним наказом позивач була ознайомлена, однак від підпису відмовилась, про що засвідчили заступник головного лікаря з мед.частини-[PERSON], завідуючий педіатричним відділенням - [PERSON] та старша медична сестра педіатричного відділення - [PERSON] ( том1 а.с.7). Згідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Отже звернувшись до суду з даним позовом 14.02.2017 року, позивач порушила строк звернення до суду щодо оскарження наказів про оголошення їй доган, а саме : наказу №65 від 04.01.2016 року, №100 від 05.08.2016 року, №115 від 11.10.2016 року. Позивач просила поновити їй такий строк , посилаючись на те, що у зв'язку з великим навантаженням по роботі , а також у зв'язку з тим, що вона піклується своєю старенькою матір'ю, якій 92 рік та яка тяжко хворіє, вона пропустила строк оскарження наказів про оголошення їй доган, оскільки після закінчення робочого часу, вона одразу приїздила до матері та здійснювала за нею догляд, оскільки інших родичів , які б могли допомогти позивачу в цьому , не має. Отже, як встановлено матеріалами справи, а саме : копією свідоцтва про народження позивача, матір'ю якій приходиться [PERSON]. ( том 1 а.с.130) Згідно копії паспорта [PERSON], остання [INFO], отже на теперішній час їй 93 роки. ( а.с. 133-135) Крім того, згідно копії посвідчень [PERSON] , остання є учасником війни. ( том.1 а.с.129, 131) Згідно копії довідки про склад сім'ї та прописку , [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою [ADDRESS]. Інших членів родини разом з нею за вищевказаною адресою не зареєстровано .( а.с.132) Відповідно до Витягу з амбулаторної картки [PERSON], остання має ряд захворювань, що характерні для її віку, постійно лікується амбулаторно, приймає ряд лікувальних препаратів та потребує стороннього догляду .( том.1 а.с.137) Згідно ч.1 ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Таким чином , враховуючи обставини справи, розпорядок робочого часу позивача та те, що позивач в силу віку своєї матері, доглядає та піклується останньою, оскільки інших родичів, які б здійснювали догляд за її матір'ю не має, суд вважає можливим поновити позивачу порушений строк на оскарження наказів щодо оголошення її доган , а саме : наказу №65 від 04.01.2016 року, №100 від 05.08.2016 року, №115 від 11.10.2016 року. Крім того, згідно копій заяв позивача від 28.10.2016 року та від 19.01.2017 року, що були адресовані останньою голові обласного комітету профспілки працівників охорони здоров'я України, вбачається , що позивач зверталась до профспілкого комітету з вказаними заявами про надання їй відповідної правової допомоги щодо оспорювання оголошення їй доган що свідчить про бажання позивача оскаржити відповідні догани.( том.1 а.с.25-26). Щодо вимог про скасування наказів №65 від 04.01.2016 року, №100 від 05.08.2016 року, №115 від 11.10.2016 року про оголошення догани [PERSON]: Як вбачається з матеріалів справи на адресу головного лікаря КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка № 15" - Кадук Євгена Григоровича та меру міста Харкова - Кернеса Г.А. надходили скарги пацієнтів на професійну діяльність позивача ( том 1 а.с.78, 81,85,103-107,109) У відповідності до вимог ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці. Статтею 141 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника саме за порушення трудової дисципліни. Згідно ст.ст.148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила , що вона повертаючись з роботи біля 13-00 години в під'їзді зустріла лікаря-педіатра [PERSON], яка пояснила , що вона прийшла на виклик до дитини, але двері ніхто не відчиняє, більш того свідок вказала, що вона чула , як позивач неодноразово та гучно стукала у двері сусідів . Крім того, свідок пояснила, що знає позивача, оскільки вона має дитину, та позивач є дільничним лікарем-педіатром її дитини, та в цілому свідок задовільна професійними якостями позивача, претензій щодо лікування її дитини свідок до позивача не має. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], зазначила що [PERSON] не вірно визначилась з діагнозом її дитини, що була на прийомі з хворою дитиною 08.07.16року та після огляду лікар [PERSON] не надала ніяких рекомендацій та не виявила ніякого захворювання у дитини. Крім того, після відвідування лікаря 11.07.2016року було рекомендовано обстеження та надано лікарняний лист. Вважає, що надані лікарем призначення не відповідають вимогам лікування. Допитана в якості свідка [PERSON] зазначила,що її дитина ,якій 17 років сама пішла на прийом до лікаря педіатра [PERSON], але лікар її не оглянув. Тому, разом з іншими батьками дітей нею була написана спільна скарга на [PERSON] Допитана в якості свідка медична сестра -[PERSON] зазначила, що відносини з лікарем [PERSON] були спокійними, роботу [PERSON] виконувала в повному обсязі. Також, зазначила, що всі лікарі, незалежно від часу прийому повинні бути на нараді головного лікаря, а також підтвердила, що час проведення "планьорки" саме співпадає з прийомом дітей лікаря [PERSON] Допитана в якості свідка [PERSON], яка також є дільничним лікарем -педіатром дитячої поліклініці, зазначила , що вона працювала з відповідачем в одному кабінеті, однак працювали вони в різні часи прийому та співпадало так, що її зміна закінчувалась, а зміна позивача починалась. Свідку відомо, що позивач один раз запізнилась на робочий прийом пацієнтів на 20 хвилин. В той день коли позивач запізнилась на робочий прийом була нарада у головного лікаря о 14-00 год., однак була перенесена на 14-30 годину. Про будь-які інші запізнення позивача на роботу свідку не відомо. Допитані в судовому засіданні свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] , [PERSON],[PERSON] надали позитивну характеристику дільничного лікаря педіатра [PERSON] та зазначили, що знають її як спокійну, чемну людину, професіонального фахівця, який завжди виконує свої обов'язки . Отже, аналізуючи наказ №65 від 04.01.2016 року ,суд вважає,причини необслуговуваного виклику були об'єктивними, оскільки лікарю-педіатру [PERSON] двері ніхто не відчинив та позивач не змогла потрапити на виклик. Посилання представника відповідача на Посадову інструкцію, наказ МОЗ від 29.11.2002р. про необхідність повідомлення завідуючу відділенням про не обслугований виклик, суперечать вимогами п.2.19 Посадової інструкції , в якій зазначено , що лікар педіатр повідомляє завідуючого відділенням у разі критичного стану дитини, або у разі відмови від госпіталізації, залишення дитини в небезпеці. Аналізуючи наказ № 100 від 05.08.2016 року суд вважає, що доказів в порушення медичної документації, які мають ознаки недостовірності відповідачем не надано. Згідно до огляду медичної картки [PERSON] ( том 2а.с.138-143), дитина була оглянута лікарем педіатром, лікування було призначено відповідно до стану здоров'я дитини на час огляду та у відповідності вимогам клінічного протоколу діагностики лікування ГРВІ №18 від 19.03.2013 року згідно до розділу І. базісна терапія ( ліжковий режим до нормалізації температури,молочно-рослину,збагачену вітамінами дієту,вживання великої кількості рідини),ІІ Противвірусна терапія. При приєднанні ускладнень -призначення антибіотиків (середній отіт, синусит, гострий тонзилит, бронхіт). Як зазначила позивачка в своїх поясненнях, що на момент огляду 08.07.16 року у дитини температури не було, була дана порада спостерігати, надавати дитині багато рідини, в разі необхідності давати жарознижуювальні засоби та з подальшим зверненням до чергового лікаря або ШМД. При повторному зверненні 11.07.16 року у дитини було незначне почервоніння горла, було відкрито лікарняний згідно до вимог Наказу №455 від 13.11.2001 р. Міністерства Охорони Здоров'я України, окремо на аркуші була призначено лікування. Оскільки, мати зауважила, що знову було підвищення температури, були надані бланки аналізів і доручення медичній сестрі написати направлення до стаціонару. Дитину додатково обстежили у лікарні, з'явились супутні діагнози, але основний діагноз, це фарингіт , співпадає з тим діагнозом, який був поставлено [PERSON] при огляді дитини 11.07.16р. Аналізуючи наказ № 115 від 11.10.2016 року за порушення вимог Посадової інструкції абзац п. 2 та невиконання ч. 3 п. 1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Колективного договору, підставою якого було відсутність лікаря-педіатра [PERSON] на робочому місці 07.10.2016р. з 14 год до 14 год. 20 хв. згідно до доповідних записок заступника головного лікаря, завідуючої педіатричним відділенням №1, суд вважає винесену догану незаконною,оскільки [PERSON] розпочала прийом пацієнтів з запізненням на 20 хвилин у зв'язку з робочою необхідністю, а саме знаходженням на нараді, яку проводив головний лікар. [PERSON] в своїх поясненнях зазначила, що з ранку вона була на викликах на дільниці, і це був її перший день на новій дільниці №5, о 14 годині вона вже була в поліклініці, зайшла до реєстратури на перший поверх щоб заповнити журнал виклику, здати статистичні талони, забрати картки виклику. Піднімаючись на другий поверх, зустріла зав.віділення [PERSON], яка наказала [PERSON] йти на нараду. [PERSON] зайшла до кабінету, щоб залишити верхню одежу та пішла на нараду , попередив пацієнтів, які чекали біля кабінету. Після наради , яка тривала десь 20-25 хв., одразу почала приймати пацієнтів. Відповідачем акт про запізнення прийому пацієнтів не складався. Отже, доказів, які б підтверджували те, що позивач систематично не виконував своїх трудових обов'язків надано не було, у зв'язку із чим суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині скасування наказів про притягнення [PERSON] до дисциплінарного стягнення у вигляді догани Відповідно до ст. 43 Конституції України,кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею,яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується». Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України «систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, надає роботодавцю право розірвати трудовий договір за умови, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення». З аналізу вищевказаної норми виплаває, що застосувати п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можна для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення. Систематичність, як явище, полягає у послідовності у діях, вчинках або наявності системи у чому-небудь. Отже, при звільненні працівника з підстав, передбачених вказаною нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Як убачається з копії наказу від 26 січня 2017 р., позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. У цьому випадку відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин позивача посадових обов'язків та не врахував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, що є грубим порушення трудового законодавства та прав позивача. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо й скасування наказу головного лікаря КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15"від 26.01.2017 року № 14-к про звільнення [PERSON] з роботи за систематичне невиконання без поважних причин своїх трудових обов'язків за п.3 ст. 40 КЗпП України, При розгляді трудових спорів, Верховний Суд України звертає увагу на необхідності застосування ст.232 КЗпП України при визначенні способів захисту прав у сфері трудових правовідносин (п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року). Відповідно до ч.1 ст.23 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Частиною 2 ст. 235 КЗпП встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі». Аналогічна правова позиція викладена також у постанові ВСУ №6-33цс14. Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Відповідно до п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Отже нарахована позивачу заробітна плата за грудень 2016р.складає 4807,78 грн., що підверджується відповідною довідкою від 15.07.2017 року ( том 2 а.с.122). Згідно довідки про доходи від 15.07.2017 року заробітна плата позивача за січень 2017р.складає 5862,07 грн. ( том 2 а.с.121) . Згідно до довідки № 33 від 15.01.18 року КЗОЗ "Харківська міська дитяча поліклініка №15" середньогодинний заробіток дільничного лікаря-педіатра [PERSON] становить 33рн.04коп. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13, кількість робочих годин за період з 26 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року при 38.5 годинному робочому тижні становить: 32 + 154+169.4+146.3+154+154+161.7+169.4+ 161.7+161.7+169.4+161.7=1795.3 Відповідно до лист Міністерства соціальної політики України від 19 .10.2017 року № 224/0/103-17/214, кількість робочих годин за період з 1 січня 2018 року по 28 лютого 2018 року при 38.5 годинному робочому тижні становить: січень 161.7,лютий 154. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 26.01.2017 року по 18.01.2017 року (день ухвалення рішення) становить: (1795.3+ 161.7) х 33,04 =64659.28 грн. без урахування податків, зборів і обов»язкових платежів. Виходячи з остаточних позовних вимог позивача та згідно наданого розрахунку від 17.01.2018 року суд приходить до висновку щодо стягнення загального розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача по з 26.01.2017 року по 18.01.2018 року в межах заявлених позовних вимог в розмірі 60 050 грн. 20 коп. Що стосується вимог позивача стосовно відшкодування моральної шкоди, то дана вимога підлягає задоволенню частково,виходячи з наступного. Стаття 237-1 КЗпП України тпередбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно ізст. 237-1 КЗпП Україниє факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно дост. 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах проти Люксембургу» (2001), «Надбала проти Польщі» (2000) визнається, що визнанні звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його гарантованого конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, враховує також ту обставину, що задоволення позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди. Суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявленої позивачем є завищеним, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 5334,93 грн. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial