Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору щодо надання туристичного продукту, стягнення з відповідача на його користь 8557 грн. сплачених за ненадані послуги та 10 000 грн. нанесеної моральної шкоди, в обгрунтування якого вказав, що 11 червня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір про надання туристичних послуг, відповідно до якого, відповідач зобов'язалась надати йому туристичні послуги з організації проведення відпочинку в готелі «Континенталь»(Сонячний берег), Болгарія протягом восьми днів, в кількості трьох чоловік та оформлення відповідних документів з 01.07.2014 року за відповідну плату, яка ним була внесена 11.06.2014р., що підтверджується квитанцією наданою ФОП [PERSON] №62. Однак, свої зобов'язання відповідач не виконала, туристичні послуги не надала, сплачені кошти не повернула. Вказує, що в наслідок таких дій відповідач зобов'язаний повернути позивачу 8557 грн. безпідставно набутих коштів. Крім того, позивач просить стягнути 10 000 грн. моральної шкоди в наслідок того, що була втрачена відпустка, останній не міг здійснити свій відпочинок та оздоровитись за кордоном. Ухвалою суду від 10.11.2015 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Товариство з обмеженою відповідальностю «Туроператор Ільтур». Заявою від 03.12.2015р. позивач [PERSON] уточнив та збільшив позовні вимоги, залучивши до участі у справі в якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Туроператор Ільтур», в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача фізичну особу підприємця [PERSON], та просив відповідно розірвати укладений між ним та ТзОВ «Туроператор Ільтур» договір про надання туристичних послуг, стягнути з ТзОВ «Туроператуор Ільтур» 7820,25грн. безпідставно отриманих коштів та 10000грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 03.12.2015р. провадження у справі щодо позовних вимог до Фізичної особи підприємця [PERSON] закрито у зв'язку із відмовою позивача від позову. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, надав суду пояснення в яких вказав, що 11 червня 2014 року позивач звернувся до ФОП [PERSON] з метою отримання туристичних послуг. ФОП [PERSON], зобов'язалася надати позивачу комплекс туристичних послуг, а саме туристичну поїздку на вісім днів в готель «Континенталь»(Сонячний берег) в кількості трьох чоловік з 01.07.2014 року, а позивач в свою чергу зобов'язався оплатити вартість туристичних послуг про, що було укладено усний договір. На виконання договору 11.06.2014 року позивачем оплачено вартість туристичних послуг через касу відповідача, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №62 від 11.06.2014р. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, обумовлену договором послугу не надано в зв'язку з чим позивач звернувся з вимогою від 26.06.2014 року про повернення грошових коштів. Відповідачем відповіді на вимогу позивача не надано, грошові кошти не повернуто, а тому позивач вважає що кошти в розмірі 7820,25грн. отримані відповідачем безпідставно та підлягають стягненню з ТзОВ «Туроператор Ільтур» на користь позивача. Також підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідач ТзОВ «Туроператор Ільтур» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений в установленному законом порядку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, причини неявки суду невідомі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилсь, про день та час слухання справи повідомлена в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 01 березня 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Туроператор Ільтур» як туроператор та фізична особа підприємець [PERSON] як турагент уклали агентський договір № 01032011, за умовами якого турагент від імені, за дорученням туроператора надає посередницькі послуги з реалізації туристичних послуг шляхом укладення договорів. 1 червня 2014 року [PERSON]по прибутковому касовому ордеру отримала від громадянина [PERSON] 8557 грн., з яких 7820,25грн. за туристичні послуги, а саме : організації туристичного туру до Болгарії позивача та членів його сім'ї з 1 липня 2014 року. 24 червня 2014 року [PERSON] повідомила позивача, що виїзд за кордон до Болгарії не відбудеться та повернула позивачу паспортні документи без оформлення візових документів для поїздки за кордон. Згідно ст. 1 Закону України „Про туризм" туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше, ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Відповідно до ст. 5 цього ж Закону організацію та забезпечення створення туристичного продукту, реалізацію та надання туристичних послуг виключно здійснює туристичний оператор, який в установленому порядку отримав ліцензію на туроператорську діяльність. А туристичні агенти - це юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність в реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб'єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Згідно cт. 20 Закону України „Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону та в ньому зазначаються істотні умови, які передбачені даною статтею Закону. Статею 23 Закону України "Про туризм" передбачено, що ваучер - це форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. У договорі на туристичне обслуговування, укладеному шляхом видачі ваучера, мають міститися відповідні дані, визначені цією статтею. П.п. 1.1., 1.2, 2.4 Порядку оформлення ваучера на надання туристичних послуг та його використання, затвердженого наказом, Державної туристичної адміністрації від 06.06.2005, № 50 визначено, що ваучер - це форма письмового договору на туристичне або екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до Закону України "Про туризм". Ваучер - документ, який є підставою і гарантією для отримання туристом оплаченої послуги або комплексу послуг у суб'єкта туристичної діяльності, що надає послуги. Ваучер оформляється суб'єктом туристичної діяльності, що реалізує туристу послугу або комплекс послуг. Ваучер заповнюється суб'єктом туристичної діяльності, який реалізує туристу послугу або комплекс послуг, у трьох примірниках. Перший і другий примірники ваучера видаються перед початком подорожі вповноваженою особою суб'єкта туристичної діяльності туристу, що здійснює подорож індивідуально, або керівнику групи туристів при груповій поїздці. Третій примірник ваучера зберігається у суб'єкта туристичної діяльності, який його оформив. Проте як вбачається з матеріалів справи, договір на туристичне обслуговування в письмовій чи електронній формі між позивачем та ТзОВ «Туроператор Ільтур» не укладався. В матеріалах справи міститься підтвердження Туроператора Ільтур від 11.06.2014р. про прийняття заявки від ФОП [PERSON] на туристичну поїздку позивача на вісім днів в готель «Континенталь»(Сонячний берег) в кількості трьох чоловік з 01.07.2014 року. За таких обставин суд дійшов висновку, що договір на туристичне обслуговування між позивачем та ТзОВ «Туроператор Ільтур» не укладався, а отже вимоги позивача щодо розірвання договору на туристичне обслуговування задоволенню не підлягають. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Оскільки договір на туристичне обслуговування між сторонами не був укладений, то кошти в сумі 7820,25грн. отримані ТзОВ «Туроператор Ільтру» безпідставно, а отже підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про туризм» порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. Згідно із ч. 10 ст. 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів. Так, ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Також ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із частинами 1 та 2 ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Отже, майнову відповідальність несе суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом, або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Заподіяну моральну шкоду суд оцінює у розмірі 2000 грн., визначаючи такий розмір, суд враховує моральні страждання, які мали місце внаслідок протиправних дій відповідача, глибину душевних страждань позивача, вину відповідача, вимоги розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача ТзОВ «Туроператор Ільтру» на користь позивача належить стягнути 7820,25грн. отриманих без достатьної правової підстави та 2000грн. на відшкодування моральної шкоди, в решті позовних вимог належить відмовити. Оскільки позивач при поданні позовної заяви звільнений від сплати судового збору, з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 365,40грн. (243,60грн. з вимог майнового характеру та 121,80грн. з вимог немайнового характеру).

Outcome: partial