Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання заповіту недійсним, посилаючись на наступні обставини. 05.02.2013 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька [PERSON], померлого [INFO], як спадкоємець за заповітом, що був складений покійним дядьком на його користь. Однак, після відкриття спадщини, позивачу стало відомо, що відносно відповідача [PERSON] його дядьком нібито було зроблено заповіт на все майно пізніше заповіту, вчиненого на користь позивача, а тому єдиним спадкоємцем майна після померлого є [PERSON], як спадкоємець за останнім заповітом. На початку лютого 2013 року позивач в сільській раді с.Струмок Татарбунарського району оглянув заповіт, вчинений на ім'я [PERSON] і побачив, що підпис у заповіті не схожий на підпис його померлого дядька, а тому він припускає, що заповіт був підписаний не ним і є недійсним. В зв'язку з цими обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом та просив ваизнати недійсним заповіт, вчинений померлим [PERSON] на користь [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що оспорюваний заповіт був вчинений, відповідно до вимог чинного законодавства, підписаний саме спадкодавцем, дійсність його підпису була перевірена уповноваженою особою, що посвідчувала даний заповіт, а тому він є дійсним на теперішій час. Відповідач секретар сільської ради с.Струмок Загороднюк С.М. надала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, позовні вимоги не визнала. Представник Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути без його участі, заперечував проти позовних вимог. Представник третьої особи, Болградської районної державної нотаріальної контори, надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відстуності. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 19 червня 2012 року [PERSON] підписав заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповів [PERSON] (а.с.73). Зазначений заповіт складений та посвідчений секретарем Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Загороднюк С.М. та зареєстрований в реєстрі за №32. Згідно копії листа приватного нотаріуса №129/02-14 від 19.02.2014 року (а.с.35), 15.01.2013 року приватним нотаріусом відкрито спадкову справу після померлого 24.12.2012 року [PERSON] на підставі заяви спадкоємця за заповітом [PERSON] Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Як вбачається з висновку судово-почеркознавчої експертизи за №2458 від 08.05.2014 року, підпис від імені [PERSON]у заповіті від 19.06.2012 року, розташований у рядку "ПІДПИС" та рукописний запис: "[PERSON]" у заповіті від 19.06.2012 року, розташований у рядку "ПРІЗВИЩЕ" виконані [PERSON] (а.с.192-199). Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною першою ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд вважає, що оскільки почеркознавчою експертизою було встановлено, що оспорюваний заповіт був підписаний самим спадкодавцем [PERSON], тому відсутні правові підстави, передбачені ст.ст.203, 215 ЦК України, для визнання недійсним та скасування заповіту, а отже позов задоволенню на підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed