Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

У вересні 2019 року ТОВ «Виробничо-поліграфічне підприємство «Оберіг» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства «Сетам», [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «УкрСиббанк», Приватний нотаріус КМНО Покальчук І.М., згідно з яким просило суд: визнати недійсними електронні торги, що відбулися 08.09.2017 року по лоту № 233159, оформлені протоколом № 283961 про проведення торгів по лоту № 233159 08.09.2017 року та актом про реалізацію предмета іпотеки від 25.09.2017 року № 46900904; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 1777, виданим на підставі рішення приватного нотаріуса КМНО Покальчука І.М. про державну реєстрацію прав № 37643402; судові витрати, понесені позивачем, покласти на відповідачів. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебував виконавчий лист № 2/756/1672/14 від 14.01.2015 року з примусового виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/1469/14-ц про стягнення солідарно з [PERSON] та ТОВ «Виробничо-поліграфічне підприємство «Оберіг» на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості за кредитним договором № 11175636000 від 27.05.2007 року у розмірі 3 266 264 грн. 27 коп. При цьому, позивач посилається на те, що 08.09.2017 року в межах вказаного виконавчого провадження № 46900904, де боржником виступало ТОВ «Виробничо-поліграфічне підприємство «Оберіг», відбулися електронні торги щодо реалізації належного позивачеві на праві власності нежитлового приміщення, що розташоване та третьому поверсі, загальною площею 262,2 кв.м., по [ADDRESS] ), про що складено протокол проведення електронних торгів № 283961 від 08.09.2017 року, переможцем за якими став [PERSON] . Разом з тим, позивач вказує, що електронні торги підлягають визнанню недійсними оскільки державним виконавцем в порушення вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» не було повідомлено позивача про проведену оцінку вартості приміщення, а сам Звіт про оцінку був складений залученим виконавцем оцінювачем з порушенням встановленого законодавством порядку (методології), за результатами якого визначена у ньому вартість приміщення не відповідача ринковій. Також зазначає, що ДП «Сетам», в порушення процедури проведення електронних торгів, встановленої Порядком реалізації арештованого майна, що затверджений Наказом Мінюсту № 2831/5 від 29.09.2016 року, на повідомлено позивача про час та дату проведення торгів, не опубліковано повідомлення про їх проведення у друкованих ЗМІ, а також обмежено кількість учасників торгів. Крім того, позивач вважає, що свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 1777 також підлягає визнанню недійсним, оскільки у разі визнання електронних торгів недійсними, переможець торгів втрачає права власності на майно через недійсність правочину щодо його відчуження. Ухвалою від 16.09.2019 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою від 18.11.2019 року було відкрито провадження у справі, розгляд якої було вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 04.04.2019 року було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. 10.01.2020 року до суду надійшов відзив відповідача ДП «Сетам» на позовну заяву, в якому він, посилаючись на те, що оспорювані торги були проведені з дотриманням вимог Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.098.2016 року за № 2831/5, просив у задоволенні позову відмовити. 16.01.2020 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому він, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. 22.01.2020 року до суду надійшла заява АТ «Укрсиибанк» про застосування наслідків спливу строків позовної давності для звернення позивача до суду з цим позовом. Ухвалою від 20.07.2020 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні, яке відбулося 28.10.2020 року, представником відповідача [PERSON] було подано до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності для звернення позивача до суду з цим позовом Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представника відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управлінння державної виконавчої виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебував виконавчий лист № 2/756/1672/14 від 14.01.2015 року з примусового виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/1469/14-ц про стягнення солідарно з [PERSON] та ТОВ «Виробничо-поліграфічне підприємство «Оберіг» на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми заборгованості за кредитним договором № 11175636000 від 27.05.2007 року у розмірі 3 266 264 грн. 27 коп. При цьому, 08.09.2017 року в межах вказаного виконавчого провадження № 46900904, де боржником виступало ТОВ «Виробничо-поліграфічне підприємство «Оберіг», відбулися електронні торги щодо реалізації належного позивачеві на праві власності нежитлового приміщення, що розташоване та третьому поверсі, загальною площею 262,2 кв.м., по [ADDRESS] ), про що складено протокол проведення електронних торгів № 283961 від 08.09.2017 року, переможцем за якими став [PERSON] , який запропонував за лот 3 730 000,00 грн. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався, серед іншого, на те, що Державним виконавцем, в порушення вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», не було повідомлено позивача про проведену оцінку вартості приміщення, а сам Звіт про оцінку був складений залученим виконавцем оцінювачем з порушенням встановленого законодавством порядку (методології), за результатами якого визначена у ньому вартість приміщення не відповідача ринковій. Слід зазначити, що умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, передбачено Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5. Згідно з ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині 8 статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Разом з тим, ані положення Законом України «Про виконавче провадження», ані положення Інструкції не встановлюють порядок та правила проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, яким повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Натомість, правила та порядок проведення прилюдних торгів визначено Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року за № 2831/5. При цьому, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту про проведення торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Вказаний висновок узгоджується і з нормами ст.ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акту державного виконавця про проведені торги. Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст. 215 цього Кодексу). В той же час, оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами торгів, визначених саме Тимчасовим порядком, дії приватного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Аналогічний висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 357/4884/13-ц. За вказаних обставин, посилання позивача, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, на те, що до призначення електронних торгів держваним виконавцем було допущень низку порушень при здійсненні своїх повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», є необгрунтованими, оскільки зазначені порушення (якщо такі мали місце бути) не тягнуть за собою визнання недійсними результатів електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження та, як наслідок, не є предметом розгляду у даній справі. В даному випадку слід зазначити, що за правилами ч.4 ст.83 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В свою чергу, із матеріалів справи вбачається, що у грудні 2017 року ТОВ "ВПП "Оберіг" зверталося до Оболонського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просило: визнати незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Лозової А.І. щодо визначення вартості оцінки майна у виконавчому провадженні ВП 46900904; скасувати звіт про оцінку майна суб`єкта суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ПП "Консалтингова група "Агро-Експерт" від 25.05.2017 року, згідно якого вартість об`єкту оцінки нежитлового приміщення загальною площею 262,6 кв.м., що розташовано на 3-му поверсі та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 3 117 700,00 грн.; зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Лозову А.І. повторно визначити вартість нежитлового приміщення загальною площею 262,6 кв.м., що розташовано на 3-му поверсі та знаходиться за адресою: [ADDRESS] та призначити для здійснення суб`єкта оціночної діяльності іншого, аніж ПП "Консалтингова група "Агро-Експерт". Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.03.2018 в задоволення вказаної скарги було відмовлено і яку постановою Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2018 та відповідною постановою суду касаційної інстанції від 15.04.2020 залишено без змін (т.2 а.с.105-116, т.3 а.с. 52-57). При цьому, відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, встановив, що державний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного й арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначені діючим законодавством України. Також, в межах розгляду вищенаведеної скарги, суди дійшли висновку, що Звіт ТОВ "Оціночна компанія "Мерило" від 14.09.2017 року, на який позивач посилається в обгрунтування заявлених вимог у даній справі, не може вважатися належним доказом дійсної ринкової вартості приміщення на дату проведення оцінки та/або торгів, оскільки складався на іншу (пізнішу) дату, без візуального обстеження приміщення та задля зовсім іншої мети, ніж визначення його ринкової вартості для реалізації за такою ціною і не може використовуватися у таких цілях. Щодо тверджень позивача про недотримання ДП «СЕТАМ» вимог ст. 43 Закону України «Про іпотеку» та Розділу VІІ Порядку реалізації арештованого майна щодо здійснення у засобах масової інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 робочих днів до дня їх початку, слід зазначити, що вказані обставини спростовуються наявними у матеріалах справи копіями витягів з газети "Вести", випуск № 136 (1011) від 16.08.2017 року та газети "Метро", випуск № 60 (464) від 14.08.2017 року, де опубліковано відомості про проведення торгів з реалізації предмету іпотеки: нежитлове приміщення, що розташоване на третьому поверсі, загальною площею 262,6 кв.м., знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту витягу з таблиці обліку вихідної кореспонденції за 2017 рік ДП "Сетам", позивачу було надіслано лист-повідомлення від 14.08.2017 року за № 8013/18-18-17, в якому вказано про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна державним підприємством "Сетам". Також, суд вважає безпідставними посилання позивача на відхилення ДП "Сетам" заявок 9-ти учасників, повернення гарантійного внеску учаснику до проведення торгів та протиправне сприяння учаснику № 10, адже на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу. У свою чергу, відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При цьому, ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 18.11.2015 року у справі № 6-1884цс15, головною умовою, яка повинна бути встановлена судами під час розгляду справ щодо визнання торгів недійсними, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів підлягає встановленню наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2677цс17, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16. З урахуванням наведеного, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини як наявності порушень норм закону при проведенні торгів, так і факту порушення проведенням цих торгів прав та інтересів позивача, останнім не доводено, суд прийшов до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, оскільки судом встановлено відсутність з боку відповідачів порушень прав позивача, які в даному випадку не підлягають судовому захисту, підстави для застосування наслідків пропуску строків позовної давності відсутні. Судові витрати розподілені за правилами ст.141 ЦПК України, які, в даному випадку у зв`язку із відмовою в задоволенні позову покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed