Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

14.01.2020 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів, а саме з твердої грошової суми у розмірі 500 грн. щомісячно на 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 19.07.2003 року по 22.11.2011 року сторони перебували у шлюбі. Від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . На момент звернення до суду із позовом син проживає разом із позивачем. Після розірвання шлюбу позивач звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] . По цивільній справі №232/2339/2012 судом 04.12.2012 року прийнято рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 09.11.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що розмір аліментів, визначений у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2012 року є недостатнім, адже в період з 2012 р. по 2019 р. суттєво піднялись ціни на комунальні послуги, продукти харчування, одяг, ліки. На даний час неповнолітній син відповідача, якому виповнилось 15 років, потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Крім цього, розмір аліментів, стягнутих судовим рішенням, становить лише 500 грн. і не відповідає встановленому законодавством мінімальному розміру таких (аліментів), у зв`язку із чим вона звернулася до суду із даним позовом. Позивач у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.1-4). У підготовчому засіданні відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував щодо зміни способу та розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання сина [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. А тому суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зокрема, у підготовчому засіданні достовірно встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04.02.2004 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів громадянського стану Вінницького обласного управління юстиції, де в графі "батько" записано [PERSON] , а в графі "мати" - [PERSON] (а.с.14). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.12.2012 року по цивільній справі №232/2339/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 гривень щомісяця, починаючи з 09.11.2012 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). 29.01.2013 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , внаслідок чого після реєстрації шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 29.01.2013 року (а.с.12). Відповідно до довідки товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об`єдннаня" від 14.01.2020 року №179, [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно з положеннями ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом №11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч. 1, 2 ст.155 СК України). Згідно з ч.ч.7. 10 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. При цьому, відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7, 141, 150, 155 СК України та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні і утриманні дітей суди мають враховувати передусім інтереси дітей. Сімейним законодавством встановлено принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Положенням ч.1 ст.182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2020 року по 30.06.2019 року встановлено прожитковий мінімум у розмірі 2218 грн., з 01.07.2020 року по 30.11.2020 року останній становитиме 2318 грн., а з 01.12.2020 року по 31.12.2020 року - 2 395 грн. З огляду на це, мінімальний розмір стягуваних аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на день розгляду справи становить 1109 грн. 00 коп. Так, дійсно, на сьогодні сума стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі розміром 500 грн. щомісячно є недостатньою для належного матеріального утримання неповнолітньої дитини, оскільки з грудня 2012 року зріс прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, а відтак розмір аліментів підлягає збільшенню. Крім цього, позивач [PERSON] має право відповідно до ч.1 ст.182 СК України вибору способу стягнення аліментів на власний розсуд, адже спільна дитина сторін проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Тому суд вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу, як це просить позивач у своїй заяві. Суд при вирішенні даного спору враховує вищевказані положення законодавства та встановлені у судовому засіданні фактичні обставини справи, а саме вік і стан здоров`я дитини, на утримання якої стягуються аліменти (станом на день розгляду справи дитині виповнилось 16 років), її звичайні потреби та відсутність самостійного доходу, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовільний стан здоров`я обох батьків дитини, обов`язок та відповідальність батьків неповнолітнього [PERSON] за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а також обов`язок батька дитини, який з нею не проживає дбати про здоров`я і матеріальний добробут сина, виходячи із найкращих інтересів дитини, а також визнання відповідачем позову у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору, від сплати якого позивача звільнено. На підставі викладеного та

Outcome: approved