Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON], звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що під час шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей, а саме, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2013 року у справі № 561/680/13-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі по 500,00 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позивачка зазначає, що її матеріальний стан погіршився, а діти перебувають на її утриманні, відповідач не бажає приймати участі у рівному розподілі витрат на утримання дітей, а лише обмежує свою участь у вихованні виключно частковою сплатою по 500,00 грн. аліментів на кожну дитину яких фактично не вистачає на повноцінне забезпечення потреб дітей, та відповідно просить змінити розмір аліментів, який визначений попереднім рішенням суду у справі № 561/680/13-ц та стягувати з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також позивачка зазначила, що відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину [PERSON], яка є інвалідом з дитинства з діагнозом - хронічна двобічна сенсоневральна втрата слуху, приглуховатість ІІ ст. справа, глухота ІV ст. зліва , що підтверджується медичним висновком ЛКК КЗ "Зарічненська центральна районна лікарня" від 11 січня 2018 року, консультаційним висновком КЗ "Рівненська обласна дитяча лікарня" від 10.01.2018 року,консультативними висновками Державної установи "Інститут отоларингології ім. проф. [PERSON] [PERSON] медичних наук України" від 08.12.2017 року № 42149, від 27.09.2018 року та посвідченням дитини інваліда серії ААГ №178668, з яких вбачається вищевказаний діагноз та необхідність лікування. Загальна витрати на лікування та придбання слухового апарата та додаткових пристроїв до нього за 2017-2018 рік загалом склали 66 310 (шістдесят шість тисяч триста десять) гривень 00 копійок, що підтверджується товарними чеками та квитанціями. Крім того, вона несе додаткові витрати на дитину, а саме: заняття в мистецьких та спортивних гуртках: заняття з образотворчого мистецтва в "студії образотворчого мистецтва [PERSON]" - 300 грн., 00 коп., щомісяця, починаючи з січня місяця 2016 року. Всього 36 занять за 2016-2018 роки вартість яких становить 10 800 (десять тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, а також індивідуальне заняття з колекційної допомоги в приватному кабінеті слухомовленевої абілітації - 1 заняття в тиждень, вартість 110 грн., всього 52 занняття вартість яких у 2018 році становила 5 720 (пять тисяч сімсот двадцять) гривень 00 копійок, індивідуальне заняття ритміки в приватному кабінеті слухомовленєвої абілітації 1 заняття в тиждень, вартість 100 грн., всього 52 заняття вартість яких у 2018 році становила 5 200 (пять тисяч двісті) гривень 00 копійок. У звязку з наведеним просила позовні вимоги в частині вже сплачених нею додаткових витрат та майбутніх додаткових витрат задоволити та стягувати з відповідача 500,00 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка з'явилась, позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві. Додатково пояснила, що на даний час проживає у м. Рівному, здійснює догляд за неповнолітніми дітьми, ніде не працює. ЇЇ донька [PERSON] у звязку з хворобою потребує постійного догляду, лікування та реабілітації. Також у звязку з особливими обставинами додаткові витрати несе на сина, який відвідує секцію з плавання, оскільки це необхідно для виправлення постави для профілактики захворювання хребта на що витрачаються кошти близько 1 000,00 грн. щомісячно. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, який надіслав позивачу 30.01.2019 року. У відзиві зазначив, що в частині позовних вимог про зміну розміру аліментів позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме, змінити розмір аліментів з 500,00 грн., на 1015,00 грн., позовна вимога про стягнення з нього додаткових витрат на лікування дитини також підлягає частковому задоволенню в сумі 2 800 грн., оскільки решту суми зазначеної в позові він сплатив в досудовому порядку, щодо задоволення решти позовних вимог заперечив. Також відповідач повідомив, що на даний час у нього є нова сімя та двоє малолітніх дітей від іншого шлюбу, що підтверджується копією свsдоцтва про шлюб серії І -БВ № 124910, виданого виконавчим комітетом Чотирбоківської сільської ради Шепетівського району Рівненської області від 08 червня 2014 року, відповідний актовий запис №2, та копіями свідоцтв про народження серії І-ГЮ № 261797 від 16.08.2016 року та серії І-ГЮ № 295344 від 17 травня 2018 року виданих Рівненським міським відділом РАЦС головного територіального управління юстиції у Рівненській області, що є підтвердженням про народження [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO], які є дітьми відповідача у другому шлюбі. Відповідач в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу у його відсутності, про що зазначив в відзиві на позовну заяву. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України наявні підстави для розгляду справи, зважаючи на належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання. Суд, заслухавши пояснення позивачки, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне. Згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2013 року у справі № 561/680/13-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі по 500,00 гривень щомісячно на кожну дитину та до досягнення ними повноліття. Свідоцтвами про народження серії І-ГЮ № 067942, виданим 21 лютого 2008 року та серії І-ГЮ 109960 від 14 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юсттиції, підтверджено народження [PERSON] та [PERSON], батьками якого є сторони у справі. Як встановлено у судовому засіданні, згідно довідки № 5286 від 05 листопада 2018 року, виданої Зарічненською селищною радою Рівненської області, дочка сторін [PERSON] та син [PERSON] проживають разом з позивачкою, та перебувають на її утриманні. Згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області 28 серпня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей. Крім того, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно позовної заяви вбачається, що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення дитини матеріально, а тому позивачка просить збільшити його розмір у твердій грошовій сумі до 1 500,00 гривень на дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини другої ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто при вирішенні справи повинно враховуватись зазначені критерії. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, як підставу для збільшення розміру стягуваних аліментів позивачка вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дітей та забезпечення їх духовного розвитку. Надаючи оцінку вказаним обставинам, на думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку діти об'єктивно, потребують більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. За змістом ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У звязку з наведеним, враховуючи наявність у платника аліментів дітей у новому шлюбі суд визнfчає розмір аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 1 400,00 гривень на кожнe дитину. Вирішуючи питання про час з якого повинні бути присуджені аліменти суд враховує, що з 29 липня 2013 року аліменти на утримання дітей сплачувались за рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області у справі № 561/680/13-ц, яке є обовязковим до виконання згідно ст. 18 ЦПК України. Відповідно вимога про збільшення розміру аліментів та стягнення їх з дати подання позовної заяви до суду є безпідставною та такою, що не ґрунтується на законі і відповідно задоволенню не підлягає. Як розяснено у ч. 1. 4 п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 15.05.2006, № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Що стосується вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат з відповідача на утримання дітей у розмірі 500 грн. на лікування доньки сторін [PERSON] та 500,00 гривень на навчання на навчання сина сторін [PERSON] щомісячно щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнення додаткових витрат на лікування доньки сторін [PERSON] половини вартості витрат на лікування (купівлю слухового апарату та обладнання до нього) в сумі 23\~015 грн. 00 коп. то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у звязку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У абзаці 1 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-1489цс17. Як вбачається із доданих до позовної заяви документів та медичних виписок, донька сторін - [PERSON], [INFO] є дитиною - інвалідом, що підтверджено посвідченням серії ААГ № 178668 від 23 березня 2018 року, номер особової справи 611151. Дитині встановлено діагноз хронічна двобічна сенсоневральна втрата слуху, приглухуватість ІІ стт. Справа, глухота IV ст. зліва, що підтверджується медичним висновком №2 про дитину інваліда від 11 січня 2018 року. Дитина потребує періодичного консультування та реабілітації у профільних лікарів та їй рекомендовано користування слуховими апаратами. Із долучених позивачкою до позовної заяви фіскальних чеків вбачається, що 11 грудня 2017 року нею було сплачено за слуховий апарат у ТОВ ВАБОС НВП 24\~050,00 грн., 30 січня 2018 року сплачено ТОВ Вабусурдо 29\~250,00 грн. за слуховий аппарат Supremia 7SP, а також додатково сплачено 1510,00 грн. за додаткове обладнання до слухових апаратів, що підтверджено товарними та фіскальними чеками. Із пояснень позивачки прослідковується, що нею було замінено слуховий апарат придбаний 11 грудня 2017 року за 24 050,00 грн. за що доплачено 11\~500,00 грн. згідно товарного чеку № 238 від 23 квітня 2018 року. Таким чином витрати на лікування дитини на суму 66\~310 гривень 00 коп. суд вважає підставними та обґрунтованими, з урахуванням суми компенсованої відповідачем раніше у розмірі 23\~000, 00 гривень та рівної участі батьків у додаткових витратах та утримання дітей з нього підлягає до стягнення 10\~155,00 гривень (66\~310,00/2 - 23000,00). Також суд вважає обґрунтованими витрати позивачки у студії образотворчого мистецтва [PERSON], за 2016 2018 роки, оскільки такі витрати підтверджені довідкою ФОП [PERSON] В. Тому за цей період з урахування рівності часток батьків у несенні додаткових витрат з відповідача підлягає до стягнення 5\~400,00 гривень (300*36)/2. З урахуванням необхідності проведення реабілітації дитини суд вважає обґрунтованими витрати, повязані з особливими обставинами (хворобою дитини) а саме витрати на заняття у приватному кабінеті слухомовленнєвої абілітації та індивідуальні заняття з ритміки у 2018 року загальною сумою 10 920,00 гривень, з урахування рівності часток батьків у здійсненні таких витрат з відповідача підлягає до стягнення 5\~460,00 (10920,00/2) гривень. Згідно ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивачкою у судовому засіданні обґрунтовано та підтверджено понесені нею додаткові витрати, повязані із забезпеченням гармонійного розвитку та розвитком здібностей дітей, а саме необхідність відвідування гуртків та секцій для підтримання їх фізичного та психоемоційного стану. Зокрема з урахуванням хронічної хвороби доньки сторін [PERSON], [INFO] є безсумнівною потреба у майбутній її реабілітації. Також суд вважає обґрунтованими пояснення позивачки про те, що син сторін, [PERSON], [INFO] потребує занять з плавання для профілактики розвитку дефектів хребта. Розмір додаткових витрат 500,00 гривень на кожну дитину узгоджується із загальними принципам цивільного права, як от справедливості, добросовісності та розумності та не є на думку суду завищеними Враховуючи вище наведене, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, а сума стягуваних з відповідача аліментів повинна становити 1\~400,00\~гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, сума до компенсації понесених позивачкою витрат на лікування та реабілітацію, купівлю слухових апаратів та складових до них, витрат, повязаних із відвідуванням у минулому мистецьких гуртків та секцій дітьми складає 21\~015, 00 гривень, розмір додаткових витрат визначених на майбутнє підлягає до періодичного стягнення з відповідача по 500,00 гривень щомісячер на кожну дитину та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення частково задоволено слід стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 727 грн. 18 коп. (38\~815х768,40/41015).

Outcome: partial