Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 лютого 2014 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до спілки громадян - співвласників майнових паїв "Смолянське" про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на транспортний засіб. В позовній заяві представник позивача [PERSON] вказав, що позивач [PERSON] на початку жовтня місяця 2013 року придбав у спілки громадян - співвласників майнових паїв "Смолянське" трактор «МТЗ-80», 1991 року випуску, за який розрахувався шляхом виплати вартості виділених майнових паїв членам Спілки в сумі 6400 грн. Таким чином, був фактично укладений договір купівлі-продажу, за яким позивач виконав взяті на себе зобов'язання, сплативши кожному члену Спілку вартість майнового паю. Відповідач же свої зобов'язання виконав лише частково, зокрема передав йому трактор, але від подальшого укладення у встановленому законом порядку договору та його нотаріального посвідчення відмовився через відсутність часу та неможливість оформлення спірного трактора з ТОВ «Світанок» на Спілку. Через відмову відповідача позивач позбавлений права використовувати придбаний трактор, тому у відповідності до вимог ч.2 ст.220 та 328 ЦК України просив позов задовольнити (а.с.2). В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав та пояснив, що Спілка громадян - співвласників майнових паїв "Смолянське" виділила йому та очолюваним ним членам спілки (третім особам) на майновий пай трактор «МТЗ-80». Вказаний трактор позивач хоче оформити на своє ім»я, проте не має змоги це зробити. Представник спілки громадян - співвласників майнових паїв "Смолянське" Голімбієвський Прокіп Акакійович (голова спілки) в судовому засіданні позов визнав та підвередив виділення позивачеві вказаного трактора. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надавши до суду письмові заяві про згоду з позовними вимогами позивача та розгляд справи без їх участі. Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази, що у ній є, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] і, як наслідок, необхідність відмови у їх задоволенні з таких підстав. Так, відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснив, що встановлюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд з'ясовує предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). У відповідача суд з'ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК). Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що він (позивач) обґрунтовує свої вимоги тим, що у жовтні місяці 2013 року він придбав (купив) у відповідача спірний трактор «МТЗ-80», однак через відмову відповідача укласти договір купівлі-продажу та його нотаріального посвідчити, не може оформити вказаний трактор та використовувати його за призначенням. В той же час, судом встановлено, що позивач [PERSON], а також треті особи у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками майнових паїв (часток) в пайовому фонді КСП „Світанок" с.Смолянка Кодимського району, що підтверджується наданими ними копіями свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (а.с.13-19). Відповідно до ст.9 Закону України „Про колективне сільськогосподарське підприємство" №2114-XII від 14 лютого 1992 року, до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Судом встановлено, що 02 травня 2007 року Загальними зборами спілки громадян - співвласників майнових паїв "Смолянське", оформленим протоколом, позивачу [PERSON] та очолюваній ним групі власників майновий паїв [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на майновий пай були виділені трактор МТЗ-80, вантажний автомобіль ГАЗ-53, причіп ПТС-4.2, плуг ПЛН-3.35, сівалка СЗ-3.6, будинок тваринника та бетономішалку (а.с.34). На виконання Указу Президента України від 29 січня 2001 року №62 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" та постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору», наказом Міністерства аграрної політики України №97 від 09.04.2001 року були затверджені «Рекомендації щодо використання майна, яке перебуває у спільній частковій власності», відповідно до п.9 яких кожен із співвласників має право продати свою частку майна, яка знаходиться у спільній частковій власності, уклавши про це в передбаченому законом порядку договір купівлі-продажу майнового паю. В той же час жодних відомостей про укладення таких договорів купівлі-продажу майнового паю позивачем не надано, як і копій цих договорів. При цьому, у випадку продажу майнового паю, зокрема транспортного засобу, останній підлягає державній реєстрації (перереєстрації) відповідно до ст.34 Закону України "Про дорожній рух". Відповідно до «Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затверджених постановою Кабінету міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року року та роз'яснення Головного управління Державтоінспекції №4/3274 від 17 серпня 2001 року «Про порядок проведення реєстраційних операцій транспортних засобів, які в процесі розпаювання пайового фонду переходять у власність колишніх членів реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», реєстрація транспортних засобів здійснюється на одного із співвласників за їхнім рішенням. У такому випадку до органу реєстрації (Державтоінспекції) подаються такі документи: - договір про спільне володіння, користування та розпорядження майном; - письмова згода співвласників на реєстрацію транспортних засобів на ім`я конкретної особи, справжність підписів яких засвідчена сільським головою (чи нотаріусом); - рішення загальних зборів про затвердження переліку майна пайового фонду, яке виділяється співвласникам при виході з членів КСП; - акт приймання-передачі майна. Таким чином, діючим законодавством передбачено позасудовий порядок оформлення права власності на транспортниий засіб, який в процесі розпаювання пайового фонду перейшов у власність колишніх членів реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, зокрема звернення таких осіб до реєстраційного органу Державтоінспекції МВС . В той же час, позивачем не надано жодного доказу його звернення до зазначених органу з заявою про реєстрацію трактора та відмову цього органу в такій реєстрації. Окрім цього, згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Суду також не надано жодних належних доказів реєстрації спілки громадян співвласників майнових паїв «Смолянське», тобто доказів існування окремого суб'єкта правовідносин. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем у визначений законом спосіб не доведено обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення свого позову, що є підставою для відмови в задоволенні цього позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed