Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], треті особи: Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області, Орлівщинська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просила визнати незаконною та скасувати технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку під [ADDRESS] (кадастровий номер 1223285000020050441); зобов'язати відповідача привести технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку під [ADDRESS] (кадастровий номер 1223285000020050441) у належний стан; стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати пов'язані із захистом прав останнього у судовому порядку. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Під час оформлення документів щодо приватизації вказаної земельної ділянки, у серпні 2013 року, по отриманню протоколу проведення перевірки документації із землеустрою та обмінного файлу від 26.12.2011 р. № ПП-12232020112011 (обліковий номер заяви № ЗВ-122320056372011, обліковий номер документації із землеустрою № ДЗ-12232369792011) їй стало відомо, що на земельні ділянки під [ADDRESS] накладається земельна ділянка під [ADDRESS]. Внаслідок видачі відповідачу землевпорядної документації з невірним накресленням земельної ділянки, порушуються законні права та інтереси Позивача, який позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, яка є у його користуванні для обслуговування будинку, що належить йому на праві власності. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Заперечень на позов не надав, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи-1 - Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи-2 - Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області просив розглядати справу за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 червня 2000 року, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON], житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Свідоцтво посвідчене Державним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу за № 2-1781 та зареєстроване в новомосковському БТІ за №1923 від 06 липня 2000 року /а.с.45/. Згідно довідки Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 527 від 04 серпня 2014 року, земельна ділянка, яка належала [PERSON] знаходилась в її користуванні з 1980 по 1997 роки згідно погосподарського обліку Орлівщинської сільської ради. Земельна ділянка по [ADDRESS] була виділена рішенням бувшого колгоспу ім.Куйбишева, як колгоспнику, архів якого відсутній /а.с.41/. У відповідності до довідки Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №526 від 04 серпня 2014 року [PERSON] дійсно мешкає в [ADDRESS], за даною адресою мешкає з дня народження і по 04 серпня 2014 року. Згідно погосподарського обліку Орлівщинської сільської ради за 152-2014 роки, являється власником даного будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] /а.с.42/. Відповідно до Акту звірки правильності визначення координат поворотних точок меж земельної ділянки, межі якої коригуються, складеного Представником відділу Держземагенства у Новомосковському районі, Представником ДРФ ДП "Центр ДЗК", представником Новомосковського РКП БТІ "Інвентаризатор" виконано контрольні геодезичні виміри щодо правильності встановлення поворотних точок меж земельних ділянок [PERSON], адреса ділянки: [ADDRESS]. За результатами проведених робіт встановлено, що межі земельної ділянки мають істинне місцезнаходження. Межі земельних ділянок з кадастровими номерами: 1223285000020050500, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та 1223285000020050441, яка розташована за адресою: [ADDRESS] потребують коригування /а.с.5-6/. У відповідності до довідки Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 337 від 16 травня 2014 року, відповідно до карти Державного земельного кадастру с. Орлівщини Новомосковського району Дніпропетровської області, земельні ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] дійсно повністю перетинають проїзну частину вул. Садової (автомобільна дорога для транспорту) та накладаються на земельну ділянку під [ADDRESS] та [ADDRESS], що являється порушенням чинного законодавства, так як проїзна частина вул. Садової знаходиться виключно у комунальній власності сільської ради /а.с.33/. Згідно рішення Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 40-31/VІ від 22 листопада 2013 року, розглянувши звернення [PERSON], вирішено, що розгляд питання відноситься до компетенції суду /а.с.13/. У відповідності до відповіді Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області № 1740/01-06 від 11 серпня 2014 року, за даними державного земельно-кадастрового обліку на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] було присвоєно кадастровий номер, замовником документації із землеустрою вказано [PERSON]. За даними державного земельно-кадастрового обліку земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на праві власності чи користуванні не зареєстрована /а.с.56/. Згідно відповіді Управління Держземагенства у Новомосковському районі Дніпропетровської області № 3330/01-07 від 30 вересня 2013 року, виправлення помилок, допущених у відомостях державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель здійснюється після внесення змін до такої документації. Для внесення змін до документації із землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] з кадастровим номером 1223285000:02:005:0500 та внесення відповідних змін до Державного земельного кадастру до державного кадастрового реєстратора необхідно звернутися власнику (землекористувачу) вище зазначеної земельної ділянки /а.с.11-12/. 17 січня 2014 року на адресу відповідача позивачем направлено лист-претензію, згідно якого позивач просив відповідача розглянути можливість надання згоди на виправлення помилок у визначенні меж земельних ділянок за [ADDRESS] /а.с.57-58/. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому виходячи, із положень ст. 57 ЦПК України фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч.2 ст.16 ЦК України передбачає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом Розглядаючи питання щодо визнання незаконною та скасування технічної документації із землеустрою на земельну ділянку під [ADDRESS] (кадастровий номер 1223285000020050441) та зобов'язання відповідача привести технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку під [ADDRESS] (кадастровий номер 1223285000020050441) у належний стан, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 43 ЗК України (1990 року) права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняється законом, а згідно ст. 103 ЗК України (1990 року) - земельні спори розглядаються зокрема судом. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша ст. 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересі, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту другого постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсним державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. У відповідності до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, ЗО, 87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151,153-158,161, 210, 212 ЗК, глав 27, 33, 34 ЦК, статті 15 ЦПК, статті 12 ГПК судам (підсудні) справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про право громадян на земельну частку (пай) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, використання при цьому земельних ділянок із меліоративними системами; про розподіл несільськогосподарських угідь при ліквідації сільськогосподарських підприємств, установ, організацій; про визнання недійсною відмови у розгляді заяв громадян про безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського й особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, дачного будинку та індивідуального гаража; про визнання недійсною відмови в наданні у постійне користування земельних ділянок юридичним особам; про визнання незаконною відмови у продажу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності громадянам і юридичним особам, які мають право на набуття цих ділянок у власність, а також іноземним державам; про вирішення спорів, пов'язаних з орендою землі; про встановлення та припинення дії земельних сервітутів; про примусове припинення права на земельну ділянку з передбачених ЗК підстав; про недійсність відмови у розгляді заяви про погодження місця розташування об'єкта, щодо якого порушується питання про: вилучення (викуп) земельної ділянки; про вирішення спорів щодо проведення розвідувальних робіт на землях, що перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб; про вирішення майнових спорів, пов'язаних із земельними відносинами, в тому числі про відшкодування власникам і землекористувачам збитків, заподіяних вилученням (викупом) визначених угідь, обмеженням їхніх прав або порушенням земельного законодавства; про відшкодування витрат сільсько- та лісогосподарського виробництва; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку; про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки чи про звільнення земельної ділянки особою, що займає її без належних на те підстав; про вирішення спорів щодо користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови, сервітутів; про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної ЗК компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується. У відповідності до ч.2 ст.118 ЗК України, рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. У відповідності до ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Таким чином, технічна документація із землеустрою на земельну ділянку є документом, з урахуванням якого приймається рішення відповідного органу, уповноваженого державною на надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування чи щодо приватизації вказаних земельних ділянок. Законодавством України не передбачено випадків оскарження іншими особами, крім замовників технічної документації висновку установ, що складали таку документацію, як не передбачено і зобов`язання замовника технічної документації привести технічну документацію із землеустрою у належний стан, внаслідок чого суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем обрано неналежний захист свого порушеного права. Крім того, позивачем не надано суду технічну документацію із землеустрою, яку він просить скасувати. У випадку, якщо позивач вважає, що затвердженими результатами землеустрою порушуються його права, як власника суміжної земельної ділянки внаслідок накладання меж земельних ділянок, позивач не позбавлений права звернутися до відповідного органу, що розглядає земельні спори, або до суду із вимогою щодо визнання незаконним рішення органу, яким затверджено технічну документацію. Судові витрати, у відповідності до ст. 88 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed