Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Служби безпеки України, в подальшому змінив відповідача , пред*явивши позов до Держави України в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, посилаючись на те, що є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою м. Словянськ, вул. Л. Кумача, буд. 88 . 05.07.2014 року в період проведення антитерористичної операції був пошкоджений його будинок , що знаходиться за адресою м. Словянськ, вул. Л. Кумача, буд. 88 . З цих підстав 12.07.2014 року він подав заяву до Слов*янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області, яка була прийнята та внесена 17.07.2014 року в Єдиний реєстр досудового розслідування за № 12014050510001864 за ст. 194 ч.2 КК України. 28.08.2014 року Слов*янською міською радою було складено дефектний акт № 607 обстеження вказаного будинку, який свідчить про руйнування майна за висновком пошкодження 11 категорії , та також складно акт квартального . Згідно наказу №194 від 14.08.2015 року Міністерства регіонального розвитку та будівництва України показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01.07.2015 року) по Донецькій області складає 7810 грн за 1 кв.м. Посилаючись на ст. 19 Закону України « Про боротьбу з тероризмом», ст. 1177 ЦК України просив стягнути з з Держави України в особі Міністерства юстиції України за рахунок Державного бюджету України у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої житлу внаслідок проведення антитерористичної операції на його користь 70 000 гривень. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі ,посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,порушення норм процесуального та матеріального права, норм Конституції України. Позивач [PERSON] до суду апеляційної інстанції не з*явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, просив розглянути справу у його відсутність . Представник відповідача Держави Україна в особі Міністерства юстиції України до суду апеляційної інстанції не з*явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, просили розглянути справу у їх відсутність . Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за таких підстав. Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки встановлені у справі обставини та надані сторонами докази не дають підстав зробити висновок, що шкода завдана позивачу внаслідок руйнування його жилого будинку, завдана саме внаслідок кримінального правопорушення, оскільки ні досудовим слідством, ні судом процесуальні рішення стосовно кримінального провадження розпочатого за заявою позивача за ст. 194 частиною 2 КК України не приймалися. Закон, який би регулював порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, не прийнято. Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1002-р від 16.10.2014 року затверджено План заходів з організації відновлення пошкоджених (зруйнованих) обєктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей. Однак на теперішній час відсутній закон чи нормативний акт, який регулює такий порядок, не встановлено державний орган, на який покладено обов'язок здійснювати таке відшкодування, та механізм визначення розміру відшкодування. Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони зроблені у зв*язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та у зв*язку з невідповідністю висновків суду обставинам по справі, що відповідно до ч. 1 п. 3,4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення за таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина з заподіянні шкоди. Проте, якщо мають місце спеціальні підстави відшкодування шкоди, застосуванню підлягають саме спеціальні правові норми. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач [PERSON] посилався на те, що шкода завдана йому внаслідок подій, які відбувалися на території м. Словянська 05 липня 2014 року, в період проведення антитерористичної операції. Відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, регламентується спеціальною нормою ст. 19 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», згідно якої відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особи, переходить право вимоги до винної особи. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту, тобто проведення антитерористичної операції за відсутності терористичного акту є неможливим. Виходячи з системного аналізу статей 1, 11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі ст. 19 зазначеного Закону. Стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачає наступне стягнення суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, тобто після відшкодування шкоди потерпілому, у разі встановлення осіб, якими заподіяно шкоду, держава може стягнути суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 30 ЦПК України держава може виступати стороною у цивільному процесі. Проте держава є особливим суб'єктом цивільного судочинства, оскільки не може здійснювати в суді свої права безпосередньо. Відповідно до частини 4 ст. 38 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника, тобто свою цивільну процесуальну правосубєктність держава реалізує через відповідні органи державної влади за допомогою особливого інституту процесуального представництва держави. Механізм представництва держави зумовлюється її внутрішньою побудовою: у цивільних відносинах носієм цивільних прав та обовязків є держава, а виразником державного (публічного) інтересу - правомочні та зобовязані особи. Виступаючи стороною у цивільній справі, держава є носієм цивільних процесуальних прав та обовязків, у той час як виразником інтересів держави в суді та безпосередніми учасниками відповідних правовідносин виступають уповноважені державою субєкти - органи державної влади, організації, посадові особи, яким держава делегує свої права та обовязки, що закріплюються у відповідних нормативно - правових документах. Відповідно до Закону України « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Судом встановлено , що жилий будинок, розташований за адресою: м. Словянськ, вул. Л. Кумача буд № 88, належить позивачу [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Першою Словянською державною нотаріальною конторою 12.11.1970 № 7767. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком до яких входило м.Слов*янськ Донецької області. Встановлено, що належний позивачу житловий будинок з надвірними спорудами № 88 по вул. Л.Кумача в м. Слов*янську було пошкоджено 5 липня 2014 року під час проведення антитерористичної операції, що підтверджено актом № 368 від 11.09.2015 року, який виданий головою квартального комітету та керівником комітету мікрорайону « Северний» (а.с.5). 19.08.2014 року на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 1002-р, розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації від 05.01.2015 року № 1 був обстежений будинок позивача та складено акт № 607 обстеження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, пошкодженого під час проведення антитерористичної операції , який затверджено протоколом засідання |робочої комісії №4 від 28.08.2014 року та рішенням виконкому Словянської міської ради від 18.02.2015 року №99, згідно до якого були встановлені несправності, дефекти, пошкодження конструкцій будинку , які відображені в дефектному акті , зокрема : в будинку незначні вибоїни в стінах, пошкодження покрівлі, вибите скло у вікнах; в гаражі: пошкоджена покрівля, вибите скло; в теплиці: вибите скло в дверях, вибите скло в стіні; в душі,вбиральні:пошкодження покрівлі , пошкодження дверей та вікна,пошкодження в огорожі та в воротах. Категорія технічного стану -II- (друга). Комісія дійшла висновку, що власник потребує будівельних матеріалів для відновлення (а.с. 10). Тобто, матеріалами справи доведено, що будинок позивача , розташований в районі проведення антитерористичної операції та був пошкоджений в період проведення антитерористичної операції та внаслідок її проведення, факт пошкодження будинку та висновок про те, що власник потребує будівельних матеріалів для відновлення підтверджується вищевказаними актами. Органом досудового розслідування Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області 17 липня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками частини 2 ст. 194 КК України за фактом пошкодження в ході проведення АТО будівлі, розташованої за адресою: м. Слов'янську, вул. Л. Кумача, буд № 88 , що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12014050510001864 (а.с. 4). Зазначені обставини сторонами не оспорювалися. Разом з цим , звертаючись до суду з вказаним позовом позивачем було визначено розмір матеріальної шкоди в сумі 70000 грн, виходячи з наказу № 194 від 14.08.2015 року Міністерства регіонального розвитку та будівництва України «Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України», який втратив чинність згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 жовтня 2015 року N 273) і який стосувався показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України. Проте відповідно до дефектного акту ( а.с.9-10) власник пошкодженого будинку [PERSON] потребує будівельних матеріалів для відновлення . Для визначення вартості відновлювального ремонту позивачем [PERSON] в суді апеляційної інстанції було заявлено клопотання про призначення судової будівельно-товарознавчої експертизи. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 5 квітня 2016 року клопотання позивача було задоволено і по справі було призначено вказану експертизу , оплату за проведення якої за згодою позивача покладено було на нього . Втім, оплата за проведення експертизи позивачем не була проведена, справа повернута Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз без виконання, що унеможливлює визначити розмір відновлювального ремонту будинку, а дефектний акт не є тим доказом , який підтверджує розмір шкоди. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів щодо розміру спричиненої шкоди позивачем не надано. За вказаних обставин апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволені позову про відшкодування матеріальної шкоди з підстав недоведеності позивачем розміру заподіяння шкоди .

Outcome: partial