Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області, Шаргородський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, в якому просила змінити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , визначений рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року у справі №152/1268/15-ц, встановивши регламент побачень батька з малолітньою дитиною в наступний спосіб: один раз на місяць в першу суботу місяця з 10.00год. до 12.00год. в місці проживання дитини в присутності соціального працівника Шаргородського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2011 року вона проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] та під час спільного проживання в них [INFO] народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, після двох місяців спільного проживання з моменту народження дитини, вони проживають окремо: позивачка разом з дитиною в с.Калинівка Шаргородського району в будинку своєї матері [PERSON] , а [PERSON] в с.Гибалівка Шаргородського району Вінницької області. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року у справі №152/1268/15-ц за позовом [PERSON] встановлено спосіб участі батька у вихованні сина [PERSON] та спілкуванні з дитиною щосуботи та щонеділі кожного місяця без присутності матері [PERSON] , за місцем проживання батька в [ADDRESS] , починаючи з 09 години ранку суботи до 18 години неділі, з можливістю ночівлі дитини за місцем проживання [PERSON] в [ADDRESS] . Однак, відповідач неодноразово недотримувався визначений судом спосіб його участі у вихованні сина [PERSON] та спікуванні з дитиною: привозив сина додому із запізненням по часу, визначеного рішенням суду або взагалі відмовлявся повертати дитину; забирав дитину зі школи до себе додому в дні та години, які не визначені рішенням суду; під час перебування сина у відповідача останній не доглядав дитину, вчив нецензурним словам; після відвідування батька дитина роздратована, замикається у собі; часом [PERSON] забирав сина до себе силоміць, незважаючи на небажання дитини їхати до нього, чим травмував психіку дитини, своє поведінкою відповідач лякає сина, що призводить до виникнення в [PERSON] категоричного небажання зустрічатись з батьком. Через постійні конфлікти і суперечки, що виникають між батьками, дитина відмовляється від зустрічей з батьком. Дані обставини стали підставою звернення позивача до уповноважених державних органів із заявами про неправомірні дії відповідача, зокрема, до органів поліції про неналежне виконання рішення суду, до Служби у справах дітей Шаргородської райдержадміністрації, рішенням якої від 17.08.2018 №71 рекомендовано позивачу звернутись до суду для вирішення питання зміни порядку зустрічей батька з дитиною. Вказані обставини стали підставою звернення позивача до Шаргородського районного суду Вінницької області з даним позовом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.31, ч.4 ст.31, ч.3 ст.41 ЦПК України, на підставі розпорядження голови Шаргородського районного суду Вінницької області від 09.06.2020 року цивільну справу №152/1706/18 за позовом [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області; Служба у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області; Шаргородський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Вінницької області, до [PERSON] про зміну способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, передано на розгляд Чернівецького районного суду Вінницької області. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2020 головуючим у справі суддею було визначено суддю Кушнір Б.Б. Ухвалою Чернівецького районного суду від 24.06.2020 дану цивільну справу прийнято до провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. 14 липня 2020 року розгляд підготовчого судового засідання не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Кушнір Б.Б. у відпустці. Ухвалами Чернівецького районного суду від 18.08.2020 та 19.08.2020 вирішено проводити підготовче судове засідання та розгляд справи за участю позивача, її представника та представників третіх осіб в режимі відеоконференції з Шаргородським районним судом Вінницької області. Ухвалами Чернівецького районного суду від 20.08.2020: -замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Шаргородський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Вінницької області на Шаргородський районний центр соціальних служб; -витребувано від Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та від Шаргороського відділу Жмеринської місцевої прокуратури інформацію про наявність чи відсутність заведених кримінальних проваджень щодо невиконання [PERSON] рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 (справа №152/1268/15-ц), яким встановлено спосіб участі [PERSON] у вихованні сина та спілкуванні з дитиною, у випадку наявності заведених кримінальних справ по даному факту, зобов`язано подати суду інформацію на якій стадії розслідування перебувають такі провадження. В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд задоволити позов. Відповідач в підготовчі судові засідання жодного разу не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце їх проведення, причини неявки суду не повідомив. Натомість, через канцелярію суду подав заяви: від 23.07.2020 з додатками (Вх.№1687/20 від 27.07.2020), від 16.08.2020 з додатками (вх.№1849 від 19.08.2020), відповідно до яких позовні вимоги не визнає, просить залишити рішення Шаргородського районного суду Вінницької області, яким йому встановлено спосіб участі у вихованні сина, без змін, в позові [PERSON] відмовити повністю; від 19.08.2020 року про зупинення розгляду даної справи у зв`язку з порушенням щодо [PERSON] кримінальної справи за фактом невиконання рішення суду. При проведенні підготовчого судового засідання суд не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі на підставі ст.251 ЦПК України, у зв`язку із відсутністю доказів відкриття судом кримінального провадження щодо вчинення [PERSON] будь-якого кримінального правопорушення. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 17.09.2020 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 жовтня 2020. В судове засідання 20.10.2020 відповідач не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, натомість 19.10.2020 року канцелярією Чернівецького районного суду Вінницької області було зареєстровано заяву [PERSON] (Вх.№2389 від 19.10.2020), в якій відповідач повторно зазначає про неможливість розгляду даної справи у зв"язку з порушенням щодо [PERSON] кримінальної справи за фактом невиконання рішення суду, яким встановлено порядок та умови побачення відповідача з сином. На підтвердження вказаної обставини долучив до заяви копію ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.10.2020, якою задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову заступника начальника Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області від 14.08.2020 про закриття кримінального провадження №12019020360000303 від 15.11.2019, матеріали кримінального провадження направлено до Шаргородського ВП Жменинського ВП ГУНП у Вінницькій області для подальшого проведення досудового розслідування. Ухвалою суду від 20.10.2020 відмовлено в задоволенні клопотань відповідача [PERSON] "про проведення дослідження на предмет глибини порушення психого-психіатричного здоров"я [PERSON] для дослідження стану її душевного здоров`я" та зупинення провадження у даній справі до завершення кримінальної справи за фактом невиконання [PERSON] рішення суду, яким встановлено порядок та умови побачення відповідача з сином, за безпідставністю та недоведеністю. Відповідач в судові засідання під час розгляду справи також жодного разу не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був поінформований про кожне судове засідання, що підтверджується його заявами, поштовими повідомленнями про врученнями ухвал суду та судових повісток відповідачу, телефонограмами, які відповідач приймав від секретаря суду. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання 23.12.2020 та у зв`язку з відсутністю доказів належного його повідомлення про час і місце розгляду справи, в судовому засіданні оголошено перерву до 15.01.2021 року. В судове засідання 15.01.2021 відповідач не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с. 22, том ІІІ). У відзивах на позов та заявах, які містяться в матеріалах справи, відповідач зазначає, що Шаргородським районним судом у 2015 році прийнято рішення, яким встановлено порядок та спосіб його участі у вихованні сина, однак, позивач умисно і свідомо не виконує рішення суду, не дає можливості брати сина до нього додому під надуманими причинами, налаштовує дитину проти нього, сама на дитину сварить та б`є його, неналежно доглядає та виховує. З цього приводу він звертався до органів опіки, поліції та прокуратури. Вважає, що позивач, забороняючи йому спілкуватись з сином, наносить дитині шкоду психічному здоров`ю. Просить рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року у справі №152/1268/15-ц залишити без змін, і в позові [PERSON] відмовити. Позивач та її представник під час розгляду справи в судових засіданнях позов підтримали повністю та просять його задоволити. Зокрема, позивач зазначила, що вона захищає перш за все інтереси свого неповнолітнього сина [PERSON] , який сам не бажає спілкуватись з батьком, це його свідоме рішення. Певний період часу конфліктів не було, син їздив до батька, проводив з ним час, але потім почав замикатись, казати, що не хоче їхати до батька. На її думку, так сталось тому, що позивач чинить на дитину тиск, і каже, що забере його до себе, а [PERSON] боїться, що батько не поверне його до мами, тому і не бажає з ним спілкуватись. Мав місце випадок, коли син [PERSON] відмовився іти до батька, і останній насильно його забрав з подвір`я і затягнув в машину, син злякався, в подальшому відмовлявся іти до батька. Вона ніколи не ображала сина, добре його виховує, та не може змусити спілкуватись з батьком. [PERSON] не хоче спілкуватись з батьком, оскільки боїться, що він забере і не поверне його до неї. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] не хоче спілкуватись з батьком на одинці, оскільки боїться, що він забере його від мами. Хлопчик дуже прив`язаний до мами, та після того як батько забрав його силою з подвір`я матері, це його налякало. Позивач не має на меті виключити батька з життя дитини, але існують конфліктні відносини між сторонами, які потрібно вирішити, та спочатку налагодити відносини з дитиною, щоб він перестав бояться, а потім розпочати спілкування та спочатку в обов`язковій присутності мами, з урахуванням думки дитини, його графіку навчання та стану здоров`я, а потім порядок та спосіб участі батька у вихованні дитини поступово змінювати. Представник третьої особи [PERSON] , яка брала участь в судовому засіданні, суду показала, що сім`я [PERSON] перебуває на обліку соціальних служб з 2011 року у зв`язку із постійними скаргами [PERSON] щодо заборони побачень з дитиною. У 2015 році Шаргородський районним судом було прийнято рішення, яким встановлено умови та порядок побачень батька з дитиною, однак, таке рішення належним чином відповідачем жодного разу не виконувалось. Зокрема, в червні 2020 року в суботу щодо виконання позивачем вимог рішення виїзджала три рази: 1 раз відповідач не з`явився, 2 рази з`являвся і ображав позивача та членів комісії, [PERSON] категорично відмовився їхати з батьком, оскільки боїться батька. Відповідач постійно скаржився в служби щодо неналежного виконання [PERSON] своїх обов`язків, однак, жодного разу факти, наведені у скаргах [PERSON] , не підтверджувались. Через довготривалий конфлікт між батьками дитини та неможливість виконання рішення суду служба у справах дітей та Шаргородська районна державна адміністрація рекомендувала звернутись до суду з позовом про зміну способу участі батька у вихованні дитини, відтак, позов підтримує повністю. Представник третьої особи Кучер М.В., яка брала участь в судових засіданнях також підтримала позов [PERSON] та суду показала, що працівники соціальної служби працювали з даної сім`єю з народження дитини, з 2018 року позивач та відповідач почали скаржитись один на одного, однак, такі скарги не знаходили підтвердження. При спілкуванні з дитиною виявили, що [PERSON] став замкнутим, боявся побачень з батьком. З 2018 року почався супровід сім`ї, який тривав до 2019 року. За вказаний період позивачу були надані відповідні рекомендації, які вона виконувала, йшла з працівниками служби на контакт. В судовому засіданні, за участю представників органу опіки та піклування Шаргородської райдержадміністрації та психолога Мазурівської СЗШ І-ІІІ ступенів [PERSON], була вислухана думка дитини [PERSON] , [INFO] , який пояснив, що йому вже 9 років, він живе з мамою та бабусею, у них все добре. Повідомив, що батько приходив до нього до школи та приносив солодощі, раніше він добровільно ішов до батька на вихідні дні, але останнім часом з батьком бачиться рідко, оскільки боїться його. На запитання представника позивача [PERSON] , чи хоче [PERSON] спілкуватись з батьком, дитина відповіла неоднозначно, спочатку вказав про небажання спілкуватись з батьком, однак, подумавши, відповів, що не знає чи хоче спілкування з батьком. На думку психолога Мазурівської СЗШ І-ІІІ ступенів [PERSON] , яка брала участь в судовому засіданні під час надання пояснень малолітнім [PERSON] , хлопчик в загальному є відкритою дитиною, яка йде на контакт з оточуючими, однак при згадуванні батька, закривається в собі і не бажає продовжувати розмову, хлопчик дуже прив`язаний до мами, боїться за неї, та боїться її втратити. Через постійні сварки батьків дитина перебуває в психологічному стресі, наголошуючи на тому, що сварка батьків негативно впливає на дитину, тому закликала батьків припинити конфлікти. Зазначила, що якщо зміняться відносини між сторонами, то і дитина може змінити своє відношення до батька.Також вказала, що при з`ясуванні думки малолітнього [PERSON] не було порушено прав дитини, на дитину не чинився психологічний тиск. З матеріалів справи судом встановлено наступне: [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с. 11, том І/. Шлюб між сторонами не укладався, дитина проживає разом з матір`ю в с.Калинівка Шаргородського району в будинку своєї матері [PERSON] , який має загальну площу 110 м.кв., складається з 4-х кімнат, з яких 2 житлові, кухні, коридору, ванної кімнати. В будинку чисто та прибрано, всі кімнати омебльовані, наявне газове та пічне опалення, підключено електроенергію, підведено воду. У сина [PERSON] є окреме ліжко, стіл, де він виконує домашнє завдання, багато іграшок, велосипед, ноутбук, забезпечений сезонним одягом та взуттям. Батько дитини проживає окремо, на вихідні забирає його до себе додому. Комісією надано пропозицію батькам звернутись до психолога з приводу налагодження стосунків та з приводу вирішення психологічного стану дитини. Вказані обставини викладені в акті обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини /а.с.12, том І/. [PERSON] проживає в [ADDRESS] , з 1981 року працює в ПАТ «Шаргородське РП «Агромаш», за місцем роботи та за місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно /а.с.65-66, том І/. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року у справі №152/1268/15-ц за позовом [PERSON] встановлено спосіб участі батька у вихованні сина [PERSON] та спілкуванні з дитиною щосуботи та щонеділі кожного місяця без присутності матері [PERSON] , за місцем проживання батька в [ADDRESS] , починаючи з 09 години ранку суботи до 18 години неділі, з можливістю ночівлі дитини за місцем проживання [PERSON] в [ADDRESS] , том І/. Виконавчий лист по вказаному рішенню перебуває на примусовому виконанні у Шаргородському відділі Державної виконавчої служби ГУЮ у Вінницькій області (а.с.35-37, том І). У зв`язку з неодноразовим недотриманням відповідачем визначеного судом способу його участі у вихованні сина [PERSON] та спікуванні з дитиною, позивач зверталась до органів державної влади. Зокрема: Копіями довідок інспекторів СРПП Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області зафіксовано факти звернення [PERSON] до органів поліції із заявами про порушення [PERSON] годин і днів побачень із своїм сином, які визначені рішенням суду /а.с.1-26, том І/. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 31.05.2018 №47 встановлено, що мати намагається виконувати рішення суду, зустрічі з батьком відбуваються тоді, коли син не заперечує проти цього. Проте, через часті конфлікти між батьками, малолітній [PERSON] не виявляє бажання зустрічатись з батьком. Директором та соціальним педагогом школи, де навчається [PERSON] , було виявлено, що батько постійно порушує встановлений рішенням суду порядок участі у спілкуванні та вихованні дитини, після зустрічей з батьком у дитини проявляється негативне ставлення до матері, малолітній висловлює в адресу матері безпідставні звинувачення. З метою забезпечення належних умов для виховання та розвитку [PERSON] було взято під соціальний супровід сім`ю [PERSON] , а також рекомендовано позивачу звернутись до дитячого психолога для встановлення можливого психологічного тиску на дитину зі сторони батька /а.с.32, том І/. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 17.08.2018 №71 було встановлено, що відповідач не дотримується порядку зустрічей з дитиною, а саме, в п`ятницю після уроків забирає дитину зі школи і привозить у понеділок перед початком занять о 8-ій ранку. Працівниками служби у справах дітей під час обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітнього [PERSON] та в результаті проведених бесід виявлено, що [PERSON] створила належні умови для проживання сина, його виховання та розвитку, дбає про його духовний та моральний стан, при необхідності лікує. Під час зустрічей між батьками дитини виникали суперечки, після яких [PERSON] відмовився зустрічатись з батьком дитини. На комісії [PERSON] пояснила, що не може змусити сина спілкуватись з батьком та в інтересах дитини просила змінити встановлений порядок, оскільки зустрічі, призначені щотижня, негативно впливають на малолітнього сина. Комісія рекомендувала позивачу звернутись до суду для вирішення питання зміни порядку зустрічей батька з дитиною /а.с.33, том І/ Актами державного виконавця від 28.07.2018, 04.08.2018 встановлено, що [PERSON] не чинить перешкод при спілкуванні з дитиною батьком. На запитання «Чи хоче іти до батька?», дитина відмовляється і плаче /а.с.38-39, том І/. Актами державного виконавця від 15.09.2018, 13.10.2018, 17.11.2018 зафіксовано, що у встановлений час та місце рішенням суду [PERSON] не з`явився, причини неявки неповідомив, на телефонні дзвінки не відповідає /а.с.40-41, 48, том І/. 12.03.2018 року фахівцем із соціальної роботи Шаргородського районного центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді [PERSON] в присутності матері [PERSON] , було проведено бесіду з малолітнім [PERSON] , в результаті якого встановлено негативне відношення [PERSON] до матері та бажання проживати з батьком, яке склалось врезультаті того, що хлопчик 4,5 дні жив у батька та можливо був негативно налаштований проти матері. Раніше при обстеженні і бесіді з [PERSON] , працівником такого ставлення до матері не спостерігалось. Рекомендовано матері налагодити стосунки з сином, заспокоїти його /а.с.43-44, том І/. 25.05.2018 року начальником відділу опіки, піклування та усиновлення дітей ССД [PERSON] було проведено бесіду з [PERSON] , за результатами якої складено довідку, з якої вбачається, що 25.05.2018 року (п`ятниця) було здійснено виїзд на місце проживання [PERSON] у якого перебувала дитина і який повідомив комісії, що не буде повертати дитину матері. Під час бесіди [PERSON] повідомлено, що він не мав права забирати дитину із свята «Останнього дзвоника» у школі. Під час виїзду батько вів себе неадекватно: підвищував голос на всіх членів комісії, розмахував руками, не хотів слухати, що ним порушуються умови, визначені рішенням суду. Після довгих вмовлянь дитину було повернуто матері. А також зазначено, що [PERSON] недотримується рішення суду та порушує дні та години зустрічі його з сином /а.с.42, том І/. З Інформаційної довідки соціального педагога без номера та дати, а також письмових пояснень директора школи від 14.05.2018 року встановлено, що батько неодноразово приходив до школи і намагався забрати сина з уроків, влаштовував сварки з матір`ю хлопчика в його присутності. Після частих відвідин у школі [PERSON] батьком дитини, хлопчик стає знервованим, не слухається матері, відмовляється іти на уроки /а.с.45-46, том І/. Згідно висновку від 08.01.2018 №02-11, від 14.05.2019 №02-276 Служби у справах дітей Шаргородської райдержадміністрації, висновку Шаргородського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 15.01.2019 №01-19/037, висновку органу опіки і піклування Шаргородської райдержадміністрації від 11.01.2019 №01.01-38/141, від 14.05.2019 №01.1-38/1152, встановлено, що між батьками дитини існує конфлікт, попри намагання спеціалістів конфлікт не вичерпано, сторони у справі не дійшли порозуміння через існуючий конфлікт, батькам було рекомендовано ставитися одним до одного з повагою, уникати конфліктів. Надано рекомендації [PERSON] звернутись з позовом про зміну способу участі батька у вихованні та побачень із сином, встановлений рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.10.2015 року, а відтак, підтримують заявлений [PERSON] позов (а.с.62, 132, 134, 192, 194, том І). Аудіозаписами, долученими позивачем до матеріалів справи, прослуханими в судовому засіданні, підтверджується факт наявності конфлікту між сторонами у даній справі, наявність неповаги батьків один до одного, провокування один одного на конфлікт. Відеозаписами, які були долучені позивачем до матеріалів справи та оглянуті в судовому засіданні підтверджується факт небажання малолітного сина [PERSON] іти на побачення з батьком не дивлячись на численні вмовляння позивача, працівників органів виконавчої служби та поліції /а.с.171, том ІІ/. Відповідачем долучено до матеріалів справи медичні довідки та листки непрацездатності, які підтверджують поважність причин його неявки у дні, визначені рішенням суду як дні побачень з сином (а.с.67-68, том І), а також численні листи, заяви, пояснення, скарги, довідки, висновки, якими підтверджується відсутністю узгодженої позиції щодо виховання сина між позивачем на відповідачем, наявність складних відносин та постійного конфлікту між сторонами з приводу виконання рішення Шаргородського районного суду, яким встановлено спосіб участі батька у вихованні сина (а.с.69-123, 196-207, том І; а.с.161-175, 205-208том ІІ). З листа заступника начальника Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області В.Колісника (вх.№2601/20-ВХ від 03.11.2020), надісланого на виконання вимог ухвали суду від 30.10.2020, вбачається, що з приводу звернення [PERSON] щодо неналежного виконання [PERSON] рішення суду та ненадання спільної дитини для побачень з батьком, працівниками поліції було допитано [PERSON] , [PERSON] , директора Слободо-Шаргородської школи І-ІІ ступенів [PERSON], начальника відділу опіки, піклування та усиновлення дітей [PERSON], поясненнями яких підтверджені небажання [PERSON] бачитись з батьком дитини, належне виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків та нечинення нею перешкод у спілкуванні батька із сином, натомість підтверджено факт порушення [PERSON] режиму побачень із сином, встановлений рішенням суду. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, більш гармонійним є розвиток дитини при присутності і участі у її вихованні двох батьків. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 4 Конвенції про права дитини, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.3 ст.9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ст.18 Конвенції про права дитини, зазначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, народу та Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (питання щодо виїзду за кордон, тощо). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 159 СКУкраїни, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Положення ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначають, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.15 Закону України "Про охорону дитинства", батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. З аналізу вищезазначених норм права, що регулюють правовідносини між дітьми і батьками, понад усе беруться до уваги дійсні інтереси дитини; вважається і є загально визнаним, що в дійсних інтересах дитини є зростання у сім`ї, зростання з обома батьками; відлучення від одного з батьків за загально визнаним задекларованим правилом не відповідає інтересам дитини, якщо не встановленого, що спілкування дитини з таким батьком суперечить інтересам дитини, несе у собі певну загрозу для дитини, зокрема для її здоров`я розвитку, психоемоційного стану. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне: Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Надаючи оцінку доказам у даній справі, суд бере до уваги лише ті докази, які стосуються предмета та підстав даного позову, тобто, якими підтверджується наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. При розгляді даної справи суд виходить з конвенційного права дитини на спілкування з батьком, і з того, що таке спілкування є безумовно в інтересах дитини, - якщо інше не встановлено. При розгляді даної справи підстав для обмеження як сина так і батька у цьому праві судом не встановлено. Також суд враховує конвенційне право особи на повагу до особистого та сімейного життя, в тому числі і до його батьківських прав. Відповідач є батьком дитини і має рівні з позивачем права щодо участі у вихованні, розвитку сина, у спілкуванні з ним. Проживання сина з матір`ю, не є обмежуючим для батька фактором у здійсненні ним вказаного батьківського права. Факт нанесення тілесних ушкоджень відповідачем як матері позивача, так і сину [PERSON] , не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами. За презумпцією невинуватості і правомірності відповідач вважається особою законослухняною та правопорядною, і тому не є особою, яка може бути позбавлена спілкування з дитиною чи обмежена у цьому. Позивач не довела наявності таких фактів, які б давали підстави для висновку, що спілкування сина з батьком зашкодить йому чи створить для нього певну загрозу, або що таке спілкування буде всупереч дійсним інтересам дитини. Позивач, подавши даний позов, своєю поведінкою під час розгляду справи та висловленими доводами, демонструє бажання налагодити і не втрачати стосунки сина з батьком, натомість, відповідач також доводить своє прагнення приймати активну участь у житті і вихованні сина. При цьому судом встановлено, що причиною небажання сина спілкуватись з батьком, є конфліктні відносини, які склались між мамою та батьком, а також примушення батьком насильно сина [PERSON] бути за місцем проживання батька у вихідні дні. Через постійні сварки та конфлікти, які бачить дитина, він не почуває себе в небезпеці поряд з батьком, також відчуває загрозу щодо мами, боїться її втратити, тому займає сторону матері, таким чином без вирішення конфлікту між дорослими, та зміни способу їх спілкування між собою на доброзичливий, змінити ставлення дитини до батька є неможливим. З метою мінімізації впливу травмуючої ситуації на розвиток дитини, який тривалий час проживає окремо від батька, суд вважає, що поступове налагодження позитивного спілкування батька з сином, зняття психологічного напруження у сина можливе за умов вирішення конфлікту між сторонами, налагодження доброзичливих відносин між мамою та татом, налагодження та встановлення довірливих взаємовідносин повинен розпочатись з поступового спілкування батька із сином за місцем проживання дитини, виявлення батьком уваги до дитини та поваги до матері, та з урахуванням зміни відношення сина до батька на позитивне, відсутності страху, можливим розпочати побачення батька з [PERSON] без участі матері.

Outcome: partial