Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЮУ АЕС» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22.05.2010 року відповідач, який перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 27.05.2010 року ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП «ЮУ АЕС» було надано безвідсоткову цільову позику у розмірі 200000,00 грн для придбання даної квартири. 16.07.2010 року між позивачем та [PERSON] укладено договір іпотеки квартири, за яким в забезпечення виконання зобов'язань відповідач передав квартиру [ADDRESS] Дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідачем з квітня 2016 року не здійснено щомісячне погашення безвідсоткової цільової позики. В наслідок чого у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 88 000 грн. У зв'язку з чим просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив звернути стягнення на предмет іпотеки, зняти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], виселити з квартири відповідачів та стягнути з відповідачів судовий збір. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомила. Судом вживалися заходи виклику відповідачів у судове засідання, шляхом публікації оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» та шляхом розміщення оголошення про виклик на веб-сайті суду. Із матеріалів справи вбачається, що 22.05.2010 року між [PERSON]. та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №1592, за яким [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.9-10) Пункт 6 договору зазначено, що покупець перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Договором безвідсоткової цільової позики №191/10 від 27.05.2010 року ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП «ЮУ АЕС» надало [PERSON] безвідсоткову цільову позику у розмірі 200 000 грн.(а.с.12-14) 30.11.2015 року між ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП «ЮУ АЕС» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до договору безвідсоткової цільової позики №191/10 від 27.05.2010 року (а.с.15) відповідно до якої заборгованість [PERSON] перед позикодавцем становить 97 600 грн. 16.07.2010 року між ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП «ЮУ АЕС» та [PERSON] укладено договір іпотеки квартири № 2623 (а.с.16-17) Згідно з довідкою про стан погашення безвідсоткової цільової позики [PERSON] від 19.01.2017 року станом на 01.01.2017 року заборгованість становить 88 000 грн. (а.с.20). Судом встановлено, що позивачем на адресу [PERSON] направлялась вимоги про повернення безвідсоткової цільової позики та оплату штрафних санкцій(а.с.24-32), які ним отримані не були. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч 3 ст. 12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до положення ч. 3ст.39 Закону України "Про іпотеку" суд має право відмовити в задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю й не змінює обсяг його прав. Верховний Суд України в узагальненні роз'яснив, що зазначене положення Закону України "Про іпотеку" є оціночним, у зв'язку із чим підлягає детальному мотивуванню в рішенні суду. У такому разі суд повинен дійти висновку про те, чи підпадає спірна ситуація, яка ним розглядається, під зміст цього оціночного поняття та чи не суперечить його застосування загальному змісту й призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини. При цьому повинна бути врахована й співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна. Аналогічна позиція міститься і в п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України N5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Вартість предмету іпотеки в наданих суду доказах на час звернення з позовом до суду не визначена, за таких обставин, суд вважає недоведеним те, що позовні вимоги співмірні із залишком боргу. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В позовній заяві та доданих до неї документах міститься відомості про направлення відповідачеві [PERSON] лист-вимогу щодо сплати простроченої (поточної) заборгованості за кредитним договором. Однак, матеріали справи не містять а ні поштового повідомлення про вручення іпотекодавцю вказаного листа-вимоги, а ні підтвердження про вручення вказаної вище вимоги іпотекодавцю особисто під розписку. З огляду на ці обставини у контексті положень Закону України «Про іпотеку» та правових позицій Верховного Суду України щодо застосування цього Закону, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, оскільки, всупереч вказаним вимогам закону суду не подано достатніх даних та належних і допустимих доказів обставин, які підлягають обов'язковому зазначенню у рішенні суду у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, суду не подано жодних доказів вартості предметів іпотеки станом на час звернення до суду або розгляду справи, що позбавляє суд об'єктивно оцінити співмірність та обґрунтованість позовних вимог, тому задоволення позову в межах наявних у справі доказів є неможливим.

Outcome: dismissed