Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Представник позивача звернувся в інтересах та від імені позивача [PERSON] до суду з позовом, в якому просить поновити строк на оскарження та скасувати рішення Виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 27.03.2019 року за №75 в частині встановлення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком [PERSON] та встановити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.11.2005 року був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] , від шлюбу останні мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Сторони розлучилися та рішенням Виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 27.03.2019р. № 75 встановлено місцепроживання: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] ; малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Позивач не погоджується з даним рішення в частині щодо проживання малолітнього сина [PERSON] , разом з батьком, [PERSON] , та вважає, що діти повинні проживати з матір`ю. Позивач вважає, що рішення Виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 27.03.2019р. № 75 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] » необгрунтоване, не містить жодного посилання на те, чому саме так має бути. Адже, [PERSON] , працівник дитячого садочку, має характеристику порядної людини, не п`є, має стабільний дохід та є турботливою та люблячою матір`ю. В той же час, [PERSON] , взагалі працює в м. Києві, та майже завжди не буває дома, часто випиває з друзями, характеризується як особа запальна та не врівноважена. Приймаючи дане рішення Виконавчий комітет Новоукраїнської міської ради не врахував той факт, що син [PERSON] хворіє, має проблеми зі шлунком, та йому необхідна дієта та постійний догляд та піклування, який може забезпечити - лише рідна мати. В той же час, частіше за все вихованням та піклуванням сина займаються його дід та баба, батьки чоловіка. Також, виконавчий комітет не обгрунтував той факт, чому при живій, здоровій, нормальній, порядній, люблячій матері, виховання дитини повинні займатися дід та баба. Позивач вважає, що не враховано і той факт, що розлучення з матір`ю відобразилося і на здоров`ї, і на емоційному стані дитини, на його навчанні та інтересу до інших занять. Він став гірше навчатися в школі, пропускати школу, перестав ходити на танці. Крім того, батько, дід та баба настроюють сина негативно по відношенню до матері. Вони говорять про те, що мати його не любе, що він їй не потрібен, що вона знайшла іншого чоловіка, та залишила його батька. В той час, коли розлучення відбулося саме по причині постійних зрад чоловіка. Всі ці обставини свідчать про факт негативного впливу на виховання дитини, про те, що рішення Виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 27.03.2019р. № 75 в частині встановлення місцепроживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , 1986 р.н., необгрунтоване і саме проживання дитини з матір`ю може забезпечити дитині належний догляд та піклування, зберегти йому здоров`я, зв`язки із сім`єю та забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Окрім того, зазначено що позивач вважає, що рішення виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 27.03.2019 року № 75 про визначення місця проживання дітей в частині п. 1 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком прийнято з порушенням та всупереч норм ст.ст. 7, 141, 161 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «По охорону дитинства», ст.ст. 3, 9, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року. Ухвалою судді від 06.08.2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження після задоволення самовідводу суддею Гарбуз О.А. та призначено до підготовчого судовго засідання на 21.08.2019 року. 21.08.2019 року за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 28.08.2019 року, 28.08.2019 року призначено справу до судового розгляду на 10.09.2019 року, 10.09.2019 року оголошено перерву до 26.09.2019 року. 11.06.2019 року через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Грейніса В.О. надійшов письмовий відзив на позовну заяву [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі, вважає їх надуманими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню, а також вважає,що рішення Виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 27.03.2019 № 75, яким встановлено місце проживання його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , 1986 р.н. є вірним та повністю обґрунтованим. Вказане рішення насамперед відповідає інтересам дитини, а саме його сина [PERSON] . Відповідач повністю забезпечує для свого сина належні умови життєдіяльності, виховання та розвитку. Батьки відповідача, лише всіляко допомагають йому у вихованні [PERSON] , що позитивно відображаєьтся на його вихованні та загальному розвитку. Відповідач дійсно працює в м. Києві водієм, вахтовим методом, два тижні працює, два тижні вдома, має стабільний дохід та хороші характеристики як з місця проживання так і з роботи. За час відсутності відповідача за місцем свого проживання, його син [PERSON] знаходиться під відповідальним доглядом діда та баби. Малолітня дитина постійно проживає з батьком, який повністю здійснює опіку над дитиною, доглядає сина, утримує його, піклується його здоров`ям, навчанням. Крім того, мати дитини не надала належних та допустимих доказів про умови проживання, в які вона бажає забрати дитину, а також розмір доходів і пояснень, яким чином вона зможе забезпечити належний рівень проживання дитини. Батько ж дитини має постійне місце роботи, стабільний заробіток, позитивно характеризується за місцем роботи, обставини, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини з батьком може зашкодити інтересам дитини, не існують. 19.06.2019 року на електронну пошту суду від представника позивача - адвоката Угріної А.С. надійшли заперечення на відзив відповідача [PERSON] , відповідно до яких представник вважає, що відповідач у своєму відзиві на підтвердження своїх припущень жодних доводів та доказів не надав, тільки підтвердив той факт, що батько не може забезпечити належний догляд синові, перебуваючи два тижні дома, два тижні на роботі. За час його відсутності доглядають дід з бабою. Відповідач не піклується про раціон сина, про його здоров`я. Відповідач не зазначив той факт, що син хоче проживати з матір`ю два тижні, що підтверджується телефонною розмовою. Крім того відповідач не виконує висновок органу опіки та піклування, де обіцяв змінити зневажливе та демонстративне ставлення до матері своєї дитини, натомість, батько постійно дорікає сину про те, що він відвідує матір та спілкується з іншим її чоловіком та його дітьми. Позивач відповідно до заперечень на відзив вважає, що батько не бажає, щоб дитина була з матір`ю, так як йому знадобиться сплачувати аліменти та постійно втягує дитину у сварки з матір`ю. Крім того, син почав гірше начатися в школі, однак за відсутності батька вдома, належного контролю та догляду бути не може. Натомість мати, дуже переймається розлученням з сином, піклується про те, щоб він вчасно поїв, через його хворобу, добре навчався та перебував у спокійному стані. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, пояснивши, що бажає, щоб син проживав з нею, оскільки він хворіє та потребує відповідного харчового раціону, графік роботи батька не дасть йому можливості повністю піклуватися про дитину, що дитині краще жити з мамою, після розлучення з матір`ю син почав гірше навчатися та погіршився стан його здоров`я на початку квітня [PERSON] пройшов курс у психолога. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, та пояснив, що бажає, щоб син проживав з ним, оскільки він повністю всим необхідним забезпечує дитину, дитина відвідує гуртки, він має гарний заробіток, працює вахтовим методом: два тижні вдома, два тижні на роботі, коли він перебуває на роботі, про дитину піклуються його батьки - баба і дід хлопчика. На даний час більшість часу проживають з сином біля його батьків, по [ADDRESS] зареєстровані, однак проживають періодично. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Грейніс В.О. в судовому засіданні просив відмовити в позові, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві, крім того додав, що погіршення навчання та стану здоров`я хлопчика, було наслідком стресу, який переніс останній після розлучення батьків. Представник відповідача виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в позові, пояснивши, що в січні 2019 року до них звернулася позивачка для встановлення місця проживання двох їхніх малолітніх дітей біля одного з батьків, доручено психологу визначити прихильність дітей до кого з батьків, з`ясувавши думку дитини, де дитина проживає, мати намагалася зробити належні умови, однак враховуючи думку дитини [PERSON] , який бажав проживати з батьком винесено рішення про встановлення місця проживання доньки з мамою, а сина з батьком. Обидві сторони погодидися на таке рішення. Потім відповідач звертався про визначення часу спілкування з донькою. Вказав, що син близько трьох тижнів проживав з матір`ю, однак повернувся до батька та проживати з мамою не бажав. Також представник вказав, що вони перевірили умови проживання хлопчика з батьком, вони разом проживають в будинку його батьків, та періодично за адресою [ADDRESS] , умови належні, в разі перебування батька на роботі, хлопчика доглядають батьки відповідача. Крім того додав, що матері необхідно налагодити відносини з сином, а не в примусовому порядку визначати його місце проживання. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює психологом першої категорії центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді виконавчого комітету Новоукраїнскої міської ради, їй було направлено повідомлення про вивчення психоемоційного стану малолітнього [PERSON] .. Було виявлено, що у дитини наявка психологічна травма, початкова стадія заікання, він дуже нервував під час розмови, емоційний, до мами має негативне ставлення. Після проведення психодіагностичних методик з [PERSON] , прояви неврозу зникли, однак переживання дитини залишилися, крім того, свідок зазначила, що проживання з матір`ю буде травмуючим для дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює вчителем ЗОШ №6 та другий рік є класним керівником [PERSON], хлопчик вріноважений, добрий, однак відносини між батьками травмують його, має прихильність до батька, з мамою спілкуватися не бажає. Також свідок повідомила, що дійсно у дитини часто бувають болі в животі. Пихильність має більше до батька, який є для нього авторитетом, на уроках старається, більше хвилюється. В судовому засіданні малолітній свідок [PERSON] в присутності психолога [PERSON] суду пояснив, що він навчається у школі, відвідує танцювальний гурток та бокс, йому подобається жити з бабою та дідом та дуже хоче продовжувати жити з батьком. Проживати разом із матір"ю він не бажає. Дослідивши надані докази, заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, встановивши характер правовідносин, що склалися між ними та з урахуванням обставин справи, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 05.11.2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який в подальшому 12.10.2018 року був розірваний рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області по справі № 396/1524/18 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.9,10). Після припинення шлюбних відносин та розлучення сторони не змогли дійти згоди щодо місця проживання дітей, тому позивачка подала заяву до виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради із заявою про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] біля одного з батьків, тобто з матір`ю (а.с.173). Висновком виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 12.02.2019 року за №54/15-08 про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] в якому зазначено, що за наявними у службі матеріалах [PERSON] та [PERSON] мають власне житло, офіційний заробіток, позитивно характеризуються, фактів неналежного виконання батьківських обов`язків щодо дітей з боку кожного з батьків не виявлено та з урахуванням прихильності малолітнього [PERSON] до батька, та бажання малолітньої [PERSON] проживати з матір`ю служба вважає за доцільним встановити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком, а місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю (а.с.195). На підставі зазначеного висновку від 12.02.2019 року, актів обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] , характеризуючих даних сторін, було прийнято рішення виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 27.03.2019 року відповідно до якого встановлено місце проживання малолітнього [PERSON] , 2008 року народження з батьком [PERSON] та встановлено місце проживання малолітньої [PERSON] , 2013 року народження з матір`ю [PERSON] .. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, визначений постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Відповідно до п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України, органами опіки та піклування є, зокрема, виконавчі органи міських рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей покладаються на службу у справах дітей виконавчих органів міських рад. Крім того, відповідно до пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою згідно з додатком 9. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком 9. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Згідно ч.ч.1,2,3 ст.19 Сімейного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. Судом встановлено, що рішення виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 27.03.2019 року позивачка отримала особисто 04.04.2019 року, що підтверджується її особистим підписом, однак пропустила строк зазначений в ч.2 ст.19 СК України для звернення до суду, звернувшись з позовом до суду 18.04.2019 року. Суд, враховуючи складність зазначеної справи, інтереси малолітнього [PERSON] , вважає за необхідне поновити пропущений позивачем строк для оскарження рішення виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 27.03.2019 року за №75. Згідно ч.8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства та з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. На сьогоднішній день малолітній [PERSON] проживає з батьком [PERSON] в житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] разом зі своїми бабою та дідом [PERSON] та [PERSON] , згідно акту обстеження умов проживання будинку від 09.09.2019 року за №135, умови проживання задовольні, на момент обстеження проводилися ремонтні роботи, утримується підсобне господаство, обробляють присадибну ділянку, продуктами харчування забезпечені, створені умови для проживання дітей, є місце для відпочинку з постільною білизною, наявні необхідні меблі, побутова техніка (а.с.234). Згідно акту обстеження умов проживання від 09.09.2019 року за №134 будину по [ADDRESS] , встановлено, що за вказаною адресою проживає [PERSON] разом з батьками [PERSON] та [PERSON] , умови проживання задовільні, на момент обстеження в будинку прибрано, постільна білизна чиста, утримується підсобне господарство, обробляється присадибна ділянка, продуктами харчування забезпеченні, для виховання та розвитку дітей створені умови, є місце для відпочинку дітей, забезпеченні одягом, взуттям, є іграшки. Зі слів [PERSON] донька проживає як за цією адресою, так і за адресою співмешканця (а.с.233). В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 22.09.2011 року [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.219). За вказаною адресою зареєстроване колишнє подружжя разом з дітьми (а.с.176), однак в даному будинку періодично проживає відповідач [PERSON] разом із сином [PERSON] . На даний час відбувається поділ спільного сумісного майна подружжя. До наданих стороною позивача фотографій будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.156-158), як доказ непридатного до проживання домоволодіння, суд відноситься критично, та визнає їх як неналежний доказ, оскільки дані фотознімки жодними чином не ідентифікують будинок, який зображений на фотографіях тому не містять в собі інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до характеристик наданих на [PERSON] , [INFO] з місця проживання від 11.06.2019 року за №446/02-32, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , на даний час працює водієм у фірмі «Сільпо», розлучений, має сина та доньку, яких матеріально забезпечує, зарекомендував себе спокійним, урівноваженим, дружелюбним, трудолюбивим, з сусідами підтримує дружні, доброзичливі стосунки, не конфліктує, веде здоровий спосіб життя, займається спортом (а.с.82) та характеристики з місця роботи, відповідно до якої [PERSON] працює з 02.02.2018 року по терішній час в ТОВ «Сільпо Фуд» на посаді водія автотранспортних засобів, зарекомендував себе з позитивної сторони, як старанний, високопрофесійний працівник, свої обов`язки виконує сумлінно, завжди дисциплінований, на робочому місці підтримує чистоту, ввічливий, постійно підвищує свій професійний рівень та майстерність (а.с.84). У відповідності до характеристик наданих на [PERSON] , [INFO] , остання проживає по [ADDRESS] разом зі своїми батьками, зі слів сусідів [PERSON] зарекомендувала себе врівноваженою, спокійною, доброзичливою, з сусідами підтримує дружні стосунки, веде здоровий спосіб життя, спиртними напоями не зловживає (а.с.182) та характеристики з місця роботи, відповідно до якої остання працює помічником вихователя Новоукраїнського КДНЗ №5 «Берізка», має високі показники по дотриманню санітарно-гігієнічних вимог в групі, старанна, працелюбна, системно виконує свої професійні обов`язки, турботливо відноситься до дітей, добросовісно допомагає вихователям в здійсненні освітньо-виховного процесу, тактовна та ввічлива в ставленні до колег, дітей та їх батьків (а.с.91). Характеристики надані на кожного з батьків, є позитивними. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] , останній працюючи в ТОВ «Сільпо-Фуд» отримав заробітну плату в період з серпня 2018 року по січень 2019 року в розмірі 84928,45 грн. (а.с.187). Згідно довідки про доходи [PERSON] , яка працює помічником вихователя ДНЗ №5 «Берізка» в період з січня 2018 року по грудень 2018 року отримала заробітну плату в розмірі 49446,13 грн. (а.с.216). За даними довідки Новоукраїнської ЗОШ І-ІІІ ступенів №6 від 09.01.2019 року за №01-25/4 [PERSON] , 2008 року народження навчається у 5 А класі Новоукраїнської ЗОШ І-ІІІ ступенів №6, після того як батьки хлопчика розлучилися, він проживає з татом, але мама [PERSON] активно бере участь у навчанні та вихованні [PERSON] , цікавиться його успіхами в школі, відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок із класним керівником, часто син перебуває і в мами (а.с.180). Згідно результатами проведеної оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 25.01.2019 року встановлено, що кожен з батьків здатен забезпечувати та задовольняти потреби дітей, під час проведення бесіди із [PERSON] помічені ознаки психологічної травми, дитина дяжко переживає розлучення батьків та розпад сім`ї, емоційно-нестабільний, є ознаки високого рівня тривожності, прояви аутоагресії, нервує під час розмови про матір, з`являються прояви початкової стадії логоневрозу (а.с.222). Судом також встановлено, що згідно аналізу проведеної роботи з малолітнім [PERSON] психологом протягом лютого 2019 року було проведено ряд психодіагностичних методик з метою вивчення психоемоційного стану малолінього, в результаті проведеної роботи подолано прояви логоневрозу, знижено рівень тривожності дитини, але ставлення до матері залишилося негативним. Це є наслідком того, що батьки не йдуть на примирення або, хоча б на мінімалізацію конфліктних відносин. Батькам було повідомлено, що їх міжособистісний конфлікт є психотравмуючим фактором для хлопчика (а.с.221). Відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 28 серпня 2019 року виконавчий комітет Новоукраїнської міської ради як орган опіки та піклування надав висновок про те, що за доцільним вважає встановити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , оскільки хлопчик виявляє прихильність до батька та категорично бажає проживати з ним, з матір`ю малолітній спілкуватися не бажає, уникає з нею контакту (а.с.211). За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Таким чином, з досягненням 10-річного віку у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і злагоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком та зрілістю. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган в порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Аналогічних висновків висловила Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 17.10.2018 року по справі № 402/428/16-ц. Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації неможна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Тим більш, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Виходячи з вищевикладеного, обсяг та повнота наданих сторонами доказів та їх оцінка не давала суду можливості прийняти обґрунтоване рішення, оскільки соціальний стан батьків та їх відношення з дитиною однакові, матір та батько належним чином виконують свої батьківські обов`язки, виявляють любов і піклування про дитину однаково, та, відповідно, обставини справи не дають підстави надавати в цьому переваги будь-кому із батьків без врахування думки самої дитини. В судовому засіданні була з`ясована думка дитини, на день розгляду справи якій виповнилося повних 10 років. Малолітній [PERSON] , назвав своє прізвище ім`я та по батькові, повідомив в якій школі та в якому класі він навчається, повно та правильно розумів значення всіх питань, які йому були задані, на запитання відповідав чітко, що свідчить про повне розуміння дитиною характеру тих відносин, що склалися між ним та його батьками. Так, малолітній [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що категорично бажає надалі проживати з батьком, йому також подобається проживати разом з дідом та бабою. Крім того в судовому засідані свідки [PERSON] , [PERSON] також підтвердили бажання хлопчика проживати з батьком та про те, що матері необхідно налагодити стосунки зі своїм сином. Судом встановлено, що малолітній бажає проживати зі своїм батьком, він ходить до школи, відвідує гуртки, проводить дозвілля з батьком. Батько хлопчика працює водієм вахтовим методом: два тижні вдома, два тижні на роботі. З матір`ю проживати [PERSON] не хоче, що може стати психологічною травмою для дитини, в разі відібрання дитини від батька, що також підтвердила свідок психолог [PERSON] в судовому засіданні. Судом встановлено, що після розлучення сторін, дитина проживала з батьком, потім пртягом деякого час з матір`ю, тоді все таки повернулася до батька. Психологом [PERSON] , яка тривалий час зустрічалася з дитиною, досліджувала дитину, проведено психологічне обстеження дитини щодо встановлення емоційного контакту до одного з батьків, яким встановлено, що дитина бажає проживати та емоційно прихильний до батька, але спілкування з матір`ю для нормального психологічного розвитку дитини повинно бути налагодженим в житті дитини. При винесенні рішення, суд також враховує, прихильність малолітнього до його баби та діда, [PERSON] та [PERSON] , які у відсутності батька дитини, в разі перебування його на роботі, доглядають за хлопчиком, повністю забезпечують його харчуванням і всим необхідним, піклуються про нього. Посилання позивача та представника позивача на те, що [PERSON] хворіє, і йому необхідне раціональне харчування, через що йому необхідно проживати з матір`ю до уваги суду не приймається, оскільки за раціоном харчуванням батько теж слідкує, а у разі його відсутності повністю піклуються про хлопчика баба з дідом, до яких дуже прихильний хлопчик. Посилання позивача та представника позивача як на доказ флеш- картку (а.с.96), на якій записані копії звукозапису розмов по телефону малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] суд визнає неналежним та недопустимим доказом, оскільки електронні докази повинні подаватись суду в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом. При цьому учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу, про що зазначено в ст. 100 ЦПК України. Вказана флеш-карта жодним чином не ідентифікована, звукозаписи розмов, які на ній розміщено, не мають вихідних даних, на який носій інформації в оригіналі були зроблені та не засвідчені електронним цифровим підписом учасника справи, крім того не містять інформацію щодо предмета доказування. Суд також вважає, що суттєве значення має ставлення батьків до дитини та дитини до своїх батьків, характеристика середовища, в якому існує дитина, проживаючи з одним з батьків. Те, що дитина не бажає спілкуватися зі своєю матір`ю, є результатом конфлікту між сторонами. При цьому, фактів нехтування сторонами своїми батьківськими обов`язками судом також не встановлено. Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). Вирішуючи заявлений позов, суд також враховує практику Європейського суду з приводу виниклих між сторонами правовідносин. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція). Вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Суд зазначає про те, що у даній справі батько має належні житлово-побутові умови для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку, має стабільний дохід, вищий ніж у матері хлопчика, має можливість утримувати дитину матеріально, позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання. Дитина бажає також проживати разом з бабою та дідом, які є батьками відповідача, він відчуває себе комфортно з ними. Однак суд також вважає, що спілкування дитини з матір`ю є необхідним для нормального психологічного розвитку дитини, всі повинні сприяти налагодженню стосунків між дитиною та матір`ю, яка повинна обов`язково брати участь в житті дитини. З огляду на викладене, враховуючи думку дитини, психолога, прихильність дитини до батька, баби та діда, висновок служби у справах дітей від 09.09.2019 року, можливий психологічно-травматичний стрес дитини в разі проживання її на сьогоднішній день з матір`ю, неналагоджені відносини сина з матір`ю, те, що батько створює належні умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання та виховання сина, у зв`язку із чим, суд приходить до переконання про те, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання дитини з батьком, а не з матір`ю, і що таке відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам його проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. У зв`язку з чим у задоволенні позову [PERSON] про часткове скасування рішення Виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради від 27.03.2019 року за №75 в частині встановлення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком [PERSON] та встановлення місця проживання малолітнього сина [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] слід відмовити. При цьому, судом також відзначається, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, беручи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, більш того, мати [PERSON] у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участь у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування чи за рішенням суду, батько не повинен створювати перешкоди у спілкуванні з матір`ю, а навпаки допомогти матері налагодити відносини зі своїм сином. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed