Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини [PERSON], [INFO] за кордон. Позовні вимоги мотивовані наступним. У період по 2010 рік позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON], від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сини залишилися проживати разом з позивачем. Позивач посилається на те, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але місце проживання відповідача їй невідоме, оскільки с. Безіменне Новоазовського району знаходиться під контролем ДНР, на телефонні дзвінки останній не відповідає. Раніше не одноразово просила відповідача надати дозвіл на виїзд сина за кордон, але [PERSON] ухилявся від нотаріального посвідчення дозволу. Ціллю поїздок є оздоровлення дитини, культурного розвитку, вивчення іноземних мов, духовного розвитку. У Російській Федерації проживають родичі, до яких регулярно їздять в гості. У зв'язку з тим, що у Донецькій області проводиться антитерористична операція, може виникнути ситуація при якій необхідно бути виїхати за межі України для врятування життя та здоров'я дитини, до стабілізації ситуації, але відсутність дозволу на виїзд за кордон позбавляє можливості виїхати, тому звернулась до суду. Надалі позовні вимоги уточнила, просила надати дозвіл на виїзд дитини до Російської Федерації та виготовлення проїзного документа, строком на 3 роки. В судове засідання позивач та представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що знаходиться на окупованій території, тому не має можливості виїхати до м. Маріуполя, для участі у розгляді справи, тому просить розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Служби у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, просив розглядати справу у їх відсутність, просить при винесенні рішення врахувати права та законні інтереси дитини. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2007 року. Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 26.07.2010 року шлюб між [PERSON], 1983 року народження та [PERSON], 1985 року народження, зареєстрований 28 липня 2007 року Відділом РАЦС Новоазовського РУЮ розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Новоазовського районного управління юстиції Донецької області 11.03.2008 року, де батьками дитині зазначено [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки виданої Комунальним закладом «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №67 Маріупольської міської ради Донецької області» 29.04.2015 №01/275, [PERSON],[INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], навчається у першому класі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №67 м. Маріуполя Донецької області з 01.09.2014 року, батько [PERSON] в школі не з'являвся, участі у вихованні та навчанні дитини не приймав та не цікавився. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають грунтуватись на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності оди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що сторони на даний час не перебувають у шлюбі, відповідач не заперечує проти позову. При цьому суд приймає до уваги, що Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради не заперечує проти задоволення позовних вимог. Виходячи з того, що у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, але дітей позивач планує вивозити для оздоровлення дитини, культурного розвитку, вивчення іноземних мов, духовного розвитку та у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції. Суд беручи до уваги той факт, що при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування, приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] за кордон без дозволу батька [PERSON] до Російської Федерації строком на три роки з дати набрання судовим рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved