Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

АТ КБ „ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості на загальну суму 15210 гривень 32 копійки. Свої вимоги обґрунтували тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 23.01.2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ „ПриватБанк", відповідачу [PERSON] 23.01.2015 року було надано кредит на суму 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та позивачем договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п 1.1.7.11 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ „ПриватБанк" свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг відповідач зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов і правил надання банківських послуг відповідач зобов`язувався у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу позивача виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди позивачу. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів він зобов`язаний сплатити позивачу штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості. Відповідач свої зобов`язання згідно умов договору у повному обсязі не виконав, не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, внаслідок чого станом на 18.03.2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 15210 гривень 32 копійки, з них: заборгованість за тілом кредиту - 4878 гривень 32 копійки, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 2857 гривень 64 копійки, пеня за прострочене зобов`язання - 5573 гривень 87 копійок, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 700 гривень, штраф - 500 гривень (фіксована частина), штраф - 700 гривень 49 копійок (процентна складова). Посилаючись на зазначені обставини, АТ КБ „ПриватБанк" просило стягнути в його користь з відповідача [PERSON] 15210 гривень 32 копійки кредитної заборгованості та судові витрати по справі. Представник позивача - АТ КБ „ПриватБанк" Бурець Н.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просила стягнути в користь АТ КБ „ПриватБанк" з відповідача [PERSON] 15210 гривень 32 копійки кредитної заборгованості та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав, проти їх задоволення заперечує. Стверджує, що договору б/н від 23.01.2015 року з ПАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ „ПриватБанк", він не укладав, кредитної картки з встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок не отримував, а тому позовні вимоги позивача вважає безпідставними та в їх задоволенні просив відмовити у повному обсязі. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. За кредитним договором банк зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Із матеріалів справи вбачається, що 23.01.2015 року між ПАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ „ПриватБанк", та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження укладення кредитного договору позивач - АТ КБ „ПриватБанк" надав підписану сторонами анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у „ПриватБанку" від 23.01.2015 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором, витяг з тарифів обслуговування кредитних карток та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, позивач надав суду розрахунок заборгованості за кредитом, який складається із заборгованості за тілом кредиту - 4878 гривень 32 копійки, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2857 гривень 64 копійки, пені за прострочене зобов`язання - 5573 гривень 87 копійок, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 700 гривень, штрафу - 500 гривень (фіксована частина), штрафу - 700 гривень 49 копійок (процентна складова). Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв?язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1-2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім розрахунків кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву-анкету та витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, тарифи банку як невід?ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів та неустойки (пені, штрафів), зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і такому порядку їх нарахування. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, остання не містить суми виданого кредиту, будь-яких даних щодо виду та строку дії кредитної картки, а також інформації про розмір відсотків і пені та порядок їх нарахування. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише прізвище, адресу, особисті дані позичальника та згоду з тим, що заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг і тарифами, Правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. У матеріалах справи містяться витяги з Умов і Правил надання банківських послуг та тарифів обслуговування кредитних карт „Універсальна", які позичальником підписані не були. Крім того, у анкеті-заяві позичальника від 23.01.2015 року не вказаний кредитний ліміт взагалі, натомість, у позовній заяві вказано, що, підписавши заяву № б/н від 23.01.2015 року, відповідач отримав кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач, пред?являючи вимоги про погашення кредиту, просив, в тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та простроченого тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Суд вважає, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ „Приватбанк" в період з часу виникнення спірних правовідносин (23.01.2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту надані позивачем витяг з тарифів та витяг з Умов і Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не доведено у повному обсязі обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, як того вимагає ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 23.01.2015 року та виписок за картковим рахунком, які досліджувались в судовому засіданні, відповідач [PERSON] користувався кредитною карткою, здійснював банківські операції щодо зняття-поповнення грошових коштів. Дослідженим в судовому засіданні фотознімком відповідача, як клієнта банку, з кредитною карткою в момент оформлення банківського продукту спростовуються заперечення [PERSON] в тій частині, що він не отримував у позивача кредитної картки, а отже не мав можливості нею користуватися. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ „ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов?язку визначений моментом пред?явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов?язання боржника виконати обов?язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. А тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості в розмірі тіла кредиту на суму 4878 гривень 32 копійки. Отже, враховуючи часткове виконання умов договору, несвоєчасність погашення боргу, правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача використане ним тіло кредиту в розмірі 4878 гривень 32 копійки. Заборгованість за простроченим тілом кредиту виникає у разі невчасної плати за користування кредитом, яка передбачена Умовами і Правилами надання банківських послуг в „ПриватБанку" та тарифами банку, не є сама по собі складовою тіла кредиту, а являє собою фактично штрафну санкцію, що застосовується у разі неповернення банку кредиту у термін, передбачений договором, а тому позовні вимоги АТ КБ „ПриватБанк" в цій частині до задоволення не підлягають. Через відсутність передбаченого обов?язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 23.01.2015 року та оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в „ПриватБанку", що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, нарахованої пені та штрафів до задоволення не підлягають. Виходячи з вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки АТ КБ „ПриватБанк" взяті на себе зобов`язання по укладеному договору від 23.01.2015 року виконало у повному обсязі, а відповідачем [PERSON] порушено умови вказаного договору, фактично отримані та використані ним кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті слід стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ „ПриватБанк" кредитну заборгованість в розмірі тіла кредиту на суму 4878 гривень 32 копійки. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь АТ КБ „ПриватБанк" 616 гривень 11 копійок (4878.32х1921/15210.32=616.11) судового збору, пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

Outcome: partial