Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

25.10.2017 року позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про зміну розміру аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 09.07.2012 року і до повноліття дитини. Крім того, рішенням суду було позбавлено відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] Позивач зазначає, що малолітня донька є дитиною-інвалідом та постійно потребує повноцінного фізичного, розумового,духовного, морального і соціального розвитку. На теперішній час, стан здоровя дитини змінився та матеріальне становище позивача погіршилося. Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання доньки, є велика заборгованість по сплаті аліментів. Оскільки відповідач також має обовязок утримувати спільну дитини, позивач вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою та просити суд змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2012 року на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, з 1/3 частки з усіх видів заробітку платника щомісячно на аліменти у твердій грошовій сумі у повному розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених в позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. У судові засідання, призначені на 11.12.2017 року та на 22.01.2018 року відповідач у справі не зявився, суд вважає відповідача повідомленим належним чином про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надавав. У судове засідання представник третьої особи - Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не зявився, про час, дату та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Його неявка не перешкоджає розгляду даної заяви. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України\~визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у\~ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~: - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог\~Конституції\~та законів України, забезпечувати повний, всебічний та обєктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги заяву позивача та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України\~приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді від 13 листопада 2017 року було відкрито провадження у справі (а.с. 26). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Даний шлюб було розірвано, що підтверджується заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/2862/13-ц від 12.06.2013 року (а.с. 17-18). Вказане рішення суду набрало законної сили 25.06.2013 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 16.04.2008 року народилася [PERSON], батьками якої є: матір [PERSON] та батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, повторно виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 30, серії І-ЖС № 194076, що міститься в матеріалах справи (а.с. 9). Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/10240/14- ц від 01.04.2014 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] (а.с. 11-13). Вказане рішення суду набрало законної сили 14.04.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 09.07.2012 року і до повноліття дитини (а.с. 14-16). Вказане рішення суду набрало законної сили 31.07.2012 року. На підставі ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України також передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ст. 182 СК України,\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2). Частиною 1\~ст. 184 СК України встановлено,\~що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" (зі змінами) встановлено, що до переліку грошових доходів громадян, одержаних ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, які підлягають індексації, відноситься і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі (ст. 2). Також, у ст. 9 цього Закону визначається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. З роз'яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно\~\~з п.п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і\~\~ адміністративних заходів. Відповідно до ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища чи погіршенням стану здоровя отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки. Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року, винесеній за результатами розгляду справи №6-143цс13 за заявою про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на теперішній час офіційно не працевлаштований, має нерегулярний та мінливий дохід, тому суд приходить про доцільність зміни способу стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року складає 1860 гривень. В ході судового розгляду встановлено факт необхідності збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача, оскільки отримання аліментів від [PERSON] у розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не відповідає вимогам частини другої статті 182 СК України, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки в частці від доходу. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] суд виходить з наступного. Так, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що за своїм матеріальним становищем або за станом здоров'я останній не здатен сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі, встановленому законодавством. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи стан здоровя дитини, інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне змінити\~ спосіб стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], які стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2012 року та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1862 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", визначені в порядку\~ст.192 СК України\~аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалене рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням чого, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмір 640 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved