Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

11 вересня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виділ частки із спільного майна в натурі. Вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Нововолинського міського суду від 30 листопада 2011 року його позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено та стягнено з останньої в його користь 109621,05 грн. боргу за договором позики, 2466,47 грн. річних, 1120 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 18 січня 2012 року йому був виданий виконавчий лист за вищевказаним рішенням, а 25 січня 2012 року відкрито виконавче провадження. 21 грудня 2012 року постановою заступника начальника ВДВС Нововолинського МУЮ було закрито виконавче провадження із-за смерті боржника. За його заявою, вищевказану постанову 23 липня 2013 року було скасовано, а дії державного виконавця визнано неправомірними. [PERSON], будучи чоловіком [PERSON] оскаржив цю постанову і 30 грудня 2013 року виконавче провадження було закінчено, оскільки не було встановлено правонаступників. Вважає, що рішення суду не було виконане належним чином, попри те, що у задоволенні подання ВДВС про зміну сторони виконавчого провадження судом було відмовлено. Зазначає, що подружжям [PERSON] під час спільного сумісного проживання було придбано квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру про право власності на нерухоме майно. Придбана квартира в рівних частках належить відповідачу [PERSON] та його покійній дружині [PERSON], а тому ним було подано до суду позов про визначення частки боржника, а відповідачем зустрічний позов про визнання за ним права власності на всю квартиру. В задоволенні обох позовів судом було відмовлено. Оскільки, він вчиняв всі можливі дії для повернення своїх коштів, а відповідач заперечує факт прийняття ним спадщини після смерті боржника [PERSON], не повідомив про смерть останньої та відкриття спадщини, тому вважає, що строків звернення до суду із вищевказаним позовом він не пропустив і просить постановити рішення про виділ частки в натурі, що належить померлій [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, з підстав наведених у ньому. Зазначив, що про смерть [PERSON] він дізнався більше року тому. Коли оскаржував постанову про закриття виконавчого провадження у зв'язку із смертю боржника йому вже було відомо про смерть останньої. Не пригадує щоб звертався до відповідача з письмовими заявами про повернення боргу. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Заперечення обґрунтовує тим, що знає [PERSON] вже давно, його покійна дружина неодноразово зверталася до міліції стосовно того, що останній їй погрожував. Йому відомо лише те, що між позивачем та [PERSON] були якісь фінансові відносини і дружина йому казала, що під приводом тиску зі сторони [PERSON] написала розписку, грошових коштів від позивача фактично не отримувала, суми боргу зазначеного у розписці вона йому не повідомляла. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що дружина позивача [PERSON] померла [INFO] року, у зв'язку з чим виконавче провадження про стягнення з неї боргу в користь позивача було закрито. Рішенням Нововолинського міського суду від 17 червня 2013 року було відмовлено [PERSON] у визнанні частки власності боржника у спільному майні подружжя та про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, а відтак [PERSON] є неналежним відповідачем. Крім того, позивач не надав суду жодного доказу про можливість виділу в натурі частки в квартирі за адресою: [ADDRESS] м. Нововолинська. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази справи в їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Нововолинського міського суду від 30 листопада 2011 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 109621,05 грн., 2466,47 грн. процентів річних за прострочку виконання цього договору (а.с.5-6). На підставі вищевказаного рішення, позивачу [PERSON] 18 січня 2012 року був виданий виконавчий лист про стягнення сум боргу з боржника [PERSON] (а.с.7). Згідно копії постанови про скасування процесуального документу від 23 липня 2013 року (а.с.11), начальник ВДВС Нововолинського МУЮ Калюжний С.В. на підставі постанови про результати перевірки виконавчого провадження від 23 липня 2013 року визнав дії державного виконавця, щодо закінчення вказаного виконавчого провадження такими, що не відповідають ЗУ "Про виконавче провадження", а тому постанову про закінчення виконавчого провадження від 21 грудня 2012 року державного виконавця Гальчика С.М. скасовано (а.с.9). Постановою заступника начальника ВДВС Нововолинського МУЮ Гальчика С.М. виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/0312/926/11 виданого 18 січня 2012 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] боргу за договором позики, судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, всього в сумі 113328,40 грн. відновлено (а.с.13). Ухвалою Нововолинського міського суду від 20 грудня 2013 року судом було відмовлено у задоволенні подання ВДВС Нововолинського МУЮ про заміну сторони виконавчого провадження - боржника [PERSON] її правонаступником у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа Нововолинського міського суду №2/0312/926/11 (а.с.28-29). Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18 лютого 2014 року апеляційну скаргу стягувача [PERSON] відхилено, а ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2013 року залишено без змін (а.с.31). Як вбачається з копії довідки про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" від 13 вересня 2007 року (а.с.39), копії договору купівлі-продажу квартири від 06 вересня 2007 року посвідченого державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Волинської області Завішою Л.Я. (а.с.67) квартира [ADDRESS] на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу належить [PERSON], що також підтверджується копією технічного паспорту на квартиру від 13 вересня 2007 року (а.с.40-41) та копією будинкової книги (а.с.42-44). Згідно копії свідоцтва про одруження (а.с.45) відповідач [PERSON] 30 жовтня 1998 року одружився з [PERSON], що померла [INFO] року(а.с.46). Згідно копії заяви (а.с.74) [PERSON] 06 вересня 2007 року дала згоду на придбання [PERSON] спірного житла. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 23 вересня 2014 року спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину за [PERSON] у спадковому реєстрі відсутні (а.с.51). До заперечень позовних вимог відповідачем в частині, що спірна квартира придбана ним за особисті кошти суд відноситься критично. За твердженням відповідача ним 16 жовтня 1997 року була продана квартира у м. Адигеї Російської Федерації згідно договору купівлі-продажу (а.с.34), за виручені кошти від продажу якої він придбав в кінці грудня 1997 року квартиру у м. Нововолинську, тобто до укладення шлюбу з [PERSON] (30 жовтня 1998 року), після продажу якої в червні 2007 року (а.с.35-36) він придбав спірну квартиру. Такі твердження відповідача не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з договору купівлі-продажу (а.с.34) останній був не єдиним продавцем квартири, відповідачем не надано жодних доказів, що саме ці кошти після продажу чергової квартири були витрачені на придбання спірної квартири та ін., тобто не надано доказів того, що спірна квартира є його особистою приватною власністю (ст.57 СК України). У судовому засіданні на підставі досліджених доказів встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], тому відповідно до ст.ст.60-63 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розмір часток вищевказаної квартири, що належать [PERSON] та [PERSON] є рівними, тобто, кожному належить по 1/2 частині квартири. [PERSON] не прийняв спадщини після смерті його дружини [PERSON], яка померла [INFO] року, тому не являється її правонаступником, в тому числі по боргових зобов'язаннях перед [PERSON] Згідно ст.371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому ст.366 цього кодексу. Відповідно до ст.366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків власника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Відповідно до ст.11, ст.60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.183, ст.364, ст.367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п.6, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок" виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Згідно із ст.152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Позивачем заявлена вимога про виділ в натурі частки квартири належної померлій [PERSON], оскільки для вирішення даної вимоги необхідні спеціальні знання, якими суд не володіє, вирішення останньої можливе лише шляхом призначення експертизи з метою з'ясування можливості такого виділу та у разі його можливості із зазначенням у висновку експерта, які приміщення (літери) припадають на частку, які переобладнання необхідно для цього здійснити та ін. Крім того, для виділу частки квартири необхідне також її переобладнання та перепланування. Вказані роботи проводяться при наявності на це дозволу органу місцевого самоврядування. Проте на момент вирішення спору у суді належним чином оформлених клопотань про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи позивачем не заявлялось та відповідний дозвіл на здійснення перебудови та перепланування квартири відсутній, у зв'язку з чим у суду немає підстав для задоволення позову про виділ в натурі частки квартири належної померлій [PERSON] Крім того, вимоги позивача [PERSON] були предметом розгляду справи в Нововолинському міському суді та апеляційному суді Волинської області. Так, рішенням Нововолинського міського суду від 17 червня 2013 року у позові [PERSON] до [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником та визначення частки власності боржника [PERSON] у спільному майні подружжя на житлову квартиру [ADDRESS] в сел.. Жовтневе м. Нововолинська Волинської області та у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю на вищевказану житлову квартиру було відмовлено (а.с.16-17). Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 23 липня 2013 року вищевказане рішення в частині позовних вимог [PERSON] було скасовано, оскільки він в апеляційній інстанції подав заяву про залишення позову без розгляду (а.с.50). Зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд відповідно до ст.88 ЦПК України залишає за позивачем сплачений ним при подачі позову судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с.1).

Outcome: dismissed