Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

10 лютого 2015 року позивач звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20 грудня 2010 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем був укладений договір № 1000005 про встановлення кредитного ліміту на банківську платіжну картку "VIP", згідно якого Банк зобов'язувався видати кредит у сумі 20000,00 грн. на строк до 11.12.2011, а відповідач зобов'язувався повернути банку кредит у повному обсязі та в термін, передбачений договором. Позивач виконав свої зобов'язання за договором надавши відповідачу кредитні кошти, натомість позивач свої зобов'язання за договором не виконує, у зв'язку із чим станом на 25 грудня 2014 року за ним утворилась заборгованість на суму - 62264,33 грн., яка складається з наступного: 19998,13 грн. - неповернута сума кредиту; 20764,74 грн. - прострочені відсотки; 21501,46 грн. - сума пені. У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути із відповідача всю суму заборгованості за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник в ході судового розгляду справи проти заявлених позовних вимог заперечували та просили суду в задоволенні позову відмовити, у зв'язку із пропуском відповідачем строків звернення до суду з позовом. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, мотивуючи рішення, зазначає про наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1054 за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи судом встановлено, що 20 грудня 2010 року між позивачем - ПАТ «Кредобанк» та відповідачем - [PERSON] було укладено договір № 1000005 про встановлення кредитного ліміту на банківську платіжну картку "VIP" (далі - кредитний договір). (а.с.10) За умовами укладеного між сторонами кредитного договору (п.1.1) ПАТ «Кредобанк» зобов'язувався встановити [PERSON] кредитний ліміт на банківську платіжну картку [NUMBER] і надавати грошові кошти (кредит) в межах кредитного ліміту для здійснення операцій з використанням платіжної картки, у розмірі та на умовах, обумовлених цим Договором, а [PERSON] зобов'язувався повернути кредит і сплатити проценти. Кредитний ліміт встановлювався банком у розмірі 20000 грн. на платіжну картку, яка видана на підставі Договору банківського рахунку (карткові рахунки) [NUMBER] від 3 вересня 2010 року (Договір банківського рахунку) строком до 11 грудня 2011 року. Також, згідно умов встановлених сторонами у кредитному договорі було визначено розмір та порядок сплати процентів, які [PERSON] мав сплачувати за користування кредитом. Зокрема, згідно п.п. 3.1., 3.4. умов кредитного договору за користування кредитом відповідач мав сплачувати банку проценти у розмірі 28 % річних, в межах кредитного ліміту щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти. Крім того, згідно п.п. 3.5., 6.1. умов кредитного договору у випадку неповернення відповідачем кредиту в термін, визначений п. 2.1. Договору, на вимогу банку він мав сплатити пеню, в розмірі подвійної процентної ставки, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення. Отже, умовами кредитного договору укладеного між сторонами було визначено: суму кредиту - 20000 грн.; строк повернення кредиту - до 11 грудня 2011 року; розмір та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами - щомісячними платежами у розмірі 28 % річних; штрафні санкції за порушення термінів виконання боргових зобов'язань - в розмірі подвійної процентної ставки. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом та сторонами не оспорюється позивач 21.12.2010 надав відповідачу визначену у договорі суму кредиту в розмірі 20000 грн., а позивач повністю не виконав взяті на себе зобов'язання за договором щодо повернення кредиту та сплатити процентів, у зв'язку із чим, згідно з розрахунком позивача за ним утворилась заборгованість на суму - 62264,33 грн., яка складається з наступного: 19998,13 грн. - неповернута сума кредиту; 20764,74 грн. - прострочені відсотки; 21501,46 грн. - сума пені. (а.с.7-8) Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості суд виходить із наступного. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Вважаючи, що відповідач порушив умови договору ПАТ «Кредобанк» 10 лютого 2015 року звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить відповідна відмітка на поштовому відправленні (а.с.26). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ч. 1 ст. 257 ЦК України) Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Разом із тим, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Як вбачається з п. 6.2. кредитного договору сторони домовились, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені), прирівнюються до строку позовної давності встановленої законом для основної вимоги за цим договором. З огляду на вказані положення закону та умов укладеного між сторонами договору суд дійшов висновку, що перебіг строку позовної давності за вимогами позивача про стягнення суми наданого кредиту та нарахованої неустойки починається зі спливом останнього дня строку виконання (повернення кредиту), тобто з 12 грудня 2011 року та складає три роки. Водночас, трирічний строк позовної давності щодо процентів за користування кредитом слід відраховувати після несплати відповідачем кожного чергового платежу, оскільки згідно п.п.3.4. умов договору такі платежі мали бути здійсненні ним щомісячно. (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Як вбачається з виписки по рахунку єдиний платіж в рахунок погашення процентів за кредитним договором відповідач здійснив 21 квітня 2014 року, сплативши проценти за період з 20 грудня 2010 року (дати отримання кредитних коштів від банку) по 21 квітня 2011 року (а.с.41) Отже, з огляду на положення п.п.3.4. умов договору позивач повинен був дізнатися про порушення свого права щодо несплати відповідачем суми процентів вже з 1 червня 2011 року. Натомість перебіг позовної давності по спірним відносинам, щодо стягнення суми кредиту та пені розпочався з 12 грудня 2011 року. З огляду на зазначене, трирічний строк позовної давності для захисту прав позивача сплинув 12 грудня 2014 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 10 лютого 2015 року. За таких обставин, з врахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити у зв'язку із пропуском ним строку звернення до суду. Слід також зазначити, що суд, ухвалюючи рішення не бере до уваги доводи, на які посилається позивач обґрунтовуючи своєчасність звернення до суду, оскільки вважає їх помилковими. Зокрема позивач посилається на п. 7.3. укладеного кредитного договору, згідно з яким у випадку якщо за 10 днів до закінчення строку дії кредитного ліміту, визначеного п. 2.1. цього Договору, Клієнт не звернувся до Банку із заявою про закриття кредитного ліміту, строк дії кредитного ліміту продовжує свою дію на строк на який був укладений. Також позивач вказує на п. 7.2. договору, відповідно до якого, якщо жодна із сторін до закінчення строку дії Договору не вимагатиме його припинення, Договір вважатиметься пролонгованим на строк дії цього Договору. Таким чином, оскільки позичальник [PERSON] не звертався до ПАТ «Кредобанк» із заявою про припинення дії вищевказаного кредитного договору або заявою про закриття кредитного ліміту, позивач вважає, що договір № 1000005 про встановлення кредитного ліміту на БПК "VIP" від 20 грудня 2010 року після 20 грудня 2011 року був автоматично автопролонгований, оскільки жодна із сторін не вимагала його припинення. З наведеними доводами суд погодитись не може, оскільки у правовідносинах, що склалися між сторонами строк позовної давності, з огляду на вже наведені положення ч. 5 ст. 261 ЦК України, слід відраховувати з настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором, а не строком дії договору чи кредитного ліміту. Суд дійшов висновку, що такою датою виконання відповідачем обов'язку по поверненню суми виданого кредиту та неустойки за договором визначено саме 11 грудня 2014 року. (п.2.1 кредитного договору) Про вказане зокрема свідчить копія меморіального ордеру [NUMBER] від 26 грудня 2011 року та виписка по рахунку відповідача (а.с.25,41), згідно яких 26 грудня 2011 року банком було здійснено перенесення простроченого овердрафту [PERSON] на рахунок кредитної заборгованості. Тим самим позивач засвідчив факт порушення своїх прав. Крім того, як вбачається з копії договору застави майнових прав від 20 грудня 2010 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] для забезпечення виконання зобов'язань останнього за кредитним договором № 1000005 від 20 грудня 2010 року, строк повернення [PERSON] кредиту було також визначено виключно до 11 грудня 2011 року, що свідчить про визначення сторонами чіткої дати виконання зобов'язання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed