Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , зареєстрований 23 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1074, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 23 жовтня 2015 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Створити міцну сім`ю з відповідачем вони не змогли, у них часто виникали сварки та різні непорозуміння, які призвели до того, що вони стали чужими людьми. Їй відомо, що відповідач має іншу жінку, яка на момент подачі позову вагітна. З березня 2019 року між ними припинилися подружні відносини, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Спір майнового характеру між ними відсутній. Діти проживають разом із матір`ю та перебувають на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей їй не надає, від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється. [PERSON] має нормальний стан здоров`я, працює, отримує фінансовий дохід, який повністю витрачає на свої потреби, тому він має можливість надавати дітям матеріальну допомогу на їх утримання. Їй відомо, що відповідач аліменти нікому не платить, стягнення за виконавчими документами з нього не проводяться, інших дітей чи непрацездатних батьків він немає. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов у частині вимог про розірвання шлюбу визнав повністю, проти стягнення з нього аліментів на двох дочок не заперечував, але не в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину. Подав до суду відзив на позов, у якому зазначав, що позивач свідомо вводить суд в оману щодо його подружньої зради. Ненадання позивачу матеріальної допомоги частково відповідає дійсності, оскільки матеріальну допомогу він надає матері позивача, яка проживає за тією ж адресою, що й позивач та їхні діти, обґрунтовуючи це тим, що у нього є сумніви щодо раціонального використання позивачем коштів в інтересах дітей. Зважаючи на його фінансовий стан, він не в змозі сплачувати аліменти на дітей в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, просив стягувати з нього на користь позивача аліменти на двох дітей в розмірі ⅓ частки його заробітку (доходу). З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 23 жовтня 2015 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1074. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Суд встановив, що з березня 2019 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Двоє малолітніх дочок сторін [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. Відповідно до положень ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначено, що прожитковий мінімум у 2020 році на місяць на одну дитину становить: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1779 грн., з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня - 1921 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн. Із наданої суду довідки про доходи № 78 від 17 лютого 2020 року видно, що з 04 березня 2019 року відповідач [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Універсал-Спец-Монтаж", на день видачі довідки займає посаду монтажника електричних підйомників (ліфтів), його заробітна плата за період з серпня 2019 року по січень 2020 року становить 50210 грн. 25 коп., зокрема, за грудень 2019 року - 4303 грн., за січень 2020 року - 3904,25 грн. Доказів надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання двох дітей позивачу суду не надано, проти стягнення аліментів на дітей [PERSON] не заперечує, проте просить стягувати з нього на користь позивача аліменти на дітей в розмірі ⅓ частки його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем [PERSON] у даному позові заявлено вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на двох їхній дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину. Вирішуючи питання про розмір аліментів на дітей, суд враховує визначений законом мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, зокрема, його середньомісячний дохід, який за січень 2020 року становить 3904 грн. 25 коп., відсутність на утриманні [PERSON] інших осіб. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, визначений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] у частині стягнення аліментів на двох дітей підлягає задоволенню частково в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави (за вимогу про стягнення аліментів) та на користь позивача (за вимогу про розірвання шлюбу) підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 768 грн. 40 коп. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial