Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

04.09.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою: виселити відповідачку з квартири [ADDRESS], та звільнити квартиру від належного їй майна. В обґрунтування позову зазначено, що 25.11.2008 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримала від [PERSON] позику в розмірі 4620 доларів США, які зобов'язалася повернути частками до 25.11.2010 року. На забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між сторонами було укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за вказаним договором позики, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за вказаним договором. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09.02.2012 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 157480 грн. боргу за договором позики, 1578,80 грн. витрат по сплаті судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ, а всього - 159278,94 грн. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2014 року, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 25.11.2008 року, звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS]. 24.04.2014 року від імені [PERSON] на адресу [PERSON] було направлено вимогу про добровільне звільнення жилого приміщення, що є предметом іпотеки за іпотечним договором. 26.04.2014 року [PERSON] був отриманий рекомендований лист від імені [PERSON] з вимогою про виселення з квартири. Невиконання [PERSON] вимоги про виселення в добровільному порядку стало підставою для звільнення до суду з цим позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні від позову не відмовилася, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, повторно в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю не подавала, що дало підстави для заочного розгляду справи відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: На підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 25.11.2008 року, реєстр №4104, [PERSON] отримала від [PERSON] позику в розмірі 4620 доларів США, які зобов'язалася повернути частками в строк до 25.11.2009 року. (а. с. 7). Засобом забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики є договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 25.11.2008 року, реєстр №4106, за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку належну їй, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] 05.09.2001 року за р. №2652, квартиру [ADDRESS]. (а. с. 10, 11). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09.02.2012 року №2-828/11 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 157480 грн. 14 коп. боргу за договором позики з урахуванням процентів за користування позикою, трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення грошового зобов'язання та передбачених п. 4 договору позики штрафних санкцій; 1578,80 грн. витрат по сплаті судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ, а всього - 159278,94 грн. (а. с. 8, 9). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2014 року №621/262/14-ц, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 25.11.2008 року, звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS]. (а. с. 12-15). Цим же рішенням було відмовлено в задоволенні позовної заяви в частині вимоги про виселення [PERSON] з квартири, яка є предметом іпотеки, з тих підстав, що позивачем не було виконано вимогу щодо направлення відповідачці письмової вимоги про виселення. 26.04.2014 року [PERSON] одержала рекомендований лист з вимогою [PERSON] про виселення з квартири, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого листа та описом вкладення в цінний лист від 24.04.2014 року, копії яких містяться в матеріалах справи. (а. с. 16-23). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, та не підлягають доказуванню, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, ті обставини, що в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 25.11.2008 року в розмірі 157480 грн. 14 коп. звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS]. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону № 898-IV передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону № 898-IV. Позивачем надано належні письмові докази невиконання відповідачкою законної вимоги позивача про добровільне звільнення квартири, яка є предметом іпотеки протягом більше одного місяця з дня отримання цієї вимоги. За таких обставин позовна заява [PERSON] до [PERSON] про виселення є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 78 Закону України "Про виконавче провадження" виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Таким чином, відсутні підстави для зазначення у резолютивній частині рішення про звільнення квартири від майна відповідачки. З відповідачки на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, належить стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved