Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення до позовної заяви від 04.04.2018 року просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її бабусі [PERSON], яка померла [INFO] в порядку спадкування за правом представлення замість померлого батька [PERSON], який помер [INFO], та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вимоги обґрунтовані тими обставинами, що [PERSON] доводиться позивачу бабою по лінії батька [PERSON] [INFO] помер батько позивача [PERSON] [INFO] померла баба позивача [PERSON] За життя [PERSON] набула права власності на 1/2 частину домоволодіння, яка складається з житлового будинку літ. "Б" за адресою: [ADDRESS]. На час побудови будинку чинним на той час законодавством не було встановлено вимог щодо обов'язкової державної реєстрації права власності в БТІ. За таких обставин [PERSON] набула статусу власника житлового будинку з моменту завершення будівництва житлового будинку. На час смерті [PERSON] та [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані в домоволодінні по [ADDRESS]. Оскільки позивач являється спадкоємцем першої черги за законом по праву представлення, тому вона відповідно до вимог законодавства, які діяли на момент смерті [PERSON] прийняла спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. 30.09.2017 року [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на що отримала відмову з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності [PERSON] та факт державної реєстрації нерухомого майна, а також ненадання доказів підтвердження проживання із [PERSON] за однією адресою на час відкриття спадщини. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки судне відомі. Представник відповідача Херсонської міської ради подала заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що позивачем не доведено факт належності будинку [PERSON] та не доведено факт прийняття спадщини у визначені законом строки, в зв'язку з чим просила в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та онукою [PERSON] Відповідно до свідоцтв про смерть [PERSON] помер [INFO], а [PERSON] померла [INFO]. За життя бабусі позивача [PERSON] належала 1/2 частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що підтверджено матеріалами справи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вищезазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила. Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець померла у 1998 році, спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього. Відповідно до ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини [PERSON] (спадкоємець за законом) із заявою до нотаріальної контори не звернулася, проте вона прийняла спадщину на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS], оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду вказані обставини. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачу в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу спадкове майно та неприйняття спадщини у встановлений для цього строк, про що 30.09.2017 нотаріусом було винесено відповідну постанову. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 року, "Новоселецький проти України" від 11.03. 2003 року, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року). На підставі викладеного, суд вважає доведеним, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину, а отже має право на спадкування і визнання за нею права власності на спадкове майно, що в свою чергу не порушить права інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved