Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

15 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. 12 жовтня 2012 року їх шлюб розірвано. Фактично шлюбні відносини ними припинено одразу після народження доньки, проживають окремо, дитина проживає з позивачем. Відповідач взагалі не цікавиться життям дитини, не бачився з донькою з власної ініціативи, не надає матеріальної допомоги на її утримання, хоча аліменти з нього стягнуто. Взагалі навіть не визнав її своєю донькою та звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства. Дитина не знає свого батька, не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. В квартирі, де проживає вона з донькою, створені всі належні умови для виховання та всебічного розвитку дитини. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить судові витрати стяги з відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, у встановлені судом строки відзив на позовну заяву не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просить винести рішення згідно з чинним законодавством України, враховуючи інтереси малолітньої дитини. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 28 вересня 2011 року підтверджується, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 20 листопада 2015 року підтверджується, що 20 листопада 2015 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 січня 2012 року, залишеного без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2012 року, було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку доходу) відповідача, щомісячно до повноліття дитини та відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства. Довідкою від 12 вересня 2018 року підтверджується, що за [PERSON] числиться заборгованість зі сплати аліментів на доньку [PERSON] в розмірі 41 906,85 гривень станом на 01 вересня 2018 року. Характеристикою Першотравенської ЗОШ №2 підтверджується, що [PERSON], [INFO] навчається в даному закладі. Її вихованням займається мати, приймає активну участь в житті школи та класу. Батько дитини жодного разу школу не відвідував, дитину зі школи не забирав, на батьківські збори не приходив. Довідкою КДНЗ "Черемшина" від 13 квітня 2018 року підтверджується, що батько їх вихованки [PERSON] - [PERSON] жодного разу в дошкільному закладі е з'являвся, життям дитини не цікавився. Характеристикою ДЮСК "Сейбалд" від 13 листопада 2018 року підтверджується, що [PERSON] з вересня 2018 року займається в даній організації. Мати дитини приймає активну участь у розвитку дитини, завжди приводить її на заняття та зустрічає після тренування, відвідує батьківські збори, а батько дитини не приймає участі у вихованні дитини. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача від 30 жовтня 2018 року підтверджується, що малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON], яка займається її вихованням та утриманням. Батько дитини - [PERSON] не виконує свої батьківські обов'язки щодо дитини, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та досягненнями у навчальному закладі. Має заборгованість зі сплати аліментів. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітньої доньки. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд роз'яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Суд погоджується із висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок винесений вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину відповідача. Аліменти з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], стягнуто рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 січня 2012 року, тому це питання вирішення повторно не потребує. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при пред'явленні позову до суду, в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved